Справа № 824/34/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/34/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Григораш В.О.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

16 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Чернівецькій області до Комунального підприємства "Чернівціводоканал" про виконання вимог,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року Державна фінансова інспекція в Чернівецькій області звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Чернівціводоканал» про виконання вимог.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову. В обґрунтування скарги контролюючий орган зазначив, що шкода в сумі 679827, 71 грн. завдана підприємству внаслідок не проведення позовної роботи з боржниками, повинна бути стягнута з вказаних вище осіб, якими не забезпечено своєчасно вжиття відповідних заходів претензійно-позовного характеру, згідно покладених на них вимог, в порядку і розмірі, встановленому ст. 130-136 КЗпП України.

Сторони в судове засідання не з'явились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовими особами контролюючого органу проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності КП "Чернівціводоканал" за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року. Результати проведеної ревізії зафіксовано в акті від 22.04.2014 року №06-40/17.

Так, ревізією достовірності дебіторської та кредиторської заборгованості і причин їх утворення встановлено, що станом на 01.01.2014 року по бухгалтерському обліку по субрахунках 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" рахується дебіторська заборгованість підприємств на загальну суму 1743157,96 грн., із якої 679827,71 грн. прострочена дебіторська заборгованість, яка повинна обліковуватися в бухгалтерському обліку на позабалансовому рахунку 071 "Списана дебіторська заборгованість", чим порушено ст.ст. 3, 8, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Списання безнадійної дебіторської заборгованості по якій минув строк позовної давності вже минув протягом ревізійного періоду підприємством не проводилось.

Згідно з наданих юридичних відділом підприємства до ревізії первинних документів за ревізійний період, а саме направлених контрагентам претензій та звітів з претензійної роботи встановлено, що претензійно-позовна робота по стягненню дебіторської заборгованості по 169 контрагентах на загальну суму 679827,71 грн. відсутня.

Згідно з пояснень начальника юридичного відділу КП "Чернівціводоканал" Кошмана Олександра Васильовича, на лист від 30.01.2014 року, протягом ревізійного періоду не проводилась претензійно-позовна робота по стягненню дебіторської заборгованості по 169 контрагентах на загальну суму 679827,71 грн. у зв'язку із тим, що станом на 01.01.2011 року по дебіторській заборгованості вищевказаної кількості боржників сплинув строк позовної давності, а отже пред'явлення позовних вимог протягом ревізійного періоду до зазначених боржників призвело би до відмови судом у задоволенні позовних вимог на підставі ст. 267 ЦК України та додаткових витрат підприємства на сплату судового збору.

Таким чином, за висновками в акті ревізії, з вини осіб, якими не вжито відповідних дій, а саме не забезпечено проведення претензійно-позовної роботи, відповідно до обов'язків, покладених на них посадовими інструкціями, статутом, підприємству нанесено збитків на загальну суму 679827,71 грн.

В акті ревізії зазначено, що відповідно до обов'язків покладених контрактами та статутом, посадовими інструкціями, колишнім начальником підприємства, начальниками юридично відділу, претензійно-позовної служби та посадовими особами відповідальними за ведення претензійно-позовної роботи за період з 2001 року по 2013 рік, не вжито відповідних дій, а саме не забезпечено проведення претензійно-позовної роботи, не подано до суду вимоги до боржників, у встановлені законодавством терміни.

Такі порушення призвели до завищення дебіторської заборгованості підприємства та до занесення недостовірних даних до фінансової звітності "Баланс" форма №1 станом на 01.01.2011 року, 01.01.2012 року, 01.01.2013 року, 01.01.2014 року рядок 210 дебіторська заборгованість за товари, роботи, послуги по бухгалтерському обліку на підприємстві в сумі 679827,71 грн., чим порушено ст.ст. 3, 8, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

З метою усунення порушень виявлених ревізією, відповідачу надіслано вимогу від 07.05.2014 року №24-06-14-14/3570, для їх добровільного усунення. На момент розгляду даної адміністративної справи в суді, невиконаним залишився п. 3 вимог, якими було зобов'язано відповідача провести звірки з дебіторами та провести претензійно-позовну роботу. В іншому випадку стягнути з осіб винних у не проведенні претензійно-позовної роботи, шкоду у порядку та розмірі встановленому ст.ст. 130-136 КЗпП України.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання вимог №24-06-14-14/3570 від 07.05.2014 року, листом від 10.06.2014 року №05/2130, відповідач повідомив позивача про усунені порушення. Зокрема, щодо виконання п. 3 вказаних вимог відповідач повідомив, що юридичним відділом підприємства підготовлено претензії згідно списку та надіслано претензії з актами звірки рекомендованими листами. На протязі 1 місяця, згідно ст. 8 Господарського кодексу України дані підприємства зобов'язані надати відповідь на претензію. Після чого по бухгалтерському обліку дані суми будуть рахуватися як безнадійні і віднесені на позабалансовий рахунок. Також, повідомляє, що по підприємствах державна реєстрація яких припинена претензії не надсилалися.

Окрім того, листом від 16.12.2014 року №16/5079 відповідач повідомив позивача про те, що на виконання вимог п. 3 вимоги №24-06-14-14/3570 від 07.05.2014 року було підготовлено та направлено претензії, частина з яких повернулася у зв'язку із відсутністю адресата за вказаними адресами або з відмовою у зв'язку із тим, що заборгованість згідно бухгалтерського обліку адресатів відсутня. Жодних документів, необхідних для підготовки позовних заяв бухгалтерією підприємства надано не було, не зважаючи на те, що 02.06.2014 року за №499 начальником юридичного відділу підприємства було підготовлено службову записку щодо надання первинних документів, що підтверджують наявну заборгованість. Крім того зазначено, по вказаній дебіторській заборгованості сплинув строк позовної давності. За подачу позовної заяви до господарського суду сплачується судовий збір мінімальна ставка якого складає 1827 грн. При подачі позовів необхідно сплатити близько 300 тис. грн., враховуючи відсутність будь-яких первинних документів, що підтверджують суму позову та спливу строків позовної давності, ймовірність задоволення позовних вимог практично відсутня, а отже була ймовірність нанесення додаткових фінансових збитків підприємству. Крім того, підприємство звертало увагу позивача на те, що під час проведення перевірки фінансово-господарської діяльності КП "Чернівціводоканал" у 2011 році за період з 2008 - завершальний період 2011року факт наявності вищевказаної заборгованості був уже виявлений, проте п. 3 вимоги 07.08.2011року №24-06-14-17/5047 зобов`язано в подальшому своєчасно, на підставі первинних документів, відображати в обліку дебіторську заборгованість та в разі її не сплину строку позовної давності провести претензійно-позовну роботу.

Проведення претензійної роботи згідно п. 3 вимог від 07.05.2014 року №24-0614-14/3570 по 169 контрагентах КП "Чернівціводканал" підтверджується наступними доказами: реєстр проведення претензійної роботи згідно по 169 адресатам; Списки №№112, 212, 213, 214, 217, 218, згрупованих поштових відправлень поданих в Чернівці-23.

В суді першої інстанції відповідачем представлено перелік контрагентів КП "Чернівціводоканал" в кількості по 157, по яких станом на 01.01.2014 року обліковується дебіторська заборгованість (більше трьох років) на загальну суму 679827,71 грн.

Відповідно до п. 1 Положення про претензійно-позовну службу КП "Чернівціводоканикал" претензійно-позовна служба підприємства підпорядковується безпосередньо начальнику підприємства, а також в питаннях підготовки матеріалів до суду, виконання рішень судів, роботі по стягненню заборгованості з боржників заступнику начальника підприємства з юридичних питань. Відповідно до п. 6 Положення начальником претензійно-позовної служби підприємства є заступник начальника підприємства з юридичних питань.

Наказом КП "Чернівціводоканал" від 25.05.2011 року №66-к Левченко І.С. з 25.05.2011 року прийнятий на роботу заступником начальника підприємства з юридичних питань. Відповідно до наказу КП "Чернівціводоканал" від 07.02.2013 року №16-к ОСОБА_3. - провідного юрисконсульта претензійно-позовної служби з 07.02.2013 року начальником юридичного відділу.

В матеріалах справи містяться посадові інструкції затверджені 25.03.2011року керівником КП "Чернівціводоканал" з відмітками про ознайомлення без зазначення дат: заступника начальника претензійно-позовної служби ОСОБА_4, юрисконсульта І категорії претензійно-позовної служби ОСОБА_5, провідного юрисконсульта претензійно-позовної служби ОСОБА_6, провідного спеціаліста претензійно-позовної служби ОСОБА_7, провідного інженера договірного відділу ОСОБА_3., провідного інженера договірного відділу ОСОБА_3., бухгалтера по обліку приходу матеріалів на склад і категорії по КП "Чернівціводоканал".

Крім того, попередньою перевіркою фінансово-господарської діяльності КП "Чернівціводоканал" за період 2008-2010 років та завершений звітний період 2011 року, яку проведено з 14.02.2011 року по 20.06.2011 року та зафіксовано актом від 25.06.2011року за №24-06/170 встановлено, що в порушення ст.ст. 3, 8, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" станом на 01.04.2011 року по бухгалтерському обліку рахується дебіторська заборгованість на загальну суму 953074,13 грн., в тому числі по субрахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" рахується прострочена дебіторська заборгованість по 151 підприємству в сумі 681903,30 грн. та по субрахунку 685 "Розрахунки з іншими кредиторами" рахується прострочена дебіторська заборгованість по 176 підприємствах в сумі 271170,13 грн. Претензійно-позовна робота по стягненню простроченої дебіторської заборгованості з боржників протягом ревізійного періоду підприємством не проводилась.

Відповідне порушення призвело до завищення дебіторської заборгованості підприємства та занесення недостовірних даних до фінансової звітності "Баланс" форма №1 станом на 31.12.2010року, 31.03.2011 року рядок 210 дебіторська заборгованість за товари, роботи, послуги по бухгалтерському обліку підприємства в сумі 953074,13 грн, чим порушено ст. 3, ст. 8, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

За висновками вказаного акту зазначене вище порушення допущено з вини колишнього керівника підприємства ОСОБА_8, відповідальних осіб за ведення бухгалтерського обліку в частині розрахунків з контрагентами, зокрема по рах 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" бухгалтер ОСОБА_2. та по рах. 685 "Розрахунки з іншими кредиторами" бухгалтер ОСОБА_10

У зв'язку із зазначеним, відповідно до вимог від 03.08.2011 року №24-06-14-17/5047 відповідачу необхідно було в подальшому своєчасно, на підставі первинних документів, відображати в обліку дебіторську та кредиторську заборгованість по розрахунках з контрагентами відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в разі не спливу загального терміну позовної давності встановлено ст. 257 ЦК України, здійснити претензійно-позовну роботу щодо відшкодування вказаної дебіторської заборгованості (а.с.137-141).

Так, позивач звернувся до суду з вимогою по зобов'язання відповідача виконати п. 3 вимоги Державної фінансової інспекції в Чернівецькій області від 07.05.2014 року №24-06-14-14/3570, зокрема зобов'язати КП "Чернівціводоканал" провести звірки з дебіторами та здійснити претензійно-позовну роботу щодо повернення коштів в сумі 679827,71 грн, в іншому випадку стягнути з осіб (ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_4.) винних у непроведенні претензійно-позовної роботи, шкоду у порядку та розмірі встановленому ст.ст. 130-136 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що п.3 вимоги Державної фінансової інспекції в Чернівецькій області від 07.05.2014 року №24-06-14-14/3570 не узгоджується з приписами законодавства України та наявними матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

За змістом пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому, є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Таким чином у органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення таких збитків, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Враховуючи те, що Інспекція пред'явила позовну вимогу, яка не містить визначення конкретних осіб, до яких вимога має бути заявлена, немає посилань на конкретні дії, які мають бути здійснені, тобто обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, а тому і відсутні підстави для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права неодноразово була висловлена, зокрема у постановах Верховного Суду України від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно), від 26 травня 2015 року у справі № 21-330а15.

Таким чином оскільки примусове відшкодування шкоди відбувається судом за відповідним позовом про її стягнення, спонукання підконтрольну установу в судовому порядку до виконання вимоги інспекції у тому числі з зобов'язанням до використання права на судовий захист, є необґрунтованим.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову, оскільки контролюючий орган не вірно обрав спосіб захисту.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.