Справа № 826/20983/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/800/30760/14

К/800/34090/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційними скаргами ТОВ «Нікея-ЛТД» та Київської міжрегіональної митниці на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014р. у справі № 826/20983/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до Київської міжрегіональної митниці Митний пост «Столичний» Міндоходів, Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, за участю третіх осіб: Інспектора Митного посту «Столичний» Міндоходів Грищенко Наталії Володимирівни, Приватного підприємства «НЄВ» про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Митного посту «Столичний» Міндоходів України № 100270000/2013/300485/2 від 26.11.2013 р. про коригування митної вартості товарів;

- зобов'язати Митний пост «Столичний» Міндоходів та Київську міжрегіональну митницю Міністерства доходів і зборів України солідарно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» надану в порядку розділу Х Митного кодексу України фінансову гарантію у розмірі 241 889,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтованим витребуванням у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2014р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014р., позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Митного посту «Столичний» Міндоходів України № 100270000/2013/300485/2 від 26 листопада 2013 р. про коригування митної вартості товарів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014р. надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД», в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Також Київською міжрегіональною митницею подано касаційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014р., в якій ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «Нікея-ЛТД» та Компанією «RANG DONG LIGHT SOURCE AND VACUUM FLASK JOINT STOCK COMPANY (RALACO)» Ханой, В'єтнам укладено контракт поставки товарів № 0015/1 від 19.06.2012 р., відповідно до умов якого, Продавець продає, а Покупець купує електротехнічну продукцію на умовах FOB- Хайфонг згідно міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2000 р.

На митну територію України було ввезено товарів митною вартістю 218 855,40 грн., що було підтверджено товаросупровідними документами та зазначено декларантом у декларації митної вартості № 100270000/2013/185555 від 26.11.2013 р.

Позивачем були подані до Митного посту «Столичний» наступні документи: зовнішньоекономічний контракт поставки товарів № 0015/1 від 19.06.2012р.; декларація митної вартості № 100270000/2013/185555 від 26.11.2013р; експертний висновок Київської торгово-промислової палати № Ц-2673 від 22.11.2013 р.; рахунок № 1311024 від 20.11.2013 р.; вантажно-митна декларація № 100270000/2013/485645 від 27.11.2013 р.; копія коносаменту (білу) від 10.10.2013 р. щодо перевезення морським транспортом контейнеру KKU7127504; копія сертифікату відповідності № 31167273 від 21.10.2013 р. з відміткою Посольства України у Соціалістичній республіці В'єтнам про справжність підпису у ньому; пакувальний лист № NK-RD 02/2013 від 07.10.2013р.; прайс-лист; копія проформи - інвойсу № NK-RD 02/2013 від 12.09.2013р.; специфікація-додаток від 12.06.2012 р. до контракту № 0015/1 від 19.06.2012 р.; копія додаткової угоди № 1 від 12.06.2012 р. до контракту № 0015/1 від 19.06.2012 р.; витяги з каталогу по товару, визначеному в ВМД 100270000/2013/185555; платіжне доручення від 27.11.2013 р. № 2734 про сплату фінансової гарантії в розмірі 77000,00 грн.; платіжне доручення від 22.11.2013 р. № 2731 про сплату податків в розмірі 70000,00 грн.; платіжне доручення від 08.11.2013 р. № 2699 про сплату податків в розмірі 50 000,00 грн.

26.11.2013 р. уповноважена особа декларанта одержала рішення Митного посту «Столичний» Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України від 26.11.2013 р. № 100270000/2013/30485/2 про коригування митної вартості товарів у зв'язку з неточностями та розбіжностями в наданих документах, та застосовано метод 2а ст. 57, відповідно до ст. 60 МК України. Митна вартість товару визначена за подібним за якісними характеристиками товаром, митне оформлення якого уже здійснене за митною декларацією від 05.09.2013 р. № 100270000/2013/176530.

Отже, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару.

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суди дійшли висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012р. (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов'язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як встановлено судами, в пункті 20 декларації митної вартості № 10270000/2013/185555 від 26.11.2013р. зазначено, що витрати на транспортування до Іллічівського морського торговельного порту по території України становили 15 313,65 грн., і є складовими митної вартості, серед документів, поданих до Митного посту «Столичний» Міндоходів, був рахунок-фактура (рахунок) № 1311024 від 20.11.2013р. про сплату 15 313,65 грн. про компенсацію витрат комісіонера ТОВ «Соул Лоджистікс» та комісійної плати. В рахунку зазначено, що платіж пов'язаний з контейнером KKU7127504, в якому знаходились товари, які перевозились до України з В'єтнаму. Як вбачається в рахунку № 1311024 від 20.11.2013 р. зазначено дві особи: ТОВ «Нікея-ЛТД» та ТОВ «Соул Лоджистікс». Платником у нього зазначено ТОВ «Нікея-ЛТД», предметом його оформлення є контейнер KKU7127504.

Тобто, рахунок містить найменування призначення платежу «Компенсація витрат комісіонера» та «Комісійна плата», суму платежу, а також банківські реквізити ТОВ «Соул Лоджистікс». Рахунок №1311024 від 20 листопада 2013 року містить: найменування підприємства, від імені якого він складений - ТОВ «Соул Лоджистікс», назву документа, форми - рахунок; дату і місце складання - 20/11/13 p., тобто 20 листопада 2013 року, 65068, м. Одеса, вул. Довженка, 6, оф.1; зміст і обсяг господарської операції - компенсація витрат комісіонера та комісійна плата; одиниця виміру господарської операції - по одній, особистий чи електронний підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції підпис, скріплений печаткою ТОВ «Соул Лоджистікс». Таким чином з даного рахунку можливо встановити одержувача платежу, платника та призначення платежу.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку, що в рахунку немає посад і прізвищ осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, оскільки сторонами господарських операцій є юридичні особи, а не фізичні, а відповідно у юридичних осіб немає і не може бути посад і прізвищ.

Разом з цим, Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, було затверджено Правила заповнення декларації митної вартості, у розділі III яких зазначено наступне: Щодо «Пункту» «а» графи 16, то в таку зазначаються витрати, понесені покупцем на комісійні та брокерську винагороду, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів.

Оскільки станом на 26 листопада 2013 року ТОВ «Нікея-ЛТД» не понесла на комісійні та брокерську винагороду витрат в сумі 15,00 грн., то у даний пункт «а» до ДМВ №10270000/2013/185555 від 26 листопада 2013 року не було включено жодних даних.

Щодо «Графи 20», то судом першої інстанції вірно зауважено, що зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(a) ДМВ).

Після тексту «Витрати на транспортування до» зазначається літерний код альфа -2 відповідно до Класифікації країн світу країни (адміністративно-територіальної одиниці у складі країни, що має власний літерний код за цією класифікацією), на території якої міститься географічний пункт, до якого понесені витрати на транспортування товарів, наведені у цій графі, через пропуск-назва цього географічного пункту, підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Таким чином, ТОВ «Нікея-ЛТД», зважаючи, що до витрат на транспортування також відносяться витрати особи, яка за договором комісії (доручення, управління тощо) здійснює транспортне перевезення, до ДМВ №10270000/2013/185555 від листопада 2013 року додало виставлений цією особою - ТОВ «Соул Лоджистікс» рахунок про сплату таких витрат.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України транспортні (перевізні) документи вважаються документами, які підтверджують митну вартість товару, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

З огляду на це вбачається, що Правилами заповнення митної декларації не передбачено імперативу (обов'язкової і альтернативної до застосування норми) щодо виду, форми і змісту документів, що підтверджують витрати на транспортування декларантом, відповідно до частини другої статті 53 Кодексу.

Відповідно до умов поставки FOB Франко-борт (порт відвантаження зазначений) за правилами Інкотермс, а також, відповідно до пункту 1.1. контракту поставки товарів №0015/1 від 19 червня 2012 року (з наступними змінами і доповненнями), компанія «RANG DONG LIGHT SOURCE AND VACUUM FLASK JOINT STOCK COMPANY (RALACO)» як продавець повинно нести всі витрати, в тому числі, пов'язані з транспортуванням товару, ризики загибелі або пошкодження товару до моменту завантаження товару на судно у в'єтнамському порту Хайфонг (VN НАІ PHONG).

Отже, позивачем надано документи, що підтверджують витрати на транспортування товару, а тому судом першої інстанції вірно зауважено в оскаржуваній постанові, що інспектор Митного посту «Столичний» Міндоходів України дійшов помилкового висновку про обов'язок подання декларантом транспортних та перевізних документів, в порушення положень п.6 ч.2 ст.53 Митного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Аналізуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої та апеляційної інстанцій, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів.

Також, колегія суддів погоджується з судами першої та апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про повернення фінансової гарантії у розмірі 241 889,10 грн., враховуючи наступне.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 р. №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 р. за №1097/14364, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Відповідний орган Державного казначейства України на підставі отриманого Висновку митного органу про повернення готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Виходячи з наведеного нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, який позивачем не дотриманий, що не дає можливості стягнути спірні митні платежі.

Відповідно до п. 17.1.10 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з приписами п. 43.1. статті 43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Митного кодексу України 2012 року повернення помилково або надміру сплачених до дня набрання чинності цим кодексом сум митних платежів здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом та Податковим кодексом України.

За вимогами ч.1 ст.301 МК України 2012 р. повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПКУ для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями.

Виходячи зі змісту наведених законодавчих норм встановлений відповідний порядок стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість, позивачем не дотриманий Порядок стягнення з Державного бюджету надмірно сплаченого податку на додану вартість.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014року (справа № 21-29а14), від 12 листопада 2014 року та від 25 листопада 2014 року (справа № 21-207а14).

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» відхилити.

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: