Справа № 826/9049/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2015 р. м. Київ К/800/64322/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Цуркана М.І.,

Чалого С.Я.,

при секретарі: Скавуляк Т.В.,

за участю представників сторін: позивача: Балаценка М.І., відповідача: Харабара Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Ужгородський Турбогаз" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, треті особи - публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит", Державна податкова інспекція у м. Ужгороді Закарпатської області, про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство "Ужгородський Турбогаз" звернулось до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, треті особи - публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит", Державна податкова інспекція у м. Ужгороді Закарпатської області в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, що оформлено листом від 05.04.2013 №4122-09/266 щодо відмови у наданні висновку про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом на загальну суму 17 472 200,00 доларів США до 20 липня 2014 р., які здійснюється за контрактом №117-03-12Р від 21 березня 2012 року, укладеним між компанією «Logistic Solution Internationa» LTD та Публічним акціонерним товариством «Ужгородський Турбогаз»;

зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України видати публічному акціонерному товариству «Ужгородський Турбогаз» (88000, Україна, м. Ужгород, вул. Болгарська, 3; ) висновок на продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом на загальну суму 17 472 200,00 доларів США, які здійснюється за контрактом №117-03-12Р від 21 березня 2012 року, укладеним між компанією «Logistic Solution Internationa» LTD та Публічним акціонерним товариством «Ужгородський Турбогаз» за період з 21.03.2013 року по 07.05.2013 року.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю відмови Міністерства економічного розвитку і торгівлі України у наданні висновку про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом на загальну суму 17 472 200,00 доларів США до 20 липня 2014 р., які здійснюється за контрактом №117-03-12Р від 21 березня 2012 року, укладеним між компанією «Logistic Solution Internationa» LTD та Публічним акціонерним товариством «Ужгородський Турбогаз», як такої, що винесено за відсутності передбачених законом підстав.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2013 року скасовано; прийнято нову, якою позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, оформлене листом від 05.04.2013 №4122-09/266 щодо відмови у наданні висновку про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом на загальну суму 17 472 200,00 доларів США до 20 липня 2014 р., які здійснюється за контрактом №117-03-12Р від 21 березня 2012 року, укладеним між компанією «Logistic Solution Internationa» LTD та Публічним акціонерним товариством «Ужгородський Турбогаз»;

зобов'язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України розглянути лист Публічного акціонерного товариства «Ужгородський Турбогаз» (88000, Україна, м. Ужгород, вул. Болгарська, 3; ) щодо надання висновку на продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом на загальну суму 17 472 200,00 доларів США, які здійснюється за контрактом №117-03-12Р від 21 березня 2012 року, укладеним між компанією «Logistic Solution Internationa» LTD та Публічним акціонерним товариством «Ужгородський Турбогаз»;

в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Міністерство економічного розвитку і торгівлі України із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем (Покупець) та компанією «LOGITSTIC SOLUSION INTERNATIONAL» LTD (Продавець) укладено договір №117-03-12F поставки продукції виробничо-технічного призначення від 21.03.2012, відповідно до якого Продавець зобов'язується поставляти продукцію виробничо-технічного призначення, зазначену у погодженій сторонами Специфікації №1 на умовах DDU м. Ужгород, Україна, а Покупець прийняти та оплатити товар у відповідності до умов цього Договору.

Згідно із зазначеним договором продукцією є обладнання для модернізації ливарного виробництва ПАТ «Ужгородський Турбогаз».

Відповідно до умов договору №117-03-12F базис поставки - DDU м. Ужгород, Україна; валютою Договору являються долари США; загальна сума на умовах DDU м. Ужгород становить 28 470 000,00 доларів США.

Порядок і строки сплати вказані у Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною договору №117-03-12F. Згідно із зазначеним договором Покупець в платіжних дорученнях в призначенні платежу зазначає номер та дату договору. Датою сплати товару вважається дата надходження коштів на рахунок Продавця.

Згідно з платіжними дорученнями в іноземній валюті від 23.03.2012 №01, від 26.03.2012 №012, від 27.03.2012 №013 позивачем частково сплачено авансовий платіж на загальну суму в розмірі 17 472 200,00 доларів США.

Між публічним акціонерним товариством «Ужгородський Турбогаз» та компанією «LOGITSTIC SOLUSION INTERNATIONAL» LTD 11.03.2013 укладено додаткову угоду №2, якою внесені зміни до договору від 21.03.2012 №117-03-12F та Специфікації від 21.03.2012 №1.

Відповідно до умов додаткової угоди №2 сторони погодили наступні зміни: продовжили строк дії договору №117-03-12F з моменту підписання до 20.07.2014; термін поставки продукції встановлено до 20.07.2014 на умовах DDU м. Ужгород, Україна.

Публічне акціонерне товариство "Ужгородський Турбогаз" листом від 20.03.2013 №008/267 звернулось до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України із проханням надати висновок щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним договором від 21.03.2012 №117-03-12F на загальну суму 17 472 200,00 доларів США до 20.07.2014.

Позивачем зазначено, що з незалежних від нього обставин, а саме: звернення компанії «LOGITSTIC SOLUSION INTERNATIONAL» LTD з листом від 13.02.2013 з пропозицією продовжити строки поставки до 20.07.2014 у зв'язку з виникненням додаткового часу на виправлення дефектів, додатковий підбір обладнання щодо технічних умов, технічною складністю виготовлення продукції, строк поставки був збільшений. Також позивачем вказано, що даний товар відноситься до складних технічних виробів та наголошено, що закінчення реконструкції і модернізації ливарних потужностей для публічного акціонерного товариства «Ужгородський Турбогаз» є одним з основних завдань з подальшого розвитку підприємства.

За результатами розгляду листа від 20.03.2013 №008/267 та доданих до нього документів Мінекономрозвитку листом від 05.04.2013 №4122-09/266 повідомило позивача про необхідність усунення наведених у листі зауважень та зазначено, що у разі надання додаткових матеріалів Мінекономрозвитку розгляне можливість надання висновку. Так, відповідачем вказано, що публічним акціонерним товариствов «Ужгородський Турбогаз» порушено вимоги пункту 4 Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2007 №1409, в частині необхідності надання документів, засвідчених у встановленому порядку, а саме: копія додаткової угоди від 07.03.2013 №2 до контракту від 21.03.2012 №117-03-12F завірена факсиміле, що не відповідає вимогам законодавства стосовно правил завіряння документів.

Позивач вважає вказаний висновок Міністерство економічного розвитку і торгівлі України таким, що не ґрунтується на вимогах норм чинного законодавства, у зв'язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позиції Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо недотримання позивачем при засвідченні копії документів шляхом проставлення факсиміле встановлених законодавством вимог. Зазначена позиція суду першої інстанції ґрунтується на положеннях частини третьої статті 207 Цивільного кодексу України, згідно з якими передбачено використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису, лише у випадках, передбачених законодавством або за письмовою згодою сторін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимоги частини третьої статті 207 Цивільного кодексу України поширюється лише на правовідносини, пов'язані з укладенням договору, у той час як заборони щодо засвідчення копій документів за допомогою факсимільного відтворення підпису чинним законодавством не передбачено. За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість відмови Міністерства економічного розвитку і торгівлі України у наданні висновку про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом з мотивів недотримання позивачем при поданні документів вимог Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2007 №1409.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно з вимогами статті 6 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення. Порядок віднесення операцій резидентів до зазначених у частині 1 цієї статті та умови видачі висновків на перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2007 №1409 (далі - Порядок № 1409), до операцій, що здійснюються резидентами, належать: зокрема, під час виконання договорів поставки складних технічних виробів - імпортні операції з поставки устаткування частинами або складних технічних виробів, що потребують установки, монтажу, налагодження, гарантійного обслуговування і введення їх у дію на місці експлуатації, а також з поставки складних технічних виробів, строк виготовлення та транспортування яких перевищує 180 днів.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1409 висновок стосовно віднесення операцій резидента до таких, що здійснюються за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення, та продовження встановлених строків (далі - висновок) видається Мінекономрозвитку.

Пунктом 3 Положення про порядок видачі висновків щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 18.01.2008 №15 (далі - Положення №15), встановлено, що відповідальність за достовірність відомостей, що містяться у документах, які резидент подає до Мінекономрозвитку для отримання висновку, несе заявник згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1409 для одержання висновку резидент подає Мінекономрозвитку такі документи:

1) складений у довільній формі лист-звернення, що містить дані про стан виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) на момент звернення, із зазначенням суми заборгованості та обґрунтуванням необхідності продовження встановленого строку на певний період;

2) засвідчені в установленому порядку: копія зовнішньоекономічного договору (контракту), в якому зазначаються адреса та банківські реквізити іноземних контрагентів. Якщо договір укладено іноземною мовою, заявник додає його переклад на українську мову; копії документів, що підтверджують здійснення зовнішньоекономічної операції, зокрема платіжних банківських документів, довідок банків, вантажних митних декларацій, коносамента, актів приймання-передачі товару (виконання робіт, надання послуг).

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Порядку №1409 підставою для відмови у видачі висновку є, зокрема, подання резидентом документів з порушенням вимог, зазначених у пункті 4 цього Порядку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для відмови у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним договором від 21.03.2012 №117-03-12F на загальну суму 17 472 200,00 доларів США до 20.07.2014 року ПАТ «Ужгородський турбогаз» стало те, що позивачем надано копію додаткової угоди від 07.03.2013 №2 до контракту від 21.03.2012 №117-03-12F, завірену факсимільним підписом, що, на думку відповідача, не відповідає вимогам законодавства стосовно правил завіряння документів.

Колегія суддів погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо необґрунтованості зазначеної позиції відповідача, з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 2.1, 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Документ може бути підписаний особисто, із застосуванням факсиміле, штампу, символу або іншим механічним чи електронним способом посвідчення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо необґрунтованості посилання суду першої інстанції на положення статті 207 Цивільного кодексу України, відповідно до яких можливість використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису, що допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін.

Так, зазначені норми цивільного законодавства регулюють виключно питання щодо можливості використання факсиміле при укладанні того чи іншого правочину, та не стосуються питання використання факсиміле у зв'язку із завіренням копій документів.

Так само, колегія суддів вказує на необґрунтованість посилання заявника касаційної скарги на недотримання позивачем при засвідченні копій документів вимог Національного стандарту "Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, оскільки згідно з пунктом 1.1 зазначеного стандарту він поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності, у той час як згідно з Державним класифікатором управлінської документації ДК 010-98, затвердженим наказом Держстандарту України від 31.12.1998 №1024, контракт (як експорт, так і імпорт) відноситься до класу зовнішньоторговельної документації (код 10), а не організаційно-розпорядчої документації.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що інших підстав для не розгляду листа публічного акціонерного товариства «Ужгородський Турбогаз» щодо надання висновку на продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом на загальну суму 17 472 200,00 доларів США, які здійснюється за контрактом №117-03-12Р від 21 березня 2012 року укладеним між компанією «Logistic Solution Internationa» LTD та Публічним акціонерним товариством «Ужгородський Турбогаз», відповідачем не наведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує на обґрунтованість позиції суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: