Справа № 344/8788/15-а
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/8788/15-а
Провадження № 2-а/344/388/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: ОСОБА_1

при секретарі с/з: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4 комітету Івано-Франківської міської ради

про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії

У судовому засіданні 15 липня 2015 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_3 (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до ОСОБА_4 комітету Івано-Франківської міської ради (надалі «Відповідач») про визнання незаконним рішення (відмови) Міжвідомчої комісії з розгляду питань, повязаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при ОСОБА_4 комітеті Івано-Франківської міської ради в наданні дозволу ОСОБА_3 на відключення від мережі централізованого опалення та встановлення індивідуального газового (електричного) опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1; зобовязання Міжвідомчу комісію з розгляду питань, повязаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради розглянути по суті заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на відключення від централізованого опалення та встановлення індивідуального газового (електричного) опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, та прийняти з цього питання відповідне рішення на користь ОСОБА_3

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення (відмова) Міжвідомчої комісії з розгляду питань, повязаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при ОСОБА_4 комітеті Івано-Франківської міської ради (надалі також «Міжвідомча комісія») в наданні дозволу ОСОБА_3 на відключення від мережі централізованого опалення та встановлення індивідуального газового (електричного) опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 є незаконним, порушує права та законні інтереси Позивача, і в тому числі її право на вільне та незалежне від будь-кого користування та розпорядження належним їй майном.

Як зазначив в судовому засіданні представник Позивача, оскільки чинним цивільним законодавством України передбачено свободу договірних відносин і право особи відмовитись від умов договору, у Відповідача були відсутні правові підстави для відмови Позивачу у наданні дозволу на відключення від мережі централізованого опалення.

Представник Відповідача ОСОБА_4 комітету Івано-Франківської міської ради, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов.

Так, представник Відповідача в судовому засіданні вказала на те, що відключення квартири Позивача від системи централізованого опалення гарячого водопостачання повинно бути здійснено у визначеному порядку, з дотриманням технічних норм і правил, які передбачені Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 року (зі змінами), відповідно до якого відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання можливе тільки житлового будинку в цілому за рішенням загальних зборів його мешканців та згодою всіх власників приміщень в житловому будинку, при наявності затвердженої оптимізованої схеми теплопостачання міста з врахуванням стану інженерних мереж.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали та заслухавши пояснення Позивача, її представника, представника Відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В С Т А Н О В И В:

Громадянка України ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та є власником квартири, розташованої за даною адресою на підставі Договору дарування квартири від 27 серпня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 серпня 2009 року.

Відповідно до умов Договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води від 12 грудня 2012 року (надалі також «Договір») Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає ОСОБА_3, як споживачу, житлово-комунальну послугу з централізованого опалення.

Порядок надання послуг врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України (надалі також «ЦК України»).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (стаття 907 ЦК України).

Підпунктом 10 пункту 5.1 Договору визначено право споживача на відмову від отримання послуг з централізованого опалення та підігріву води в порядку, що затверджується центральним органом з питань житлово-комунального господарства, а пунктом 10.5 Договору встановлено, договір може бути розірваний достроково у разі, зокрема, зникнення потреби в отримання послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця, оформленої в передбаченому законодавством порядку.

26 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до директора ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» із заявою (вх. № 1021) про припинення надання їй послуг з централізованого теплопостачання (центрального опалення).

Листом № 16/764 від 03 червня 2015 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» розяснило Позивачу порядок відключення споживачів від мереж центрального теплопостачання.

26 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до міського голови та Директора Департаменту комунального господарства, транспорту і звязку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (вх. № К/595/1) із заявою про припинення надання їй послуг з централізованого теплопостачання (центрального опалення).

ОСОБА_4 комітету Івано-Франківської міської ради № К/595/1 від 05 червня 2015 року ОСОБА_3 повідомлено про відмову Міжвідомчої комісії у наданні дозволу на відключення її квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Вищезазначене рішення Міжвідомчої комісії про відмову у наданні дозволу на відключення квартири ОСОБА_3 від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання Позивач вважає незаконним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В той же час, в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені та є усталеними у практиці європейських країн. Субєкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи рішення, вчиняючи дії, чи допускаючись бездіяльності.

Таким чином, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До того ж, відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається зі змісту листа ОСОБА_4 комітету Івано-Франківської міської ради № К/595/1 від 05 червня 2015 року, підставою відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на відключення її квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання є висновок Міжвідомчої комісії про відсутність правових підстав для задоволення її заяви з огляду на Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, яким визначено порядок відключення будинку в цілому, а не секцій, підїздів чи окремих його приміщень.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджено Постановою кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (надалі також «Правила»).

Згідно з пунктом 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Пунктом 25 Правил визначено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (у редакції наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 р. № 169) (надалі також «Порядок»).

Відповідно до пункту 1.1 цей Порядок визначає процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (далі ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від послуг ЦО і ГВП.

Пунктом 1.2 Порядку визначено, що для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі Комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії.

Рішенням ОСОБА_4 комітету Івано-Франківської міської ради від 23 вересня 2009 року № 179 було утворено постійно діючу Міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від централізованого теплопостачання.

Порядок розгляду та прийняття рішення про відключення окремого житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання врегульовано розділом 2 Порядку (пункти 2.1-2.2 Порядку).

Відтак, системний аналіз норм Порядку свідчить про те, що станом на час розгляду даної адміністративної справи чинним спеціальним законодавством України не передбачено права окремого власника квартири в багатоквартирному будинку на відключення його квартири від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання.

Зокрема, до 03 листопада 2007 року чинне законодавство України передбачало можливість відключення окремого споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому порядку.

При цьому, відповідно до внесених нормативних змін 06 листопада 2007 року, з даного часу законом передбачена можливість відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання не окремих приміщень будинку, а лише будинку в цілому, за умови підтримки такого рішення всіма власниками приміщень у будинку і, крім того, лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї.

Разом з тим, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21 Конституції України).

Статтею 48 Основного Закону передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про теплопостачання» одними з принципів державної політики у сфері теплопостачання є оптимальне поєднання систем централізованого, помірно-централізованого, децентралізованого та автономного теплопостачання відповідно до затверджених місцевими органами виконавчої влади схем теплопостачання з періодом перегляду пять років, сприяння розвитку конкурентних відносин на ринку теплової енергії, а також забезпечення захисту прав та інтересів споживачів.

Споживач або субєкт теплопостачання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо, що є одним з основних принципів господарювання у сфері теплопостачання, закріплених у статті 19 Закону України «Про теплопостачання».

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Таким чином, згідно Закону України «Про теплопостачання» можливість облаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання обумовлена виключно технічними можливостями та технічними умовами, а не будь-якими іншими чинниками.

Статтею 5 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Відповідно до положень частини 2 статті 383 ЦК України, власник приміщення, яке знаходиться в житловому будинку може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у ньому, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Отже, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши вищенаведені норми законів України, Суд приходить до висновку про те, що чинне законодавство України гарантує право кожному споживачу на вибір одного або декількох джерел теплової енергії на власний розсуд.

В той же час, положення підзаконних нормативно-правових актів Правил та Порядку, штучно обмежують право споживача послуг на вибір джерела енергії та ставлять його у залежність від обєктивних факторів, які не залежать від його волі.

Суд вважає, що Правила в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268 та Порядок в редакції наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 не лише обмежують конституційне право Позивача на достатній життєвий рівень та належні житлові умови і суперечать положенням статей 3, 21, 48 Конституції України, а й звужують зміст існуючих прав Позивача, закріплених законами статтею 383 ЦК України та статтями 6, 15, 19, 24 Закону України «Про теплопостачання».

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року: «Не заперечуючи право держави встановлювати у досить широких межах розсуду, відповідно до її внутрішньої законодавчої, соціальної, економічної політики чи з іншою метою обмеження у користуванні об'єктами права власності з огляду на суспільний інтерес, слід мати на увазі, що ці обмеження, однак, не повинні призводити до позбавлення можливостей такого користування, тобто до повної їх втрати».

Відповідно до положень частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Даною нормою права передбачено обовязок суду застосувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, у разі невідповідності нормативно-правового акта, в тому числі і спеціального, Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту.

Відтак, вирішуючи дану адміністративну справу, на підставі вимог частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України Суд не застосовує положення підзаконних нормативно-правових актів Правил та Порядку, оскільки вони суперечать нормативно-правовим актам вищої юридичної сили Конституції України, Цивільному кодексу України, Закону України «Про теплопостачання».

Стосовно посилання представника Відповідача на технічну неможливість відключення квартири Позивача від мережі централізованого теплопостачання та гарячого водовідведення, Суд звертає увагу на те, що належних доказів, які б підтверджували дане твердження, Суду надано не було.

Крім того, в матеріалах справи міститься ОСОБА_4 ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» № 17-01/945-1 від 06 липня 2015 року, зі змісту якого вбачається, що в будинку 15-А по вул. Стуса в м. Івано-Франківську не отримують послуги централізованого опалення і гарячої води квартири №№ 5, 7, 11, 19, 27, 44, 49, 51, 57; не отримують послуги гарячої води квартири №№ 61, 63.

Зміст вказаного листа спростовує твердження представника Відповідача про технічну неможливість відключення квартири Позивача від мережі централізованого теплопостачання та гарячого водовідведення.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, положення чинного законодавства України, керуючись вимогами частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи вищевказані положення Конституції України, а також положення чинного законодавства у сфері теплопостачання, якими передбачено право окремого споживача на відключення належних йому приміщень житлового будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, Суд дійшов висновку, що відмова Міжвідомчої комісії Відповідача у задоволенні заяви Позивача не ґрунтується на вимогах та положеннях закону, а тому є протиправною.

Відтак, рішення Міжвідомчої комісії з розгляду питань, повязаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при ОСОБА_4 комітеті Івано-Франківської міської ради про відмову в наданні дозволу ОСОБА_3 на відключення від мережі централізованого опалення та встановлення індивідуального газового (електричного) опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, викладене в листі від 05 червня 2015 року № К/595/1, є протиправним.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання Міжвідомчу комісію розглянути по суті заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на відключення від централізованого опалення та встановлення індивідуального газового (електричного) опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, та прийняти з цього питання відповідне рішення на користь ОСОБА_3, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність субєкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено закріплений Конституцією України принцип розподілу влади. Суд не повинен підміняти адміністративний орган, не повинен вирішувати справу по суті і приймати по ній рішення замість адміністративного органу.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

За своєю правовою природою повноваження Міжвідомчої комісії щодо надання дозволу на відключення від мережі централізованого опалення є дискреційним повноваженням даного органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі також «Рекомендація R (80)2») під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин .

Таким чином, зобовязання Відповідача прийняти конкретне позитивне рішення про надання дозволу Позивачу на відключення від мережі централізованого опалення (тобто, прийняття рішення на користь Позивача) було б формою втручання в дискреційні повноваження Відповідача та суперечило б завданням адміністративного судочинства.

В той же час, відповідно до вимог частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень

Враховуючи вищевикладене, для належного захисту порушених прав Позивача, Суд дійшов висновку, що повним і належним способом захисту прав Позивача у спірних правовідносинах буде зобовязання Міжвідомчу комісію розглянути по суті заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на відключення від централізованого опалення та встановлення індивідуального газового (електричного) опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, та прийняти з цього питання відповідне рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, який заперечував проти позову, не було виконано обовязку щодо доведення правомірності прийнятого рішення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 158, 159, 160, 161, 162, 163 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним рішення Міжвідомчої комісії з розгляду питань, повязаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при ОСОБА_4 комітеті Івано-Франківської міської ради про відмову в наданні дозволу ОСОБА_3 на відключення від мережі централізованого опалення та встановлення індивідуального газового (електричного) опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, викладене в листі від 05 червня 2015 року № К/595/1.

3. Зобовязати Міжвідомчу комісію з розгляду питань, повязаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради розглянути по суті заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на відключення від централізованого опалення та встановлення індивідуального газового (електричного) опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, та прийняти з цього питання відповідне рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_4 комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_3 73,08 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Домбровська Г.В.