Справа № 2а-4125/10
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковей Л.В.
Суддя-доповідач - Чебанов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року справа № 2а-4125/10

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Чебанова О.О. суддів: Шишова О.О. , Сіваченка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2010 р. у справі № 2а-4125/10 (головуючий І інстанції Ковей Л.В.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати недоплачену щомісячну державну допомогу "Дітям-війни",-

ВСТАНОВИЛА:

06.12.2010 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він має правовий статус дитини війни.

Відповідно до ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2006 року дітям війни пенсії підвищуються щомісячно на 30% мінімальної пенсії за віком. Але йому така надбавка не виплачувалась.

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 20 грудня 2010 року у справі № 2а-4125/10 позов задоволено.

Визнано протиправним бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області по не нарахуванню щомісячної доплати до пенсії ОСОБА_2,як дитині війни за період з 01.01.2010 року і довічно, або до змінення діючого законодавства.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області здійснити нарахування та виплату за рахунок Державного бюджету України ОСОБА_2 підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 01.01.2010 року і довічно, або до змінення діючого законодавства.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 18.11.2004 № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон № 2195-IV) позивач має правовий статус дитини війни.

Згідно статті 6 Закону № 2195-IV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач як орган, якому делеговано повно важення щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог статті 6 Закону № 2195-ІV і здійснити позивачу відповідні нарахування, але на порушення зазначеної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Зі статті 6 Закону № 2195-ІV випливає, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) і встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене правильними є висновки суду першої інстанції щодо невзяття до уваги положень частини третьої статті 28 Закону № 1058-ІV, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону № 2195-ІV.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни місцевий суд обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для вико нання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядаються.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом до суду позивач звернулся 06 грудня 2010 року (згідно штампу вхідної кореспонденції суду), хоча ставить питання про порушення його прав з 01 січня 2010 року, тобто за час, більший ніж як шість місяців (а.с. 2-3).

Оскільки, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 06 грудня 2010 року та поважних причин його пропущення у своєй заяві не навив, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити без розгляду вимоги позивача за період з 01 січня 2010 року по 05.06.2010 року, тобто за час, який передував шестимісячному терміну до моменту звернення до суду.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до цієї норми в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, однак ухвалено постанову з порушенням процесуального права, у зв'язку з чим постанова в частині задоволення позовних вимог з 01 січня 2010 року по 05 червня 2010 року підлягає скасуванню та залишенню без розгляду позовних вимог, з 06 червня 2010 року - без змін.

На підставі наведеного, керуючись статтями 99, 100, 184, 195, 197, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області - задовольнити частково.

Постанову Волноваського міського суду Донецької області від 20 грудня 2011 року у справі № 2а-4125/10 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області про перерахунок пенсії в частині задоволення позовних вимог з 01.01.2010 року по 05.06.10 року скасувати.

Позовні вимоги за період з 01.01.10 року по 05.06.2010 року - залишити без розгляду.

Постанову Волноваського міського суду Донецької області від 20 грудня 2011 року у справі № 2а-4125/10 в частині задоволення позовних вимог з 06.06.10 року -залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О.Чебанов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Шишов