Справа № 817/2428/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року м. Київ К/800/11122/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого -Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18.10.2013 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014 року

у справі № 817/2428/13-а

за позовом Приватного акціонерного товариства «Володимирецький молочний завод»

до Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Приватне акціонерне товариство «Володимирецький молочний завод» звернулось до суду з адміністративним позовом до Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.10.2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.02.2013 року №. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати в частині задоволених позовних вимог, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

За результатами планової виїзної перевірки ПАТ «Володимирецький молочний завод» за період з 01.07.2011 року по 30.09.2012 року відповідачем складено акт від 29.01.2013 року № 76/22/00446960, яким встановлено порушення позивачем: - п. п. 138.8.1 п.138.1 ст. 138, пп. 139.1 ст. 139, п. 146.15 ст. 146, п. 154.1 ст. 154 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 39 650, 00 грн.; - пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п.п. 163.1.1, 163.1.2 п. 163. 1, пп. 165.1.24 п. 165.1 ст. 165, п. 167.1 ст.167, п.п. 168.1.1, 168.1.2. п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, внаслідок чого не утриманий та не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 3 211, 09 грн.; - п.п. 6, 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі акта перевірки 11.02.2013 року податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: - №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств в розмірі 59 075, 00 грн. (в тому числі за основним платежем 39 650, 00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 19 825, 00 грн.); - №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 6 576, 64 грн. (в тому числі за основним платежем 3 211, 09 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 365, 55 грн.); - №, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1 020, 00 грн.

Визнаючи протиправним та скасовуючи податкове повідомлення-рішення від 11.02.2013 року №, суди першої та інстанцій зробили висновок, що визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств позивачу є безпідставним та таким, що суперечить чинним нормам законодавства, оскільки не ґрунтується на фактичних обставинах справи (суті діяльності підприємства).

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи таке.

Згідно з пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 11 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №16 «Витрати» (далі - П(С)БО №16 «Витрати»), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за №27/4248 із змінами і доповненнями, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати, змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Згідно з п. 12 П(С)БО №16 «Витрати» до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть безпосередньо бути віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному у п. 11 Положення (стандарту).

Статтею 1 Закону України «Про відходи» визначено, що відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, основним видом діяльності позивача є переробка, реалізація молока та молочної продукції, спреду солодковершкового різної жирності, масла «Селянського», сиру «Російського», казеїну та ін. В процесі перероблення позивачем молока, утворюються залишки матеріальних ресурсів, які частково (повністю) втратили свої споживчі якості як вихідного ресурсу, а саме: знежирене молоко (обрат) та пахта.

Пунктом 7 наказу директора ПАТ «Володимирецький молочний завод» від 16.05.2011 року № 33 встановлено, що вартість продукції в оцінці її можливого використання складає: для знежиреного молока, пахти, сировотки 0, 12 грн. ( в тому числі ПДВ - 0, 02 грн.).

Вказані залишки матеріальних ресурсів не утилізуються позивачем, а відповідно до вимог ДСТУ та ТУ, у відповідних пропорціях, використовуються у господарській діяльності останнього в якості сировини для виробництва продукції, а відтак їх вартість включається до складу прямих матеріальних витрат підприємства відповідно до пп. 138.8.1 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про те, що отримані підприємством внаслідок перероблення молока залишки матеріальних ресурсів не є відходами відповідно до норм чинного законодавства, оскільки використовуються ним для виробництва іншої готової продукції (сири, спреди тощо), а відтак не формують вартості зворотних відходів, на яку зменшується розмір прямих матеріальних витрат.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій, задовольнивши позовну вимогу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.02.2013 року №, прийняли законне та обґрунтоване рішення.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18.10.2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014 року у справі № 817/2428/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г. Пилипчук