Справа № 825/1937/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року Чернігів Справа № 825/1937/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

при секретарі Новик Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 41 КАС України, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом заступника прокурора Чернігівської області до Чернігівської обласної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення комісії Чернігівської обласної державної адміністрації по видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, від 12.02.1993, оформленого протоколом № 15, про видачу ОСОБА_1 посвідчення евакуйованого із зони відчуження 2 категорії серії Б, як такому, що опинився у зоні відчуження під час аварії ЧАЕС випадково.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що оскаржуване рішення було прийнято на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.12.1992, яким встановлено факт перебування ОСОБА_1 у зоні відчуження, яке постановою Президії Чернігівського обласного суду від 11.08.1993 відмінено і провадження по справі припинено, а тому, на думку позивача, рішення комісії є протиправним та підлягає скасуванню.

Через канцелярію суду представником позивача було подано заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, а також визнає позовні вимоги.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав письмові заперечення (а. с. 52-53), в яких зазначено, що факт евакуації та одержання опромінення ОСОБА_1 підтверджується довідкою відділу охорони здоровя Чернігівського облвиконкому від 06.04.1992 №06/2-171 та витягом з медичної картки № 5529, про що також зазначено в рішенні Деснянського райсуду від 8 грудня 1992 року у справі № 2-2579/92.

При цьому, постановою президії Чернігівського обласного суду від 02 серпня 1993 року у справі № 44г-128/1993 не заперечувались факти евакуації та опромінення ОСОБА_1 у 1986 році, оскільки рішенні Деснянського райсуду від 08 грудня 1992 року у справі № 2-2579/92 по суті не переглядалось.

Більш того, у матеріалах справи наявні документи, які підтверджують факт звернення ОСОБА_1 до Київського облвиконкому з метою отримання довідки про евакуацію у відповідності до Порядку № 51, на який посилається позивач.

Також, у матеріалах справи наявна відповідь органу, який зобовязаний був видати довідку, якої, на думку, позивача не вистачає для законності видачі посвідчення.

При цьому, саме Київська обласна державна адміністрація порушила порядок № 51 не видавши довідку і наголосила на необхідність звернення до суду з метою встановлення факту перебування в Чорнобильській зоні під час аварії.

Крім того, під час ухвалення відповідачем рішення про видачу посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 12.02.1993, оформленого протоколом № 15 про видачу ОСОБА_1 посвідчення евакуйованого із зони відчуження, Чернігівська ОДА діяла у повній відповідності до норми закону.

Оскільки, на дату прийняття рішення відповідачем 12.02.1993 було чинним рішення Деснянського райсуду від 08 грудня 1992 року у справі № 2-2579/92, яким було встановлено факт перебування та евакуації ОСОБА_1 із зони відчуження.

Більш того, витяг з протоколу засідання обласної комісії по видачі посвідчень громадянам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, № 25 від 01.10.1993, підтверджує правильність видачі посвідчення ОСОБА_1 на підставі зібраних документів вже після на брання чинності постановою президії Чернігівського обласного суду від 02 серпня 1993 року у справі № 44г-128/1993.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.1993 Чернігівською обласною державною адміністрацією по видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, було прийнято рішення про видачу ОСОБА_1 посвідчення потерпілого другої категорії, серії Б, як такому, що опинився в зоні відчуження під час аварії випадково, як рибалка, що підтверджується копією витягу з протоколу засідання комісії № 15 (а. с. 17).

На підставі вказаного рішення, ОСОБА_1 було видано посвідчення евакуйованого із зони відчуження другої категорії, серії Б № 087990 (а. с. 23).

Вищевказане рішення було прийнято на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.12.1992 (а. с. 13), яким встановлено факт перебування ОСОБА_1 26 та 27 квітня 1986 року на залізничних станціях Семіходи, Янів у м. Припяті Чорнобильського району Київської області в зоні відчуження, тобто на території, з якої в 1986 році проведено евакуацію населення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Однак, як встановлено з постанови президії Чернігівського обласного суду від 11.08.1993 (а. с. 16) рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.12.1992 було відмінено і провадження по справі припинено.

Представник прокуратури зазначає, що у відповідача відсутні повноваження для здійснення владних управлінських функцій щодо скасування рішення про видачу посвідчення, а тому він звернувся до суду, оскільки таке рішення прийнято всупереч Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, евакуйовані із зони відчуження та відселені із зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення.

Підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення (частина друга статті 15 Закону).

Згідно пункту 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28.06.1989 № 224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

Положеннями абзацу другого пункту 13 вказаного Порядку передбачено, що спірні питання визначення статусу громадян, які евакуйовані із зони відчуження в 1986 році, розглядаються відповідними комісіями Київської і Житомирської обласних державних адміністрацій на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих державними установами й організаціями.

Судом встановлено, що довідка про евакуацію на імя ОСОБА_1 не видавалася, а також відсутні інші докази стосовно евакуації ОСОБА_1 в 1986 році із зони відчуження.

За таких обставин, враховуючи, що рішення про видачу ОСОБА_1 посвідчення потерпілого другої категорії, серії Б, було прийнято на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.12.1992, яке відмінено постановою президії Чернігівського обласного суду від 11.08.1993, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним і скасування рішення комісії Чернігівської обласної державної адміністрації по видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 12.02.1993, оформленого протоколом № 15, про видачу ОСОБА_1 посвідчення евакуйованого із зони відчуження категорії 2 серії Б, як такому, що опинився в зоні відчуження під час аварії випадково.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заступника прокурора Чернігівської області підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 41, 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов заступника прокурора Чернігівської області, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Чернігівської обласної державної адміністрації по видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, від 12.02.1993, оформленого протоколом № 15, про видачу ОСОБА_1 посвідчення евакуйованого із зони відчуження 2 категорії серії Б, як такому, що опинився у зоні відчуження під час аварії ЧАЕС випадково.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан