Справа № 813/1627/15
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року № 813/1627/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Лейко-Журомської М.В.,

судді Костецького Н.В.,

судді Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, у якому просить визнати протиправним та скасувати: наказ Міністерства внутрішніх справ України № 291 від 05.03.2015 року в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ; наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 332 від 06.02.2015 року та № 178 о/с від 13.03.2015 року; наказ Міністерства внутрішніх справ України № 426 о/с від 13.03.2015 року; поновити позивача на посаді начальника Старосамбірського РВ ГУ МВС України у Львівській області. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірні накази винесені у звязку з відсутністю позивача протягом 2014-2015 років на робочому місці понад 11 місяців, з яких з поважних причин лише 75 календарних дні. Однак позивач у відповідні періоди перебував на лікуванні 118 календарних днів, що підтверджується виписками з медичних карток стаціонарного хворого. Також вказано, що позивач проходив військово-лікарську комісію ГУ МВС України у Львівській області, а при службовому розслідуванні не враховано період перебування позивача на роботі та проведення інструктажів, а також період перебування у відпустці. Зазначено, що позивачу не було запропоновано надати письмові пояснення стосовно своєї відсутності на службі; при накладенні дисциплінарного стягнення не враховано тривале перебування на лікуванні у звязку з суттєвим погіршенням здоровя та застосовано крайній захід дисциплінарного впливу. Вказано, що факти, які містяться в спірних наказах не відповідають дійсним обставинам, тому є протиправними, порушують права позивача та підлягають скасуванню.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові. Додатково пояснили, що у випадку невиходу на роботу позивача, йому б не виплачувалось грошове забезпечення. А згідно з довідкою долученою до матеріалів справи - грошове забезпечення позивачу виплачувалось. Позивач вказав, що листки непрацездатності ним надавались, однак в матеріалах його особової справи відсутні. Крім того діючих дисциплінарних стягнень на момент звільнення у позивача не було, що свідчить на неправомірність застосування щодо нього звільнення з органів внутрішніх справ. Просили позов задовольнити.

Представник відповідачів позов заперечив. Зазначив, що службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 з 25.02.2014 року по 05.01.2015 року перестав без поважних причин виходити на службу та виконувати посадові обовязки. Вказав, що за 315 календарних дні позивач 10 днів перебував у короткостроковій відпустці, 21 день був тимчасово непрацездатний, 5 днів приходив проводити інструктаж добового наряду. Твердження представника про відсутність позивача на роботі з поважних причин 118 календарних днів не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ при визначенні виду стягнення було враховано тяжкість проступку, обставини за яких його було вчинено, попередня поведінка особи, невизнання нею своєї вини, ставлення до службових обовязків. В облікових документах військово-лікарської комісії ГУМВС в період з 25.02.2014 року по 05.02.2015 року ОСОБА_1 не числиться, висновок відносно нього не виносився, що свідчить про непроходження ним військово-лікарської комісії. Вказав, що спірні накази видані з чітким дотримання норм Закону України «Про міліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів в внутрішніх справ України та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ. Додатково пояснив, що табель обліку робочого часу на ОСОБА_1 не вівся. Вказане відповідає чинному законодавству, оскільки табель обліку робочого часу ведеться на працівників лише за роботу у нічний, святковий та понаднормовий час. Також вказав, що на весь період відсутності позивача було призначено тимчасово виконуючого обовязки начальника Старосамбірського РВ ГУ МВС України у Львівській області . Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі факти, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи судом встановлено, шо з 2010 року ОСОБА_1 перебував на посаді начальника Старосамбірського РВ ГУ МВС України у Львівській області.

Як пояснив в судовому засіданні позивач з 25.02.2014 року він перебував на лікуванні у відповідних лікарських установах, про що повідомив УКЗ ГУМВС України у Львівській області.

Судом встановлено, що у звязку з тривалим перебуванням ОСОБА_1 на лікуванні ГУ МВС України у Львівській області позивачу листом № 1/19-3202 від 08.08.2014 року скеровано направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для встановлення його придатності на службі в органах внутрішніх справ.

У грудні 2014 року інспектор ВКПС УКЗ ГУМВС України у Львівській області неодноразово рапортував начальникові УКЗ ГУМВС України у Львівській області про те, що ОСОБА_1 всупереч своїй обіцянці зявитися та надати документи, які б підтверджували його лікування, обіцянки не виконав.

У звязку з наведеним 15.12.2014 року, 24.12.2014 року складено акти про те, що з 25.02.2014 року підполковник міліції ОСОБА_1 службові обовязки начальника Старосамбірського РВ ГУМВС України у Львівській області не виконував, на робочому місці відсутній. (аркуші справи 130, 132 Том 1).

05.01.2015 року на імя начальника ГУ МВС України у Львівській області надійшов рапорт т.в.о. начальника УКЗ ГУ МВС України у Львівській області щодо тривалого невиходу на службу начальника Старосамбірського РВ ГУ МВС України у Львівській області (аркуш справи 135 Том 1). У рапорті повідомлено про перебування ОСОБА_1 з 25.02.2014 року на лікуванні, а з метою встановлення місця його лікування та його хвороб протягом 2014 року скеровано ряд запитів у СМЗ ГУ МВС. Відповідно до отриманих відповідей ОСОБА_1 в СМЗ ГУМВС на лікуванні не перебуває та в інші лікувально-профілактичні заклади м. Львова і області не скеровувався. Також повідомлено про отриману інформацію з Департаменту охорони здоровя про те, що з 25.02.2014 року по 26.03.2014 року, з 17.04.04.2014 року по 25.04.2014 року,з 25.06.2014 року по 09.07.2014 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Львівській обласній клінічній лікарні. Однак станом на 05.01.2015 року позивач до управління кадрового забезпечення ГУМВСУ у Львівській області на неодноразові виклики не зявлявся, жодних підтверджуючих документів щодо перебування на лікуванні не надав.

Наказом №23 від 06.01.2015 року призначено службове розслідування за вказаною інформацією щодо невиходу на роботу ОСОБА_1

Згідно з актом від 04.02.2015 року (аркуш справи 137 Том 1) під час службового розслідування 02.02.2015 року від полковника міліції ОСОБА_1 було отримано пояснення, згідно з яким такий з травня 2014 року перебував на лікарняному у різних медичних установах Львівської області та м. Львова. В акті вказано, що 04.02.2015 року ОСОБА_1 у службовому кабінеті ВІОС УКЗ ГУМВС ознайомлювався з підставами проведення службового розслідування та надані 02.02.2015 року пояснення щодо свого лікування забрав, на вимогу працівників ВІОС УКЗ не повернув. Крім того жодних документів, які підтверджують перебування позивача на лікарняному з 25.02.2014 року не надав, відмовився від дачі відповідних пояснень.

Вказана інформація також доводилась до відома інспектором ВІОС УКЗ ГУМВС України у Львівській області 04.02.2015 року начальникові ГУМВС України у Львівській області. (аркуш справи 139 Том 1).

Відповідно до інформації Військово-лікарської комісії ГУ МВС України у Львівській області № 21/11 від 05.02.2015 року в облікових документах військово-лікарської комісії ГУМВС в період з 25.02.2014 року по 05.02.2015 року ОСОБА_1 не числиться, висновок відносно нього не виносився.

Згідно з поясненнями працівників Старосамбірського РВ ГУМВС ОСОБА_1 на робочому місці не перебував понад 11 місяців.

Службовим розслідуванням встановлено, що начальник Старосамбірського РВ ГУМВС підполковник міліції ОСОБА_1 у 2014-2015 роках був відсутній на робочому місці понад 11 місяців з яких з поважних причин (у звязку з перебуванням на лікуванні) лише 75 календарних днів. Жодних підтверджуючих документів про поважні причини своєї відсутності на службі протягом 271 календарних днів позивачем представлено не було, хоча надавалася така можливість, що свідчить про особисту нещирість і його небажання сприяти службовому розслідуванню у встановленні обєктивної істини та про скоєння ним систематичних прогулів. Хід службового розслідування викладений у висновку від 05.02.2015 року (аркуші справи 141-145 Том 1).

Згідно з наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 332 від 06.02.2015 року за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у систематичних прогулах, повному ігноруванні вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказів і вказівок МВС України та ГУ МВС щодо зміцнення службової дисципліни вирішено клопотати перед керівництвом МВС України про накладення на начальника Старосамбірського РВ ГУ МВС України у Львівській області підполковника міліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення з органів внутрішніх справ.

10.02.2015 року т.в.о. начальника ГУ МВС України у Львівській області скеровано міністрові внутрішніх справ України подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Старосамбірського РВ ГУ МВС України у Львівській області підполковника міліції ОСОБА_1

Наказом міністерства внутрішніх справ України № 291 від 05.03.2015 року, за порушення вимог Закону України «Про міліцію», статей 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині неналежного виконання своїх обовязків, службової дисципліни, що виразилося в систематичних прогулах, керуючись статтями 1, 5, 7, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту позивача звільнено з органів внутрішніх справ.

На підставі вказаного наказу міністерством внутрішніх справ України винесено наказ № 426 о/с від 13.03.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас (з поставленням на військовий облік).

Відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ /п.64 «є»/ ГУ МВС України у Львівській області винесено наказ № 178 о/с від 13.03.2015 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень регулюється Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України № 3460 від 22.02.2006 року.

У статті 7 Дисциплінарного статуту зазначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави, поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу, дотримуватися норм професійної та службової етики, берегти державну таємницю, у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб, стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою, постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень, сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють, берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 зазначеного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту, який визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Підставою для звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за порушення дисципліни став факт невиходу останнього на роботу впродовж тривалого часу без поважних причин, що встановлено службовим розслідуванням.

Так, відповідно до підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в органах внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

На підтвердження поважності причин невиходу на службу протягом 118 календарних днів в період з 25.02.2014 року по 26.03.2014 року (30 календарних дні), з 17.04.2014 року по 25.04.2014 року (9 календарних днів), з 28.04.2014 року по 16.05.2014 року (19 календарних днів), з 28.05.2014 року по 20.06.2014 року (24 календарні дні), з 25.06.2014 року по 09.07.2014 року (15 календарних днів), з 23.10.2014 року по 12.11.2014 року (21 календарний день) позивачем надано виписки з медичної карти стаціонарного хворого, виписки з історії хвороби. Вказаними виписками ОСОБА_1 підтверджує перебування у Львівській обласній клінічній лікарні, Львівській обласній інфекційній клінічній лікарні, Львівському обласному госпіталі інвалідів війни та репресованих імені ОСОБА_4. В матеріалах справи є копія довідки про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 з 23.10.2014 року по 12.11.2014 року.

Однак з огляду на приписи Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України № 455 від 13.11.2011 року тимчасова непрацездатність працівників засвідчується

листком непрацездатності.

Згідно з пунктом 1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, яка затверджена спільно МОЗ України, Мінпраці та соцполітики України, ФССЗТВП, ФССНВВЗ 17.11.2004 року №1456/10055 листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованих осіб, встановлено відповідну форму листка тимчасової непрацездатності.

Тому суд не бере до уваги твердження позивача про те, що він перебував на лікуванні і був непрацездатний. Можливо, позивач і був хворий, але надані ним копії виписок з історії хвороби та довідки, не звільняють позивача від роботи, тому такі не беруться судом до уваги, як доказ тимчасової непрацездатності і звільнення від роботи.

Твердження позивача про надання відповідачу листків непрацездатності є голослівним, суперечать матеріалам справи, не підтверджується жодними доказами, а тому до уваги не приймається.

Судом встановлено, що причинами невиходу на службу позивача за перевірений службовим розслідуванням період також була короткострокова відпустка тривалістю 10 календарних днів (з 28.03.2014 року по 06.04.2014 року). Крім того з 23 по 26 та 28 травня 2014 року позивач приходив у підрозділ проводити інструктаж добового наряду.

Однак, із спірних наказів вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності не за відсутність на роботі певної кількості днів, яка встановлена службовим розслідуванням, а за систематичні прогули, особисту недисциплінованість, ігнорування вимог нормативних актів МВС щодо зміцнення службової дисципліни.

Зі змісту норми пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України вбачається, що працівник може бути звільнений з роботи за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) в разі відсутності на роботі без поважних причин.

Наявність у висновку службового розслідування констатації факту відсутності на роботі протягом 271 календарних днів без врахування часу короткотривалої відпустки та інструктажів не нівелює встановлених обставин тривалого прогулу позивача.

Наведені позивачем обставини перебування у відпустці та проведення інструктажів не спростовують сам факт відсутності позивача на роботі протягом досить тривалого часу, та в свою чергу не спростовують факт систематичних прогулів.

Недотримання позивачем положень статті 8 Дисциплінарного статуту, яка передбачає, що начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати; зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та ігнорування вимог щодо зміцнення службової дисципліни.

Щодо посилань позивача на виплату йому протягом 2014-2015 років грошового забезпечення, суд зазначає, що факт прогулу встановлений висновком службового розслідування 05.02.2015 року.

Згідно з пунктом 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007 року грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. За час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ є матеріали службового розслідування на підставі мотивованого рапорту безпосереднього керівника про обставини невиходу на службу та наказ начальника органу внутрішніх справ, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Отже невихід особи на роботу без встановлення факту прогулу не може бути підставою для невиплати їй грошового забезпечення. В сою чергу виплата грошового забезпечення не свідчить про вихід особи на роботу. Як зазначено у висновку службового розслідування від 05.02.2015 року, за наслідком такого розслідування УФЗБО ГУМВС поставлено питання щодо перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням допущених прогулів.

Крім того вимогами пункту 3.7 цієї Інструкції передбачено ведення обліку робочого часу шляхом ведення щомісячного табеля лише при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час. Тому суд не вбачає порушень щодо неведення табелю обліку робочого часу на підполковника міліції ОСОБА_1

Суд зазначає, що Положенням про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС та Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС, затвердженого наказом МВС України № 85 від 06.02.2001 року передбачено, що органи військово-лікарської експертизи свої постанови, висновки та інші рішення приймають колегіально, більшістю голосів. Придатність до служби в органах внутрішніх справ чи до військової служби визначається методом індивідуальної оцінки. Дані медичного огляду ВЛК заносяться в Акт медичного огляду. Якщо особи рядового й начальницького складу, військовослужбовці впродовж року більше 4-х місяців не можуть приступити до виконання своїх службових обов'язків через захворювання чи з інших причин (крім випадків, передбачених цим пунктом та пунктом 1.4 Порядку) або часто та довготривало хворіють, то вони зобов'язані за поданням Управління (відділу) по роботі з особовим складом пройти медичний огляд ВЛК за місцем служби для визначення придатності до подальшої служби в ОВС. Якщо особа рядового й начальницького складу відмовляється чи ухиляється від медичного огляду і додаткового обстеження, відсутні необхідні документи, які підтверджують наявність і характер захворювання, то постанова про придатність її до служби та причинний зв'язок захворювання не виноситься.

Надаий позивачем акт медичного огляду № б/н від 29.08.2014 року, враховуючи вищенаведені положення чинних нормативно-правових актів - не є рішенням військово-лікарської комісії про придатність до подальшої служби в органах внутрішніх справ.

У свою чергу, згідно з інформацією Військово-лікарської комісії ГУ МВС України у Львівській області № 21/11 від 05.02.2015 року в облікових документах військово-лікарської комісії ГУМВС в період з 25.02.2014 року по 05.02.2015 року ОСОБА_1 не числиться, висновок відносно нього не виносився. Зазначене спростовує твердження позивача про проходження ним військово-лікарської комісії.

Аналізуючи доводи позивача щодо необґрунтованості застосування до нього найсуворішого дисциплінарного стягнення за вчинення даного проступку, суд виходить із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи (Довідка про дисциплінарні стягнення підполковника міліції ОСОБА_1М.) позивач протягом перебування на службі в органах внутрішніх справ неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, відповідними наказами стягнення зняті. Також встановлено, що з листопада 2013 року на адресу керівництва ГУМВС України у Львівській області надходили звернення від органів місцевої влади Старосамбірського району та окремих громадян міста Старий Самбір, які незадовільно характеризували ОСОБА_1 Згідно з положеннями Дисциплінарного статуту для застосування такого стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ не є необхідним наявність незнятого попереднього стягнення.

За наведеного вище, а також з встановлених обставин справи щодо систематичних прогулів позивача, суд приходить до висновку, що відповідачами при прийнятті наказів належним чином враховано обставини дисциплінарного проступку, його тяжкість та застосовано стягнення, яке за своєю суворістю відповідне вчиненому порушенню.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачами дотримані.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до переконання, що відповідачами на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним законодавством України, з дотриманням передбачених статтею 2 КАС України принципів, правомірно прийнято спірні накази, тому відсутні підстави для їх скасування.

Узагальнюючи обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підтверджені матеріалами справи та не доведені у судовому засіданні, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати з сторін не стягуються

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Судові витрати з сторін не стягуються.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 17 липня 2015 року.

Головуючий суддя М.В. Лейко-Журомська

Суддя Н.В. Костецький

Суддя Н.М. Грень