Справа № 2-а-5393/11
Суддя: Кибич І. А.
Дата ухвалення: 2011-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-5393/11
Провадження №2-а/2401/3837/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2011 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

при секретарі Козубовській О.Д.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Вижницької міської ради Чернівецької області про визнання неправомірним та скасування рішення субєкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом про визнання неправомірним та скасування рішення субєкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії до Вижницької міської ради.

В позові вказував, що згідно договору купівлі-продажу від 28.08.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Вижницької районного нотаріального округу по реєстру №1626 є власником квартири АДРЕСА_1, в якій проживає з 1975 року.

20.06.2011 року в черговий раз звернувся із заявою до Вижницької міської ради про надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,0040 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в м.Вижниця по вул. І.Мазепи, за будинком в якому проживає. Дану земельну ділянку в 1991 році придбав за 1000 рублів СРСР та з того часу добросовісно, безперервно та відкрито користується нею, використовує її як грядку.

Одночасно із заявою про виділення земельної ділянки надав список з підписами мешканців багатоквартирного будинку по вул. І.Мазепи, 25-В, за виключенням трьох підписів, оскільки з ними тривалий час перебуває у неприязних відносинах, разом з тим вважає, що в даному випадку погодження не є обовязковим та непередбачено чинним законодавством.

22 червня 2011 року 9 сесія VI-го скликання Вижницької міської ради Чернівецької області прийняла рішення №111-9/11, яким відмовила йому в узаконенні земельної ділянки площею 0,0040 га. для ведення особистого селянського господарства по вул.І.Мазепи в м.Вижниця, в звязку з непогодженням з усіма співвласниками житлового будинку по вул. І.Мазепи, 25-В.

Вважає, що вказане рішення Вижницької міської ради є неправомірним і таким, що порушує його Конституційні права, винесено в порушення положень та вимог ст.ст. 42, 119 ЗК України.

Просив визнати протиправним та скасувати рішення 9 сесії VI-го скликання Вижницької міської ради Чернівецької області від 22 червня 2011року №111-9/11 «Про відмову ОСОБА_2 в узаконенні земельної ділянки площею 0,0040 га. для ведення особистого селянського господарства по вул. І.Мазепи в м.Вижниця, в звязку з непогодженням з усіма співвласниками житлового будинку по вул. І.Мазепи, 25-В» та зобовязати Вижницьку міську раду надати вказану земельну ділянку площею 0,0040 га. йому у приватну власність.

В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав в повному обємі, посилався на обставини викладені в позові. Зазначав, що вже декілька років марно намагається узаконити земельну ділянку, посадовими особами Чернівецькою облдержземінспекцією безпідставно складались незаконні протоколи та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення земельного законодавства, які на даний час в судовому порядку скасовані. Починаючи з 2008 року Вижницька міська рада без будь-яких погоджень з мешканцями, надала у власність та користування декільком фізичним особам земельні ділянки біля будинку №25-В по вул. І.Мазепи в м.Вижниця, які в ньому взагалі не проживають. Просив вимоги адміністративного позову задовольнити в повному обємі.

Представник відповідача заявленого позову не визнав, вважав позов безпідставним, просив відмовити в його задоволенні, оскільки при його винесенні дотримані вимоги ст.42 ЗК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Земельним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної чи державної власності, та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Отже, в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України та з урахуванням позиції Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 01 квітня 2010 року N 10-рп/2010, даний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень - органу виконавчої влади, що реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції, а тому ця справа має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен при розгляді питання про його цивільні права та обовязки має право на відкритий та справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною справедливого судочинства, зокрема, є доступ до процедури зо всіма атрибутами контролю, тобто право на судовий контроль органів державної влади.

Частина друга й третя статті 55 Конституції України визначають, що права і свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, кожному гарантується право на землю.

Відповідно до вимог ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством , і перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині 3 ст. 123 Земельного кодексу України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Питання регулювання земельних відносин, відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ст.77 ч.2 Закону України «Про місцеве самоврядування», спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28.08.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Вижницької районного нотаріального округу по реєстру №1626, позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

20.06.2011 року позивач звернувся із заявою до Вижницької міської ради про надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,0040 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в м.Вижниця по вул. І.Мазепи, якою з 1991 року в цих цілях, що підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3, що не заперечує представник відповідача. Одночасно із заявою про виділення земельної ділянки позивач надав відповідачу список з підписами мешканців багатоквартирного будинку по вул. І.Мазепи, 25-В, за виключенням трьох підписів, що підтверджується копією списку.

Рішенням 9 сесія VI-го скликання Вижницької міської ради Чернівецької області від 22 червня 2011 року №111-9/11, позивачу ОСОБА_2 відмовлено в узаконенні земельної ділянки площею 0,0040 га. для ведення особистого селянського господарства по вул.І.Мазепи в м.Вижниця, в звязку з непогодженням з усіма співвласниками житлового будинку по вул. І.Мазепи, 25-В.

Відповідно до ст. 122 ч.1 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як зазначив в судовому засіданні позивач та не заперечував представник відповідача в житлового будинку №25 по вул. І.Мазепи м.Вижниця, обєднання співвласників не створено.

Частина 2 статті 42 Земельного кодексу України визначає, що у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за №927/11207 затверджено Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій (далі-Наказ), згідно яких: - власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване в установленому законом порядку; - прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

З врахуванням вимог ст.42 Земельного кодексу України та положень Наказу, в разі нестворення власниками квартир та приміщень у багатоквартирному житловому будинку обєднання співвласників, прибудинкова територія не належить власникам таких квартир та приміщень, а відтак згоди співвласників на оформлення права користування на земельну ділянку не потрібно.

Стаття 59 Закону України "Про землеустрій" яка зазначає, що облік приватних інтересів при проведенні землеустрою на місцевому рівні, полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей придбання у власність або користування, в тому числі на умовах оренди, земельних ділянок.

Прибудинкова територія може бути, за відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, передана у власність або надана в користування власникам приміщень у багатоквартирному житловому будинку лише в разі створення ними об'єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку (стаття 42 Земельного кодексу України). В іншому разі прибудинкова територія не належить власникам приміщень у житловому будинку.

При приватизації громадянами одно - або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону від 19 червня 1992 №2482-ХП "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною 3 статті 42 Земельного кодексу України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень частини 3 статті 88 Земельного кодексу України, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд. При цьому розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача не були надані докази того, що в порядку визначеному чинним законодавством України, були визначені розміри та межі прибудинкової території, яка підлягає передачі у власність позивача, а також відсутні докази про те, що спірна земельна ділянка була віднесена до такої прибудинкової території.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання про передачу безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Таким чином, передачі безоплатно у власність земельної ділянки державної або комунальної власності обовязково передує прийняття рішення органом місцевого самоврядування про надання чи ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої ст.118 Земельного кодексу України розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Далі в частині 9 ст.118 зазначеного Кодексу передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

В матеріалах справи відсутня інформація, що Вижницька міська рада, як того вимагає ст.118 Земельного кодексу України, приймала рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зазначеної в оскаржуваному рішенні, а також що відповідачем приймалося рішення щодо затвердження проекту землеустрою або про відмову в цьому.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що відповідачем при прийняття оскаржуваного рішення були порушені вимоги статті ст. 118 Земельного кодексу України, яка передбачає самостійні стадії безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідач не надав суду жодних доказів того, що під час прийняття спірного рішення Вижницькою міською радою був дотриманий передбачений ст.118 ЗК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення 9 сесії VI-го скликання Вижницької міської ради Чернівецької області від 22 червня 2011року №111-9/11 «Про відмову ОСОБА_2 в узаконенні земельної ділянки площею 0,0040 га. для ведення особистого селянського господарства по вул. І.Мазепи в м.Вижниця, в звязку з непогодженням з усіма співвласниками житлового будинку по вул. І.Мазепи, 25-в» суперечить нормам Конституції України, Земельному кодексу України, дана вимоги позивача є обґрунтована, а тому підлягає задоволенню.

Також суд вважає за необхідне зобовязати Вижницьку міську раду винести на розгляд чергової сесії та повторно розглянути питання щодо надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0040 га. для ведення особистого селянського господарства по вул. І.Мазепи в м.Вижниця - згідно вимог закону.

Що стосується вимоги позивача про зобовязання Вижницької міської ради надати у приватну власність земельну ділянку площею 0,0040 га. для ведення особистого селянського господарства по вул. І.Мазепи в м.Вижниця, суд вважає її безпідставною, оскільки питання щодо надання земельної ділянки відносяться виключно до компетенції міської ради.

Відповідно до ст. 71 ч.1, ч.2 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

На підставі ст.ст. 14, 55 Конституції України, ст.ст. 26, 77 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 42,118,122,123 ЗК України, керуючись ст.ст. 14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 9 сесії VI-го скликання Вижницької міської ради Чернівецької області від 22 червня 2011року №111-9/11 «Про відмову ОСОБА_2 в узаконенні земельної ділянки площею 0,0040 га. для ведення особистого селянського господарства по вул. І.Мазепи в м.Вижниця, в звязку з непогодженням з усіма співвласниками житлового будинку по вул. І.Мазепи, 25-в».

Зобовязати Вижницьку міську раду винести на розгляд чергової сесії та повторно розглянути питання щодо надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0040 га. для ведення особистого селянського господарства по вул. І.Мазепи в м.Вижниця - згідно вимог закону.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1,70 гривень.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич