Справа № 804/6575/15
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2015 р. Справа № 804/6575/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Новакор" до Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
22 травня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Новакор» звернулося до суду з позовом до Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 24.09.2014 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) на суму 466 815,00 грн. (в т.ч. за основним платежем на суму 311210,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 155 605,00 грн.);
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 24.09.2014 року № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 955 864,50 грн. (в т.ч. за основним платежем на суму 637 243,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 318 621,50 грн.);
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 25.09.2014 року № НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами на суму 510,00 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що за результатами проведеної перевірки ТОВ «Торговий дім «Новакор» було складено акт, в якому встановлені порушення позивачем п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, пп. 138.1, 138.2, 138.4, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого ТОВ «ТД «Новакор» занижено податок на прибуток з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року всього в сумі 637 243,00 грн.;
порушено п. 187.1 ст. 187, п. 189.1 ст. 189, пп. 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого ТОВ «ТД «Новакор» занизило податок на додану вартість всього за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року всього в сумі 311 210,00 грн.;
порушено пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 198.3, 198.6. ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено транзитні операції;
порушено абз. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме не відображені нараховані та виплачені суми фінансово-грошових позик працівникам підприємства у податковому розрахунку за формою 1-ДВ за І квартал 2013 року.
Позивач з висновками акту перевірки не погоджується та зазначає, що відповідно до акту перевірки, ТОВ «ТД «Новакор» реалізувало ТОВ ТД «Бізарт» товар за ціною, меншою від ціни його придбання, що призвело до отримання збитку.
Чинним податковим законодавством не визначено обов'язку коригування платником податку показника витрат за відповідний період, а саме коригування (зменшення) показника собівартості реалізованого товару за наслідком продажу товару нижче собівартості.
Жодною нормою права не встановлено, що різниця отримана внаслідок реалізації товару нижче собівартості («збиток» за висновком акта перевірки), є об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств.
Продаж товару за ціною нижче собівартості є цілком законною операцією в рамках господарської діяльності і за певних обставин навіть є необхідною мірою для уникнення 100% збитків за певною господарською операцією. Для деяких з таких обставин та товарів встановлено певний порядок підготовки до такої реалізації шляхом здійснення уцінки (наказ Міністерства економіки України і Міністерства фінансів України 15.12.99 N 149/300).
В ході перевірки питання доцільності та обґрунтованості продажу товару нижче ціни його придбання податковим органом не здійснювалося, відповідні документи не витребувалися.
Натомість ТОВ «ТД «Новакор» мало об'єктивні економічно розумні підстави для реалізації певного товару за ціною, меншою від ціни його придбання. Такою підставою було наближення дати кінцевого споживання (закінчення строку придатності) продукції.
На момент прийняття ТОВ «ТД «Новакор» рішення про реалізацію продукції за ціною нижче ціни її придбання у даної продукції закінчувався встановлений виробниками термін її придатності.
Крім того, стверджує позивач, безпідставним та нічим не підтвердженим є висновок заниження податку на прибуток, податку на додану вартість та встановлення транзитних операцій.
В ОСОБА_5 перевірки зазначено, що ТОВ «ТД «Новакор» декларувало взаємовідносини з підприємством-постачальником з ознаками фіктивності. Таке визначення застосовується до двох постачальників, а саме: ТОВ «Компанія Інсел» та ТОВ «Аркадабуд».
На підставі цього податковою було зроблено безпідставний висновок про завищення ТОВ «ТД «Новакор» податкового кредиту та відсутність об'єкту оподаткування податком на додану вартість. Фактично ДПІ притягує ТОВ «ТД «Новакор» до відповідальності за недоведені порушення норм податкового законодавства третіми особами - контрагентами (постачальниками) ТОВ «ТД «Новакор».
Такі дії суперечать вимогам чинного законодавства, виходячи з того, що згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку.
Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.
Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.
Єдиною підставою для формування податкового кредиту є саме наявність у платника податку-покупця належно оформленої та виданої податкової накладної при умові, що товари в подальшому будуть використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.
Таким чином всі первинні документи ТОВ «ТД «Новакор» відповідають нормам ПК України, а складання їх є правомірним.
Позивач також не погоджується зі штрафом у сумі 510 грн., так як вважає, що на сьогодні п. 119.2 ст. 119 ПК України застосовується лише у тому разі, якщо дії або бездіяльність призвели до зменшення та /або збільшення податкових зобов'язань.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, адміністративний позов просили задовольнити.
Представник відповідача заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити у їх задоволенні та пояснив, що в ході проведення перевірки встановлено укладення договору ТОВ «ТД «Новакор» з товарною біржею «Катеринославська» №060301НРМ від 06.03.2013 року, яким товариство з обмеженою відповідальністю «Оптікорм» доручає, а ТБ «Катеринославська» забезпечує підготовку та проведення аукціонів з продажу товару, що належить ТОВ «Оптікорм».
Згідно протоколів аукціону проведеного на ТБ «Катеринославська» з №1 по №15 від 20.03.2013 року учасниками були ТОВ «Веталон» (реєстраційний №01) та ТОВ «ТД «Бізарт» (реєстраційний №02). Покупцем-переможцем по всіх виставлених лотах стало підприємство ТОВ «ТД «Бізарт».
За результатами проведеного аукціону на ТБ «Катеринославська» між ТОВ «Оптікорм» та ТОВ «ТД «Бізарт» було укладено договір поставки №4к від 22.03.2013 року.
Згідно наданого до перевірки бухгалтерського обліку рахунку 281 «Товари на складі» встановлено продаж ТОВ «Бізарт» товару за ціною, що є нижчою від його виробничої собівартості.
Підприємство ТОВ «ТД «Новакор» здійснювало продаж товару ТОВ «ТД «Бізарт» через ТБ «Катеринославську» за ціною нижче собівартості та мотивує це тим, що у вищезазначеного товару вийшов термін корисного використання.
Так, ТОВ «ТД «Новакор» листом №1-03/09/14 від 03.09.2014 року надало відповідь на лист, проте, до перевірки не надано документи, в яких вказано строк корисного використання ТМЦ (БМВД, комбікормів, молочного таксі та ін.) та/або строк реалізації товару, не надано сертифікати якості, паспорти, свідоцтва про якість, тощо, які б дали змогу ідентифікувати товар та термін його корисного використання.
Проведеним аналізом терміну придатності, згідно інвентаризаційного опису №1/22 від 22.02.2013 року, встановлено, що на дату укладення договору з ТОВ «ТД «Бізарт», а саме №4к від 22.03.2013 р. термін придатності товару ще не минав, а тому у продажі нижче собівартості ТМЦ не було необхідності.
Проте, в ході проведення перевірки за період діяльності підприємства з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року встановлено що всі товари, які було вирішено реалізувати, у зв'язку з закінченням терміну корисного використання, купувалися та продавалися ТОВ «ТД «Новакор» протягом 2013 року.
Таким чином, термін придатності товару ще не минав, а тому у продажі нижче собівартості ТМЦ не було необхідності.
В ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини ТОВ «ТД «Новакор» з підприємством ТОВ Компанія «Інсел». Період взаємовідносин: травень - червень 2013 р.
По взаємовідносинам між позивачем та ТОВ Компанія «Інсел» був досліджений договір поставки №1 ОП від 08.05.2013 року.
Сертифікати якості, паспорти та посвідчення на товар до перевірки не надано, що унеможливлює ідентифікувати виробника вищенаведеного товару.
До перевірки не надано товарно-транспортні накладні на перевезення вантажу від ТОВ «Компанія «Інсел».
Крім того, згідно наданих до перевірки паперових носіїв по нібито придбаному та проданому «Молочному таксі» - даний товар повинен бути імпортного походження (до перевірки надано Інструкцію з експлуатації Молочного таксі виробництва компанії Н&L (Німеччина) та податкові накладні в яких вказано код товару згідно УКТ ЗЕД.
У зв'язку з вищевикладеним, неможливо встановити походження та реальне ввезення даного товару на митну територію України.
ТОВ «Компанія «Інсел» згідно даних ІС «Податковий блок» - не є імпортером (вантажно - митні декларації (імпорт) - відсутні), у декларації з податку на додану вартість імпорт товару (р.12. ввезені на митну територію України товари, необоротні активи та отримані від нерезидента на митній території України послуги з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які оподатковуються за основною ставкою та нульовою ставкою: р. 12.1. Обсяг придбання, податок на додану вартість, сплачений митним органам) - підприємство не декларує.
Ніхто з постачальників ТОВ «Компанія «Інсел» не зареєстрував податкові накладні із вищезазначеною номенклатурою товарів.
Додаток №8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)» до декларації з податку на додану вартість підприємство ТОВ «Компанія «Інсел» за 2013 рік не подавало.
По взаємовідносинам між позивачем та ТОВ "ТД «Новакор" перевіряючими був досліджений договір поставки №1/12 від 01.02.2013 р.
Всього товару придбаного у ТОВ «Аркадабуд» реалізовано на суму 1 338 241 грн. (в т.ч. ПДВ 223040 грн.).
До перевірки не надано посвідчення якості товару та сертифікати якості вищезазначеного товару, що унеможливлює ідентифікувати товар до виробника, не надано товарно-транспортні накладні, накладні які підтверджують перевезення ТМЦ та їх фактичне переміщення.
В Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстровано жодної податкової накладної виписаної від імені ТОВ «Аркадабуд». Податкові накладні виписані ТОВ «Аркадабуд» на адресу ТОВ «ТД «Новакор» менше 10,0 грн., які подрібнені з метою не відображення їх в Єдиному реєстрі податкових накладних.
ПП «Соуч» декларує податкові зобов'язання при відсутності постачання ТМЦ на митну територію України та відображає нібито ввезення ТМЦ на митну територію України та сплату ПДВ митним органам, при відсутності придбання ТМЦ згідно ІС «Податковий блок».
Крім того, перевіркою касових документів встановлено, що працівникам підприємства надавались поворотні фінансові допомоги.
Згідно абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України податкові агенти зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Кодексу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування.
Але, згідно поданого підприємством розрахунку за формою 1-ДФ за І квартал 2013 року нараховані та виплачені суми поворотної фінансової допомоги працівникам підприємства не відображені, чим порушено абз. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
На підставі направлень виданих Дніпропетровською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів Дніпропетровській області, відповідно до наказу №379 від 03.06.2014 року Дніпропетровської ОДПІ, та відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на III квартал 2014 р., була проведена планова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Новакор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.
За результатами перевірки складено акт від 08.09.2014 р. №606/22-01/21852766, яким встановлено порушення:
- п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138,4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого ТОВ «ТД «Новакор» занижено податок на прибуток з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року всього на суму 637 243 грн.;
- п.187.1 ст.187, п.189.1 ст.189, п.198.3 ст.198, п.198.5 ст.198, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого ТОВ «ТД «Новакор» занизило податок на додану вартість всього за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року на загальну суму 311 210 грн.;
- пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.198.3 ст.198, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено транзитні операції;
- абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме не відображені нараховані та виплачені суми фінансово-грошових позик працівникам підприємства у податковому розрахунку за формою № 1-ДФ за І квартал 2013 року.
На підставі вказаного акту відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:
податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 24.09.2014 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) на суму 466 815,00 грн. (в т.ч. за основним платежем на суму 311 210,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 155 605,00 грн.);
податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 24.09.2014 року № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 955 864,50 грн. (в т.ч. за основним платежем на суму 637 243,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 318 621,50 грн.);
податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 25.09.2014 року № НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами на суму 510,00 грн.
Судом також встановлено, що відповідно до наказу №28/к-1 від 20.02.2013р. «Про інвентаризацію» на складі ТОВ «ТД «Новакор», розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Стартова, 1-з, було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей (БМВД, комбікормів тощо) із встановленням їх кінцевих строків реалізації.
Згідно з інвентаризаційним описом №1/22 від 22.02.2013 року встановлено дату кінцевого терміну реалізації.
На підставі інвентаризаційних відомостей 25.02.2013 р. директором ТОВ «ТД «Новакор» було винесено наказ №28/к-2 «Про реалізацію товару», згідно якого вирішено реалізувати товар за переліком, строк реалізації якого наближається до кінцевого із можливим зниженням ціни реалізації.
Серед наведеного товару зокрема значилися:
БМВД ВМ S8330 кінцева дата реалізації 06.2013 р.;
БМВД ВМ S8340 кінцева дата реалізації 04.2013 р.;
БМВД ВМ S8341 кінцева дата реалізації 04.2013 р.;
БМВД ВМ S8347 кінцева дата реалізації 05.2013 р.;
БМВД ВМ S8370 кінцева дата реалізації 05.2013 р.;
БМВД ВМ S8375 кінцева дата реалізації 06.2013 р.;
БМВД ВМ S8376 кінцева дата реалізації 06.2013 р.;
БМВД ВМ S8283 кінцева дата реалізації 06.2013 р.;
Комбікорм Еко ПКб-5/25к кінцева дата реалізації 04.2013 р.;
Комбікорм Еко ПКкур 2/25к кінцева дата реалізації 04.2013 р.;
Комбікорм ПК ВМ Т 8501/25 кінцева дата реалізації 05.2013 р.;
Комбікорм ПКВМ S 8394/25к кінцева дата реалізації 06.2013 р.;
Комбікорм ПК ВМВ 8205/10кг кінцева дата реалізації 05.2013 р.;
Комбікорм ПКВМ 8206/10 г кінцева дата реалізації 05.2013 р.;
Комбікорм ПКВМ 8206/25 г кінцева дата реалізації 06.2013 р.
Тобто, згідно з Наказом №28/к-2 «Про реалізацію товарів» було вирішено реалізувати товар кінцевий термін реалізації якого припадав на квітень, травень та червень 2013 року.
Продаж товару за ціною нижче собівартості є цілком законною операцією в рамках господарської діяльності і за певних обставин навіть є необхідною мірою для уникнення 100% збитків за певною господарською операцією. Для деяких з таких обставин то товарів встановлено певний порядок підготовки до такої реалізації шляхом здійснення уцінки (наказ Міністерства економіки України і Міністерства фінансів України 15.12.99 N 149/300).
ТОВ «ТД «Новакор» мало об'єктивні економічно розумні підстави для реалізації певного товару за ціною, меншою від ціни його придбання. Такою підставою було наближення дати кінцевого споживання (закінчення строку придатності) продукції.
З метою реалізації товару, строк реалізації якого наближався до кінцевого, позивачем 06.03.2013 р. було укладено договір про проведення аукціону №060301НРМ з товарною біржею «Катеринославська», згідно якого позивач доручає, а біржа забезпечує підготовку та проведення аукціонів (торгів) з продажу товару, що належить позивачу, перелік якого, кількість, початкові ціни вказуються у додатках до цього договору та є його невід'ємними частинами, умови продажу та порядок розрахунків зазначаються в заявках, які надаються на біржу уповноваженим представником підприємства.
Перший аукціон, який було призначено на 13.03.2013 р., не відбувся у зв'язку із відсутністю заяв покупців на участь у торгах по виставленим на торги лотам.
Наступний аукціон було призначено на 20.03.2013 р., про що було розміщено відповідне оголошення в газеті.
Відповідно до протоколів проведення аукціону №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9 та №10 учасниками аукціону з продажу товарів, що належать ТОВ «ТД «Новакор», були ТОВ «Веталон» та ТОВ «Торговий Дім «Бізарт», переможцем з яких стало останнє підприємство.
У зв'язку із цим та на підставі договору поставки №4к від 22.03.2013 р. та додаткової угоди до нього №1 від 22.03.2013 р. ТОВ ТД «Новакор» поставило ТОВ «Торговий Дім «Бізарт» товар, придбаний останнім внаслідок участі та перемоги на аукціоні на товарній біржі «Катеринославська» 20.03.2013р., а саме:
Комбікорм ПК ВМВ 8206/25г - 5 т за ціною 5631,20 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №о00001933 від 30.07.2013 року, довіреністю на отримання ТМЦ №48/1 від 26.07.2013 року, податковою накладною №164 від 30.07.2013 року;
Комбікорм ПК ВМВ 8206/25г - 5 т за ціною 5631,20 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №00001932 від 08.07.2013 року, Довіреністю на отримання ТМЦ №43/1 від 08.07.2013 року, податковою накладною №165 від 08.07.2013 року;
Комбікорм Еко ПКкур-2/25к - 3,5т за ціною 3038,00 грн. в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №00001559 від 23.05.2013 року, податковою накладною №192 від 23.05.2013 року;
В акті перевірки зазначено, що аналізом терміну придатності, згідно інвентаризаційного опису №1/22 від 22.02.2013 року, встановлено, що на дату укладення договору з ТОВ «ТД «Бізарт», а саме №4к від 22.03.2013 р. - термін придатності товару ще не минав, а тому у продажі нижче собівартості ТМЦ не було необхідності.
Однак за наказом №28/к-2 від 25.02.2013 року було реалізовано не весь товар, вказаний в інвентаризаційному описі №1/22 від 22.02.2013 року, а тільки той товар, строк придатності якого спливав в квітні, травні та червні 2013 року.
Крім того, іншим контрагентам було реалізовано товар, термін придатності якого спливав в липні та серпні 2013 року без заниження ціни.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів», строк придатності це проміжок часу, визначений виробником харчового продукту, протягом якого, у разі додержання відповідних умов зберігання, транспортування харчовий продукт зберігає відповідність обов'язковим параметрам безпечності та мінімальним специфікаціям якості.
Таким чином, кінцевий термін реалізації (термін придатності) товару встановлюється тільки його виробником і не може бути змінений або продовжений за бажанням продавця.
Зазначений товар придбавався позивачем у постачальника ТОВ «Українське зерно» в 2012 та 2013 роках.
Твердження відповідача, що нижче собівартості було реалізовано товар, який було також придбано в 2013 році ґрунтується на методі оцінки вибуття запасів ФІФО, який базується на припущенні, що запаси використовується у тій послідовності, у якій вони надходили до підприємства. Однак в жодних системах (бухгалтерських, складських тощо) не ведеться облік товарів з урахуванням спливу терміну придатності. Більше того, в жодних первинних документах строк придатності товарів не відображається. Строк придатності товарів, встановлений виробником, зазначається на етикетці товару. Таким чином, при продажі товарів враховувалася номенклатура (тобто замовлений товар необхідного найменування, асортименту, фасування тощо), однак фактично не здійснювався продаж товарів, які надійшли раніше за часом, оскільки це неможливо фізично. Отже, виявити товар, у якого спливає кінцевий термін реалізації можливо лише в ручну при проведенні інвентаризації, що і було зроблено підприємством позивача.
Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
У визначенні понять «дохід», «доходи» не встановлено вимогу про обов'язковість позитивного значення чистого доходу/доходів внаслідок господарської операції. А тому неотримання чистого доходу від реалізації товару за ціною нижче ціни його придбання не є порушенням господарського чи податкового законодавства і не є завищенням собівартості реалізованого товару з метою уникнення сплати податку на прибуток. Обмеження у визначенні витрат в розмірі, що не перевищує доходи отримані від продажу товару встановлено лише у випадку продажу продукції пов'язаним особам або за операціями з давальницькою сировиною - п. 153.2.6. ПК України. Зазначеним пунктом прямо встановлено, що у випадку продажу продукції пов'язаним особам або за операціями з давальницькою сировиною витрати, понесені у зв'язку з продажем продукції, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу.
Таким чином, в інших випадках операції з продажу продукції, у тому числі за ціною, нижчою від собівартості, відображаються в податковому обліку на загальних підставах: дохід визнається в розмірі договірної вартості, але не менше ніж отримана сума компенсації; собівартість реалізованої продукції складається з витрат, прямо пов'язаних з такою продукцією.
Сама по собі реалізація товарів за ціною, нижчою від ціни придбання не є підставою зменшення валових витрат, у разі якщо така господарська операція не вчинена з метою заниження податкових зобов'язань.
Господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об'єктивним процесом здійснення господарської діяльності, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.
Збитковість господарської операції не може бути підставою для визначення виробничої діяльності як негосподарської.
08 травня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю Компанія «Інсел» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Оптікорм» (покупець) було укладено договір поставки №1 ОП, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар. Відповідно до п.4.1. договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ м. Запоріжжя, вул. Стартова 1 з, відповідно до умов Інкотермс в редакції 2010 року. Місце постачання є складським приміщенням, яке перебуває в користуванні у ТОВ «ТД «Новакор» на підставі договору оренді №10 від 01.02.2013 року, орендодавець - ТОВ «Інтер-Запоріжжя».
Враховуючи те, що місцем поставки є склад покупця, то останній не мав обов'язку зберігати товарно-транспортні накладні складені вантажовідправником, оскільки ТТН в даному випадку ніяким чином не впливають на визначення об'єкту оподаткування покупця.
На виконання умов договору, постачальником було здійснено поставку товарів, а саме:
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
У Податковому кодексі України передбачено вичерпний перелік підстав для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належно оформленої та виданої податкової накладної при умові, що товари в подальшому плануються використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.
Що стосується відсутності належного сертифікату на продукцію, то даний сертифікат підтверджує належну якість продукції, та може братись до уваги в разі наявності сукупності доказів щодо безтоварності операції, так як сам по собі сертифікат не є первинним документом, а його відсутність не спростовує реальності господарських операцій.
Сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Зміна майнового стану ТОВ «ТД «Новакор» підтверджується випискою з особового рахунку від 10 жовтня 2013 року.
Що стосується твердження відповідача стосовно того, що ТОВ компанія «Інсел» не є імпортером відповідно до даних автоматизованих систем, то слід зазначити, що платник податків не зобов'язаний нести відповідальність за діяльність своїх контрагентів, в т.ч. за порушення ними норм податкового чи іншого законодавства.
Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України є програмним продуктом, який було розроблено з метою реалізації Порядку взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ у розрізі контрагентів.
Процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.
Вказаний етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування податкового обліку платника.
01 лютого 2013 року між ТОВ «Аркадабуд» (постачальник) та ТОВ «Оптікорм» (покупець) було укладено договір поставки № 1/12, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар.
На виконання умов вказаного договору було здійснено поставку товару:
БМВД ВМ S 8330/25/25 кг - 7т.;
БМВД ВМ S 8370/5-4/25 кг-4,5т.;
БМВД ВМ S 8375/10-9/25 кг - 5т.;
Комбікорм ПК ВМВ 8205/25к- 5т.;
БМВД ВМ S 8340/20/25 кг - 1т.;
БМВД ВМ S 8341/15/25 кг-2т.;
БМВД ВМ S 8375/10-9/25 кг-6,3т.;
Комбікорм ПК ВМ 8206/25г- 5т.;
Комбікорм ПК ВМ 8206/10г - 4т.;
БМВД ВМ S 8330/25/25 кг-2,5т.;
БМВД ВМ S 8330/25/25 кг-6,85т;
БМВД ВМ S 8340/20/25 кг - 5,5т;
БМВД ВМ S 8330/25/25 кг-2,5т;
Комбікорм ПК ВМ S 8394/25к - 6т;
Комбікорм ПК ВМ Т 8501 /25к - 2т;
Комбікорм ПК ВМ 8205/25к- 12т;
Комбікорм ПК ВМ 8 8394/25к- 1,5т;
Комбікорм ПК ВМ Т 8501/25к - 7т;
БМВД ВМ S 8330/25/25 кг - 5т;
БМВД ВМ S 8341/15/25 кг-2,5т;
Комбікорм ПК ВМ 8206/10г- 6т;
Комбікорм ПК ВМ 8206/25г- 7,5т;
БМВД ВМ S 8341/15/25 кг- 1т;
Комбікорм Еко ПКб-5/25к - 12т;
Комбікорм ПК ВМ 8 8394/25к - 2т;
Комбікорм ПК ВМ Т 8501/25к - 8т;
Комбікорм ПК ВМ 8 8394/25к- 1,5т;
БМВД ВМ S 8376/15/25кг - 8,5т;
БМВД ВМ S 8341/15/25кг - 5т;
БМВД ВМ S 8375/10-9/25кг-4т;
БМВД ВМ S 8283/5/25кг - 2,5т;
Комбікорм ПК КРС ВМ 8400/25г - 4,400т;
Комбікорм Еко ПКур-2/25к- 10т;
БМВД ВМ S 8340/20/25кг- 1,5т;
БМВД ВМ S 8341/15/25кг- 1,5т;
БМВД ВМ S 8347/7,5/25кг - 5т;
БМВД ВМ S 8341/15/25кг-2т;
Комбікорм ПК КРС ВМ 8400/25г - 6,500т;
БМВД ВМ S 8370/5-4/25кг - 03т;
БМВД ВМ S 8330/25/25кг-7т;
Комбікорм ПК ВМ Т 8501/25к - 4т;
БМВД ВМ S 8341/15/25кг-3,5т;
БМВД ВМ S 8230/25/25 кг - 5т;
БМВД ВМ S 8341/15/25кг - 0,75т;
БМВД ВМ S 8347/7,5/25кг- 5,3т;
БМВД ВМ S 8370/5-4/25кг -2,025т.
На виконання умов договору поставки були виписані податкові накладні від 01.02.2013 р. по 28.02.2013 р.
Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:
назву документа (форми);
дату і місце складання;
назву підприємства, від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п.198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.
Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Щодо порушення позивачем абз. «б» п. 176.2 ст.176 ПК України, а саме не відображені нараховані та виплачені суми фінансово-грошових позик працівникам підприємства та винесеного на підставі цього податкового повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штраф у вигляді 510 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до абз. «б» п. 176.2 ст.176 ПК України, податкові агенти зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.
Згідно з пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Згідно пп. 164.2.19 п. 164.2 ст.164 ПК України до бази оподаткування не включаються доходи визначені ст.165 ПК України.
Відповідно до пп. 165.1.31 п. 165.1 ст.165 ПК України не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.
Відповідно до п.119.2 ст.119 ПК України, штраф 510 грн. застосовується за неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку.
Отже, штраф у розмірі 510 грн. застосовується лише у випадку, якщо дії або бездіяльність призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань.
Однак, у випадку з поворотно-фінансовою допомогою взагалі відсутній об'єкт оподаткування.
Тобто, не відображення нарахованих та виплачених сум фінансово-грошових позик працівникам підприємства не призвело до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку, а отже не має підстав для застосування штрафних санкцій.
Суд вважає, що у даному випадку застосуванню підлягає саме та редакція п.119.2 ст.119 ПК України, яка діяла на час винесення оскаржуваного рішення, так як вона скасовує відповідальність за сам факт неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги). Обов'язковою умовою у даному випадку є - якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку. В редакції п.119.2 ст.119 ПК України, яка діяла у 2013 році, така умова була відсутня.
Тобто, нова редакція, відповідно до ст. 58 Конституції України, має зворотну силу у часі.
Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що протягом судового розгляду справи відповідач не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.
Крім того, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 487,20 грн.
Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 24.09.2014 року, № НОМЕР_2 від 24.09.2014 року, № НОМЕР_3 від 25.09.2014 року.
Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Новакор" з Державного бюджету України судові витрати у розмірі 487,20 грн.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.
Повний текст постанови складено 15 липня 2015 року.
Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 15 липня 2015 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1