Справа № 826/3860/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. № 190
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 липня 2015 року № 826/3860/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1.Міністерства внутрішніх справ України

2.Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

про визнання наказів № 865 від 07 серпня 2014 року, № 1680 о/с від 27 серпня 2014року

протиправними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час

вимушеного прогулу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі по тексту - відповідач 2).

Просив суд:

- визнати протиправними накази Міністра внутрішніх справ України № 865 від 07.08.2014, № 1680 о/с від 27.08.2014 в частині звільнення його з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу);

- поновити його на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (керівника Краматорської зонально-оперативної групи) в званні капітана міліції;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь середній заробіток за час його роботи з 01.07.2014 по 17.02.2015;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.02.2015 по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його протиправно звільнено 27.08.2014 з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, оскільки ним не було скоєно вказаного вчинку, а також про своє звільнення він дізнався лише 17.02.2015, а до вказаної дати продовжував виконувати службові обов'язки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2015 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач до судового засідання 05.06.2015 не прибув, про день і час розгляду повідомлений, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що ним до позову надано всі наявні у нього докази, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.06.2015 позов не визнав, вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, суду надав письмові заперечення проти позову, просив позов залишити без задоволення.

Відповідач 2 явку уповноваженого представника в судове засідання 05.06.2015 не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлений, суду надано заперечення щодо позову.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття позивача та відповідача 2 у судове засідання, в судовому засіданні 05.06.2015 суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 2006 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, остання посада - оперуповноважений в особливо важливих справах управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (керівник Краматорської зонально-оперативної групи), капітан міліції.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 865 від 07.08.2014 за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції, частини 3 статті 3, частини 1 статті 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, капітана міліції - ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Вказаний наказ було реалізовано наказом головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №1680 о/с від 27.08.2014, яким капітана міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого в особливо важливих справах управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (керівника Краматорської зонально-оперативної групи), звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставленням на військовий облік).

Суду доказів на підтвердження ознайомлення позивача з вищезазначеними наказами не надано.

Позивач, вважаючи зазначені накази відповідачів протиправним, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 N565-XII (далі по тексту - Закон N565-XII) та іншими.

Відповідно до статті першої Закону №565-XII міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно статті 18 Закону №565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі по тексту - Положення №114).

Згідно пункту 66 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення (у запас Збройних Сил України або у відставку).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного позивачем наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.08.2014 №865 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області» відповідач 1, керуючись статтями 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, посилається на порушення позивачем статті 65 Конституції України, частини третьої статі 3 та частини першої статті 5 Закону України «Про міліцію», а також порушення присяги працівника органів внутрішніх справ, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382.

Так, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджений Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV (далі по тексту - Дисциплінарний статут №3460-IV. Статут).

Дисциплінарний проступок це - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту №3460-IV).

Відповідно до статті 5 вказаного Статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом, статтею 7 якого передбачені обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо дотримання службової дисципліни.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту №3460 - IV визначено види дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни. Серед них є і звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 цього ж Статуту визначений порядок накладення таких дисциплінарних стягнень.

Аналізуючи розділ VII Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд приходить до висновку, що звільнення за пунктом 66 за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу є самостійною та безумовною підставою для звільнення і додаткового посилання на норму Дисциплінарного статуту не потребує, оскільки позивача звільнено зі служби саме за скоєння дискредетуючого вчинку, а не дисциплінарного проступку, тоді як ці поняття є не тотожними.

Слід зазначити, що звільнюючи позивача з органів внутрішніх справ відповідачем 1 застосований саме механізм застосування дисциплінарного стягнення, при цьому не звернуто увагу, що звільнення відбулося за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, що є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Отже, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню статті 12-18 Дисциплінарного статуту, якими визначений порядок та строки накладення дисциплінарних стягнень.

Такої ж правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 26.03.2013 у справі К/9991/44350/11.

Так, відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно частини третьої статті 3 Закону України «Про міліцію» N565-XII у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною першою статті 5 вказаного Закону N565-XII передбачено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382 «Про затвердження нового тексту Присяги працівника органів внутрішніх справ України» передбачено, що працівники міліції складають присягу наступного змісту: «Я, (прізвище, ім'я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону».

Разом з тим, ні Положенням № 114, ані іншим нормативним актами не розкрито поняття «проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу».

Таким чином, це оціночне поняття та в кожному окремому випадку визначається, чи міститься в діях окремого працівника такий проступок. Отже для визнання особи такою, що здійснила вчинок, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, необхідно достовірне встановлення факту відповідного вчинку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами даної адміністративної справи, що підставою для винесення спірних наказів про звільнення позивача став висновок від 07.08.2014 службового розслідування за фактом порушення дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України.

В ході службового розслідування встановлено, що 28.05.2014 співробітниками відділу ДАІ з обслуговування міста Дружківки УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на площі Леніна у місті Дружківка зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_5, у подальшому на місце викликали представників ДНР, які прострелили йому ногу та разом з працівниками ДАІ нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_5

Установлено, що ОСОБА_1, достовірно володіючи інформацією про причетність свого підлеглого - ОСОБА_6, приховував зазначену інформацію та жодним належним чином не вжив заходів щодо її припинення.

Суд звертає увагу, що у вказаному висновку не конкретизовано посаду вказаного працівника ОСОБА_6, а також не зазначено, до чого саме він був причетним та що саме скоїв.

На думку відповідачів, позивач вчинив діяння, що не відповідають Присязі співробітника органів внутрішніх справі України, а також Закону України «Про міліцію» та функціональним обов'язкам останнього, та підривають авторитет не лише співробітника органу внутрішніх справ, а й усієї системи органів внутрішніх справ України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачами не надано суду жодного доказу у підтвердження обставин, на які вони посилаються у вказаному висновку службового розслідування.

Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за N 541/23073 (далі по тексту - Інструкція №230).

Службовою особою органу (підрозділу) внутрішніх справ, якій доручено проведення службового розслідування має бути забезпечене повне, всебічне і об'єктивне дослідження обставин подій, які стали підставою для його призначення, задля чого ця особа наділена повноваженнями, передбаченими підпунктом 6.2.1 Інструкції № 230.

Пунктом 5.1 вказаної Інструкції №230 встановлено строк службового розслідування, який за загальним правилом може тривати місяць із дня видання наказу про його призначення.

Разом з тим, відповідно до пункту 6.3 Інструкції №230 особа рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ, стосовно якої проводиться службове розслідування, має, зокрема, право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для його проведення; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Вказаним пунктом також встановлено, що забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення.

З матеріалів справи вбачається, що службове розслідування, результати якого викладені у висновку від 07.08.2014, проведене на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.08.2014 №793; спірний наказ Міністерства внутрішніх справ України №865 теж від 07.08.2014, тобто, призначення службового розслідування, проведення перевірки, прийняття висновків по результатам цієї перевірки та притягнення позивача до відповідальності здійснене відповідачем 1 в один день в числі 76 інших працівників міліції.

За таких обставин, суд вважає, що службове розслідування було проведено поверхово, неповно, не всесторонньо та без встановлення всіх обставин по справі.

Також з матеріалів справи вбачається, що пояснення у позивача не відбирались, з наказом про проведення службового розслідування, з висновками цього розслідування та прийнятими на його наслідком наказами про звільнення, позивач ознайомлений не був, що не спростовано в судовому засіданні.

Згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В матеріалах справи, крім іншого, знаходиться лист за підписом заступника начальника Головного управління МВС України в Донецькій області полковника міліції ОСОБА_7 за № 18/5-3304 від 14.05.2015, яким повідомлено, що відповідно до наказу МВС України від 10.07.2014 №1258 о/с працівниками ДВБ у складі комісії центрального апарату МВС України (Головний Штаб, Департамент кадрового забезпечення, ГУБОЗ) проведено перевірки службової діяльності окремих органів та підрозділів ГУМВС України в Донецькій області.

09.09.2014 складено відповідний висновок службової перевірки Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області та разом із оригіналами всіх зібраних матеріалів направлено до Генеральної прокуратури України (вих.№19368/Ав від 09.09.2014).

За результатами розгляду Генеральною прокуратурою України указані матеріали направлено до прокуратури Донецької області для приєднання до кримінального провадження №0000673 від 24.07.2014 за частиною 3 статті 365 Кримінального кодексу України щодо перевищення влади працівниками Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Будь-якими відомостями чи документальними матеріалами про відкриття кримінального провадження, пред'явлення підозри, або ж оголошення у розшук ОСОБА_1 Департамент внутрішньої безпеки не володіє.

З аналізу вказаного вище у сукупності, доводи висновку службового розслідування від 07.08.2014 про вчинення позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, суд не враховує з огляду на те, що вони не підтверджені належними доказами.

Крім того, позивач наголошував на том, що його не було повідомлено про звільнення 27.08.2014 та він продовжував працювати, що не спростовано відповідачами під час розгляду даної справи.

Втім, суд не погоджується з твердженнями позивача, що про свої звільнення він дізнався лише 17.02.2015, оскільки в матеріалах справи наявна власноруч написана позивачем розписка про отримання ним 01.02.2015 від працівників відділу кадрів УБОЗ ГУМВС України в Донецькій області трудової книжки. Зазначене свідчить про обізнаність позивача ще 01.02.2015 про звільнення з органів внутрішніх справ.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачі при звільненні позивача діяли у межах повноважень, але не у спосіб, що передбачений діючим законодавством, а отже наявні всі підстави для визнання протиправними та, для повного захисту порушених прав позивача, скасування оскаржених наказів про звільнення позивача №865 від 07.08.2014 та №1680 о/с від 27.08.2014.

Відповідно до пункту 24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Оскільки позивача було звільнено з органів внутрішніх справ України 27.08.2014, тому останнім робочим днем вважається саме 27.08.2014, внаслідок чого, позивач підлягає поновленню на посаді з 28.08.2014.

Слід зазначити, що суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про поновлення його в органах внутрішніх справ у званні капітана міліції, оскільки оскаржуваними наказами при звільнення позивача не було позбавлено звання.

Щодо позовних вимог про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час його роботи з 01.07.2014 по 17.02.2015, а також - за час вимушеного прогулу з 18.02.2015 по день прийняття постанови у справі, відповідно до норм Кодексу законів про працю України, суд зазначає наступне.

Доводи позивача про застосування до даних правовідносин норм Кодексу законів про працю України, суд вважає безпідставними, оскільки проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України не є трудовими відносинами та регулюється спеціальним законодавством у сфері проходження служби, а не нормами Законів про працю, що зазначено також у роз'ясненнях Верховного Суду України від 23.03.1998 №1-4/83.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 №499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896 (далі за текстом - Інструкція №499).

Пунктом 1.18 Інструкції №499 визначено, що при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Відповідно до пункту 2.2.5 Інструкції №499 у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.

При цьому, за приписами абзацу 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Оскільки позивач був звільнений з посади в серпні 2014 року, розрахунок середньомісячного грошового забезпечення має бути проведений, виходячи з грошового забезпечення за червень та липень 2014 року.

У матеріалах справи наявні довідки № 118 та № 126 про доходи позивача, видані УФЗБО ГУМВС України в Донецькій області 08.06.2015 та 18.06.2015 відповідно, з яких вбачається, що загальна сума доходу позивача за період травень - червень 2014 року становить 9 878,00 грн., в тому числі за травень 4 939,00 грн. та за червень 4 939,00 грн.

За вказаних вище обставин, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок розміру грошового забезпечення та визначити певний розмір виплати, який підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу.

Втім, позивача було звільнено 27.08.2014 зі служби в органах внутрішніх справ, тому суд не погоджується з його доводами про стягнення на його користь середнього заробітку за час його роботи з 01.07.2014 по 17.02.2015, оскільки вважає періоди з 28.08.2014 (дати, наступної за датою фактичного звільнення позивача) по 01.02.2015 (дати, коли, як свідчать матеріали справи, позивач дізнався про своє звільнення) та з 02.02.2015 по день поновлення на службі - саме періодом вимушеного прогулу.

Крім того, як вбачається з довідки № 118 від 08.06.2015 позивачу грошове забезпечення було нараховане по 07.07.2014 включно у сумі 3 278,90 грн. та перераховано в сумі 3 195,58 грн., наказом ГУМВС України в Донецькі області від 28.07.2014 №292 о/с призупинена виплата заробітної плати ОСОБА_8 з 08.07.2014.

Тобто, виплату грошового забезпечення позивачу призупинено з 08.07.2014, а звільнено його 27.08.2014.

Слід зазначити, що наказ ГУМВС України в Донецькі області від 28.07.2014 №292 о/с, яким призупинено виплати позивачу, не є предметом розгляду даної адміністративної справи, тому суд не надає оцінки його правомірності, доказів скасування вказаного наказу суду не надано, а отже вимоги про стягнення грошового забезпечення (середнього заробітку) на користь позивача з 08.07.2014 (дати, до якої позивач отримував грошове забезпечення) є передчасними.

Доводи щодо стягнення середнього заробітку саме з 01.07.2014 позивачем не обґрунтовані, оскільки ним не спростовано отримання грошового забезпечення до 07.07.2014 включно.

Згідно пункту 1.6 Інструкції №499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем проходження служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Керуючись часини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги, що позивач перебував на грошовому утриманні в Головному управління МВС України в Донецькій області, суд, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає, що порушене право позивача в частині реалізації права на отримання грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягає поновленню шляхом зобов'язання Головного управління МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 28.08.2014 по день фактичного поновлення на посаді.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи правомірність рішення відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судовий збір у відповідності до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 5 Закону України «Про судовий збір» зі сторін не стягується.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України № 865 від 07 серпня 2014 року у частини звільнення оперуповноваженого в особливо важливих справах управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (керівника Краматорської зонально-оперативної групи) ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області №1680 о/с від 27 серпня 2014 року в частині звільнення оперуповноваженого в особливо важливих справах управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (керівника Краматорської зонально-оперативної групи) ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

4 Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (керівника Краматорської зонально-оперативної групи) з 28 серпня 2014 року.

5. Зобов'язати Головне управління Міністерство внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 28 серпня 2014 року по день фактичного поновлення на посаді.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Постанова суду підлягає негайному виконанню у частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за один місяць.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головучий суддя І.О. Іщук

Судді І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко