Справа № 727/3025/15-а
Суддя: Слободян Г. М.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/3025/15-а
Провадження № 2-а/727/94/15
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі: Головуючого судді: Слободян Г.М., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, за участю позивача ОСОБА_2 і в її інтересах представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу адміністративного судочинства за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, - ВСТАНОВИВ:

В суд з адміністративним позовом звернулася позивач ОСОБА_2 до відповідача - ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень.

Мотивує заявлені вимоги тим, що на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 23.02.1994 року № 15 було передано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, її батькові - ОСОБА_5, площею 0,50 га (п. 266 рішення). Згідно рішенням XVI сесії XXI скликання ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 01.04.1994 року № 16, затверджено було рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 23.02.1994 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок громадян» (див. п. 2 додатку). Зазначає, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2003 року, яке зареєстровано у Вижницькому районному бюро технічної інвентаризації 08.10.2003 року, посвідчено було, що вона є спадкоємцем майна свого батька - ОСОБА_5, який помер 27.01.2003 року. При цьому, звертає увагу на те, що рішенням XXXII сесії V скликання ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 06.10.2009 року їй було передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,36 га, яка надавалася за життя ОСОБА_5 який помер 27.01.2003 року, у відповідності до рішення виконкому ОСОБА_4 сільської ради від 23.02.1994 року, який за життя не виготовив Державний акт на право власності на земельну ділянку, з яких: 0,12 га - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; 0,24 га - для ведення особистого селянського господарства, як спадкоємиці майна покійного ОСОБА_5 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2003 р. Вказує, що пунктом 2 цього ж рішення їй дозволено було замовити виготовлення Державного акту на право власності на землю у встановленому порядку та відповідно, рішенням XXXVI сесії V скликання ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 12.02.2010 року № 27-36/10 їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, а саме - ОСОБА_2 - загальною площею 0,50 га, які були надані у власність за життя ОСОБА_5, у відповідності до рішення виконкому сільської ради від 23.02.1994 року і за життя яким не виготовлено було Державного акту на право власності, а також визначено цільове призначення земельних ділянок, зокрема - 0,12 га по вул. Незалежності, 7 с. Чорногузи Вижницького району, Чернівецької області - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і 0,38 га, яка знаходиться біля житлового будинку - для ведення особистого селянського господарства, як спадкоємиці майна ОСОБА_5 який помер 27.01.2003 року у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2003 року. Крім цього, посилається на те, що рішенням XXXVIII сесії VI скликання ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 24.12.2014 року № 498-38 14 їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по відновленню меж в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Незалежності буд. 7 с. Чорногузи Вижницького району, Чернівецької області, який перейшов на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, пунктом 1 вищенаведеного рішення їй було відмовлено у наданні згоди на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,1434 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Чорногузи Вижницького району, Чернівецької області, мотивуючи тим, що відсутні підтверджуючі документи щодо переходу даної земельної ділянки у спадщину.

Вважає, що рішення відповідача від 24.12.2014 року № 498-38/14 в частині відмови їй у наданні згоди на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, площею 0,1434 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Чорногузи Вижницького району, Чернівецької області, є протиправним незаконним і таким, що підлягає скасуванню, так як відповідач, приймаючи оскаржуване рішення від року № 498-38/14 діяв у спосіб не передбачений законом, оскільки відмовив їй у наданні згоди на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, площею 0,1434 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Чорногузи Вижницького району, Чернівецької області, з підстав не передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України, а перелік підстав для прийняття рішення про відмову в наданні такого дозволу чітко визначений законом, тобто є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає та при цьому, вказує, що постійно сплачує земельний податок за використання земельної ділянки площею 0,1434 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Чорногузи Вижницького району, Чернівецької області та якою користуюся на підставі двох рішень ОСОБА_4 сільської ради від 06.10.2009 року та від 12.02.2010 року № 27-36/10, так як свого права на безоплатну передачу земельних ділянок у власність на території ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області та в межах міста Чернівці, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, ведення садівництва вона не використала, а тому, посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить визнати протиправним і скасувати пункт 1 рішення XXXVIII сесії VI скликання ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 24.12.2014 року № 498-38/14 у частині відмови їй у наданні згоди на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,1434 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Чорногузи з підстав того, що немає підтверджуючих документів щодо переходу даної земельної ділянки у спадщину.

Позивач ОСОБА_2 та в її інтересах представник за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі; у наданих суду поясненнях позивач посилалася на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві; просила їх задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області повторно в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справу, суду представлено письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, у зв»язку з фінансовими трудностями, не заперечуючи при цьому заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача і в її інтересах представника, вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно, повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами, в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Право на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення є однією з гарантій захисту прав особи, забезпечення законності притягнення до адміністративної відповідальності.

За змістом частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ч. 1. ст. 2, ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, які, у свою чергу, регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. При цьому, п.п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно статті 12 Земельного кодексу України міські ради здійснюють повноваження щодо розпорядження землями територіальної громади, передають земельні ділянки комунальної власності у власність громадян, надають земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Пунктом 12 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Судом належними і допустимими доказами по справі установлено такі факти і відповідні їм правовідносини; зокрема те, що згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області № 15 23.02.1994 року було передано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, ОСОБА_5, площею 0,50 га (п. 266 рішення) (а.с. 6) Рішенням XVI сесії XXI скликання ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 01.04.1994 року № 16 «Про затвердження рішень виконкому на приватизацію земельних ділянок» затвердило рішення виконкому № 6 від 27.01. 1994 року № 15 від 23.02. 1994 року та № 18 від 18.03. 1994 року про приватизацію земельних ділянок громадян села, про що свідчить досліджений судом архівний витяг (підстава Ф 24 оп1 спр 457, арк. 8 (а.с. 7);

ОСОБА_5, батько позивача, помер 27.01. 2003 року та його спадкоємицею стала його донька ОСОБА_2, мешканка АДРЕСА_1 (а.с. 16, 17). Останній і було видано 08.09. 2003 року свідоцтво про право на спадщину за законом, нотаріально посвідчене реєстровий номер 1254 (а.с. 8).

Позивач своє право власності на спадкове майно зареєструвала в бюро технічної інвентаризації, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (№ витягу 1677943 від 08.10. 2003 року; реєстраційний номер 1475269) (а.с. 9).

Судом також встановлено, що рішенням XXXII сесії V скликання ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 06.10.2009 року було вирішено передати - ОСОБА_2, безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,36 га, яка була надана ОСОБА_5 у відповідності до рішення виконкому ОСОБА_4 сільської ради від 23.02.1994 року, який помер у 2003 році і за життя не виготовив Державного акта на право власності, із яких: 0,12 га - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; 0,24 га - для ведення особистого селянського господарства, як спадкоємиці майна покійного ОСОБА_5 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2003 р. реєстровий номер 1254; п. 2 цього ж рішення ОСОБА_2, було дозволено замовити виготовлення Державного акта на право власності на землю у встановленому порядку (а.с. 10) та відповідно до рішення XXXVI сесії V скликання ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 12.02.2010 року № 27-36/10 (а.с. 11), ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки: ОСОБА_2 - загальною площею 0,50 га, які були надані у власність ОСОБА_5 у відповідності до рішення виконкому сільської ради від 23.02.1994 року і за життя який не виготовив Державного акту на право власності, із цільовим призначенням земельних ділянок, а саме - 0,12 га по вул. Незалежності, 7 с. Чорногузи Вижницького району, Чернівецької області - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,38 га. земельної ділянки, яка знаходиться біля житлового будинку за означеною адресою - для ведення особистого селянського господарства, як спадкоємиці майна покійного ОСОБА_5 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2003 року, із зобов»язанням ОСОБА_2 представити сільській раді технічну документацію з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю згідно цільового призначення для затвердження і прийняття рішення про безоплатну передачу земельних ділянок останній у власність (а.с. 11 оборот). Вищенаведений доказ визнаний судом належним є співмірним і з дослідженими кадастровими планами спірної земельної ділянки (а.с. 18, 24), актами прийомки передачі межових знаків на зберігання позивачу (а.с. 19, 53).

Разом з цим, незважаючи на вже прийняте рішення, при зверненні 15.12. 2014 року (а.с. 47) позивача до ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою по відновленню та встановленню межових знаків в натурі (на місцевості) на земельну жділянку площею 0.25 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд та 0.1434 га. для ведення особистого сільського господарства по вул.. Незалежності, 7 с. Чорногузи Вижницького району, Чернівецької області, ОСОБА_2, рішенням XXXVIII сесії VI скликання ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 24Л2.2014 року № 498-38 14 останній було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по відновленню меж в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Незалежності буд. 7 с. Чорногузи Вижницького району, Чернівецької області, який перейшов на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, а у наданні згоди на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,1434 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Чорногузи за вказаною адресою відмовлено за відсутності підтверджуючих документів щодо переходу даної земельної ділянки у спадщину (а.с. 12), фактично що є граничним розміром для виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, без зобов'язання виділення земельної ділянки єдиним масивом.

Відповідно до ч. 1 пункту б ст. 121 ЗК України - громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами положень відповідно статей 116, 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. У разі згоди зазначених органів на передачу земельної ділянки у власність громадянам, вони дають дозвіл на розробку проекту її приватизації.

Статтею 125 Земельного кодексу України установлено, що право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що підтверджує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації… Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Як зазначала ОСОБА_2 не використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, а тому остання залишилася у власності територіальної громади. Виділення і відведення, як і встановлення меж в натурі спірної земельної ділянки позивачем не здійснювалось (а.с. 14, 15, 52). Доводи позивача в частині сплати земельного податку за користування земельною ділянкою стверджуються і відповідними квитанціями (копії на а.с. 13).

Згідно вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України - відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавче влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 1" цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ч.4 ст.123 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій», визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Вищенаведене спів мірне і з вимогами ч.6 ст.1861 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Крім цього, відповідно до змісту п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки може здійснюватися шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 1 квітня 2010 року N 10-рп/2010, положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності. Зокрема, принцип обґрунтованості рішення або дії вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

За правилами частини 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. За правилами положень пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до положень частини 1 статті 59 зазначеного вище Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, законодавцем чітко визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За наведених вище обставин, оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним і скасування пункту першого рішення XXXVIII сесії VI скликання ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 24.12.2014 року № 498-38/14 у частині відмови ОСОБА_2 у наданні згоди на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,1434 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Чорногузи з підстав того, що немає підтверджуючих документів щодо переходу даної земельної ділянки у спадщину грунтуються на законі.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд виходить також і з того, що обов»язок доказування по даній категорії справ згідно вимог частин 1, 2 статті 71 КАС України, якою передбачено, що кожна сторона повинні довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Разом з цим, як вбачається з письмових повідомлень відповідача (а.с. 25, 45), останнім заперечень проти позову в суд не надходило. Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб'єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. Отже, даних вимог закону, відповідачем не дотримано.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, враховуючи те, що позивачем в процесі розгляду справи підтверджено належними та допустимими доказами факт незаконності винесення оскаржуємого рішення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 128, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги за адміністративним ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 1 рішення XXXVIII сесії VI скликання ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району, Чернівецької області від 24.12.2014 року за № 498-38/14 в частині відмови ОСОБА_2 у наданні згоди на виготовлення технічної документації по земельній ділянці, площею 0,1434 га, розташованої на території села Чорногузи Вижницького району Чернівецької області ОСОБА_4 сільської ради Вижницького району Чернівецької області, для ведення особистого селянського господарства.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці, шляхом подачі сторонами апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення.

Суддя Слободян Г.М.