Справа № 820/2536/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

820/2536/15

Харківський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 квітня 2015 р. № 820/2536/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Панченко О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі

до

Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції

про

визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач зазначає, що своїми діями державний виконавець Московського відділу ДВС Харківського МУЮ порушив норми Закону України "Про виконавче провадження", що слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі. У клопотанні просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Представник відповідача - Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Правом надати письмові заперечення на позов не скористався.

Оскільки судом добуті докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, а визначене ч.1 ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства в силу імперативних приписів процесуального закону залишається незмінним при вирішенні будь-якого адміністративного спору, то справа підлягає вирішенню на підставі наявних документів.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень на позов, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Правовідносини з приводу розгляду адміністративним судом справ, предметом яких є рішення, дії, бездіяльність державної виконавчої служби унормовані ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч.1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), котрі відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст. 17 Закону України “Про виконавче провадження”, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

З аналізу викладених вище норм права, суд приходить висновку, що виконавче провадження являє собою сукупність дій державного виконавця, спрямованих на примусове виконання визначених законом виконавчих документів. Суд зазначає, що державним виконавцем вчиняються дії з примусового виконання, крім іншого, виконавчих листів, що видаються судами.

Вимоги до виконавчого документа встановлені ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження”. Так, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Підстави для відкриття виконавчого провадження перелічені в ст. 19 Закону.

Вказане судове рішення набуло законної сили і судом був виданий виконавчий лист по даній справі.

Суд відзначає, що згідно з ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконавчий лист був пред'явлений Управлінням Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області до виконання до Московського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції.

07.02.2014р. спірною постановою державного виконавця Московського відділу ДВС ХМУЮ від 07.02.2014р. ВП № 41957795 відмовлено Управлінню Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області у відкритті виконавчого провадження з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Фактичною підставою для відмови державним виконавцем слугувало пред'явлення стягувачем виконавчого документу не за місцем виконання рішення суду. У постанові державний виконавець зазначає, що проспект Московський, 60 (адреса боржника) знаходиться у Червонозаводському районі м. Харкова та обслуговується Червонозаводським ВДВС ХМУЮ.

Перевіряючи на відповідність закону вказаних вище рішень та дій суб’єкта владних повноважень, суд відмічає, що критерії правомірності рішень та діянь суб’єкта владних повноважень викладені законодавцем в ч.3 ст.2 КАС України.

Досліджуючи обставини дотримання відповідачем згаданих критеріїв при реалізації владної управлінської функції у спірних правовідносинах, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Керуючись приписами ст.11 КАС України, а також наведених норм процесуального закону, суд встановив, що порядок дій державного виконавця під час вирішення питання щодо прийняття виконавчого документа до виконання унормований ст. 25 Закону України “Про виконавче провадження”.

Так, за приписами ч. 1 ст. 25 Закону, державний виконавець зобов’язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред’явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред’явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Пунктом 4 частини 1 статті 26 Закону встановлено, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Враховуючи наведене, у державного виконавця були правові підстави для прийняття спірної постанови від 07.02.2014року про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Отже, перевіривши обґрунтованість фактичних та юридичних мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірної постанови від 07.02.2014р., суд не знаходить підстав для висновку про невідповідність цих мотивів вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З’ясувавши обставини спірних правовідносин та перевіривши їх добутими по справі доказами, суд наголошує, що дії відповідача по винесенню спірної постанови були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, котрі передбачені законом, спірна постанова задовольняє вимогам ч.3 ст.2 КАС України і жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача в публічно-правових відносинах.

Частина 1 статті 26 закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

За правилами, встановленими ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до адміністративного суду, який видав виконавчий лист, або до адміністративного суду за місцем виконання. Суд розглядає заяву про поновлення пропущеного строку в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Дана вимога не може бути предметом судового розгляду в рамках цієї адміністративної справи.

За таких підстав, у задоволенні позову щодо визнання неправомірними дій державного виконавця Московського відділу ДВС ХМУЮ слід відмовити.

Керуючись ст.ст.8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, ст.ст.158-163, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачевському районі Закарпатської області до Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання неправомірними дій - відмовити.

Роз'яснити позивачу, що із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу йому слід звернутись до Харківського окружного адміністративного суду із заявою в порядку. визначеному ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні – з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб’єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п’ятиденного строку з моменту отримання суб’єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Панченко