Справа № 820/1952/15
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 р. Справа № 820/1952/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015р. по справі № 820/1952/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 06.01.2015 року № та №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 р. відмовлено в задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 р. та винести нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування обставин, неправильну оцінку доказів, неврахування правової позиції Верховного суду України, а саме, що незалежно від кількості випадків нероздрукування фіскальних звітних чеків або їх не збереження, податковий орган мав застосувати лише санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що призвело до невірного вирішення справи.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Відповідач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просив залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрований як Фізична особа-підприємець 06.05.2008 року.

16 грудня 2014 року фахівцями ГУ Міндоходів у Харківській області проведено фактичну перевірку господарського об'єкту (кафе, розташоване за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 61) де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_3, щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За результатами перевірки ГУ Міндоходів у Харківській області складено акт № 2061/20/40/22/НОМЕР_1 від 16.12.2014 року.

Згідно висновків вказаного акту перевірки в діяльності ФОП ОСОБА_3 встановлено порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, зокрема:

- пункту 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" - не забезпечення щоденного друкування 49 фіскальних звітних чеків та їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій;

- пункту 12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" - ведення з порушенням встановленого законом порядку обліку товарних записів за місцем їх реалізації та/або зберігання на суму 3554,50 грн., за що передбачено застосування штрафної санкції;

- пункту 2.6 глави 2 Положення №637- неоприбуткування (неповне оприбуткування) сум готівкових коштів у касі в день їх фактичного надходження в сумі 2438,66 грн.

На підставі висновків акту фактичної перевірки Державною податковою інспекцією у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення № від 06.01.2015 року про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 23769,00 грн. та № НОМЕР_2 від 06.01.2015 року про визначення штрафних (фінансових) санкцій у сумі 12193,30 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 06.01.2015 року № та №, суд першої інстанції виходив з висновку про відповідність оскаржуваних рішень вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи.

Колегія суддів частково не погоджується з судом, зважаючи на таке.

Щодо встановленого перевіряючими в діяльності позивача порушення пункту 2.6 глави 2 Положення №637- неоприбуткування (неповне оприбуткування) сум готівкових коштів у касі в день їх фактичного надходження в сумі 2438,66 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1.2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. № 40/10320 (далі по тексту Положення №637) визначено, що оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.2 Положення №637, підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку (касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку виданих та прийнятих першим касиром грошей або книзі обліку розрахункових операцій (абзац п'ятнадцятий пункту 1.2 Положення про ведення касових операцій № 637).

Приписами абз. 1 п. 2.6. Положення №637 визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Згідно із абз. 3 п. 2.6. Положення №637 у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки; здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій (даних розрахункової книжки).

Абзацом пятим пункту 2.6. Положення №637 встановлено, що суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

За визначенням пункту 1.1. даного Положення книга обліку - касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку прийнятих та виданих касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій; книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки.

Згідно з пунктом 4.1 Положення №637 для забезпечення здійснення розрахунків готівкою підприємства повинні мати касу (приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків), а усі надходження і видачу готівки в національній валюті відображати у касовій книзі (пункт 4.2 Положення).

Таким чином, оприбуткування готівки в касі підприємства, яке проводить готівкові розрахунки із застосуванням реєстратора розрахункових операцій (використанням розрахункових книжок), є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій.

Особливості проведення розрахунків з використанням РРО та відповідальність за порушення при використанні РРО встановлені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.95 р. № 265/95-ВР .

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/96 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" у разі порушення юридичними особами норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем неоприбутковано готівкові кошти у загальній сумі 2438,66 грн. у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО шляхом внесення відповідних записів, а саме: у книзі обліку розрахункових операцій /2 відсутній запис про облік готівки за 13.12.2014 року згідно зі звітом №0818 на суму 616,66 грн.; за 14.12.2014 р. згідно зі звітом №0819 на суму 608,96 грн.; за 15.12.2014 року згідно зі звітом №0820 на суму 616,00 грн.; за 16.12.2014 року згідно зі звітом №0821 на суму 597,04 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність записів про готівкові надходження в КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки, а відповідно правомірним є і застосування фінансових санкцій до позивача за несвоєчасне оприбуткування готівки в касі.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 06.01.2015 року вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим вказане рішення суб'єкта владних повноважень скасуванню не підлягає.

Стосовно встановленого перевіряючим органом в діяльності позивача порушення пункту 12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" - ведення з порушенням встановленого законом порядку обліку товарних записів за місцем їх реалізації та/або зберігання на суму 3554,50 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Фактичною підставою для нарахування позивачу фінансових санкцій у розмірі 7109,00 грн., слугував висновок фахівців податкового органу про не ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації на суму 3554,50 грн.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані: вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг); до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Отже, з аналізу вищезазначеного вбачається, що положення вказаного Закону чітко не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказує на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) на ведення такого обліку у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Водночас, покладений на господарюючого суб'єкта обов'язок ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації не включає в себе ведення та зберігання документів обліку, за якими такі товари придбавались, саме в місці реалізації товарів.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару належать податкові, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.

Матеріалами справи встановлено, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування, яка передбачає наявність та ведення обліку товарних запасів.

Відповідно до норм п 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Облік надходження товару від постачальників здійснюється на підставі накладних, товарно-транспортних накладних та інших первинних документів, що засвідчують рух товарів та слугують підставою для їх оприбуткування у бухгалтерському та податковому обліку платника.

Документом, який містить відомості про господарську операція та підтверджує її здійснення, в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік" та фінансову звітність в Україні" є первинний документ. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік").

Так, в ході проведення фактичної перевірки господарської одиниці, що належать позивачу, у присутності адміністратора кафе, фахівцями ГУ Міндоходів у Харківській області були встановлені товарні запаси за місцем реалізації товару на суму 3554,50 грн., проте накладні (товарно-транспортні накладні), інші документи на ТМЦ в сумі 3554,50 грн., в ході проведення перевірки надані не були.

Як вбачається з матеріалів справи, товарно-транспортні накладні та видаткові накладні оформлені не належним чином, зокрема, у всіх накладних відсутні дата, час навантаження, печатка та підпис особи, що отримувала товар від ПП фірма "Свіфт" (а.с. 64-71,154-160).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що дані товарно-транспортні та видаткові накладні складені з порушенням вимог чинного законодавства, а отже не можуть вважатися первинними документами які підтверджують факт вчинення господарських операції позивача з ПП фірма "Свіфт".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про обґрунтованість встановлених порушень, які відображені в акті перевірки 2061/20/40/22/НОМЕР_1 від 16.12.2014 року та правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення № від 06.01.2015 року в частині застосованих по позивача фінансових санкцій у розмірі 7109,00 грн.

Досліджуючи правомірність податкового повідомлення-рішення №000082204 від 06.01.2015 року в частині накладення на позивача штрафу у сумі 16660,00 грн. за порушення пункту 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі-Закон), суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Згідно п. 2 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затвердженими постановою КМУ від 18.02.2002 р. № 199, Z-звіт денний звіт з обнуленням інформації в оперативній пам'яті та занесенням її до фіскальної пам'яті реєстратора. Отже, Z-звіт є фіскальним звітним чеком.

Згідно п.4 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз змісту цих норм дає підстави для висновку, що зазначена фінансова санкція встановлена за порушення суб'єктами підприємницької діяльності вимоги закону щоденно друкувати фіскальний звітний чек та зберігати його в книзі обліку розрахункових операцій.

Не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодня друкувати фіскальний звітний чек, суб'єкт підприємницької діяльності вчиняє продовжуване порушення, а не зберігаючи цей чек у книзі обліку розрахункових операцій - триваюче.

Враховуючи, що згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване чи триваюче правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз.

Отже, за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону № 265/95-ВР, відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку та/або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 16.04.2013 р. по справі № 21-89а13, від 24.09.2013 р. у справі № 21-260а13, від 03.12.2013 р. по справі № 21-428а13.

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував зазначені норми права, що привело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що податковим повідомленням-рішенням №000082204 від 06.01.2015 року в частині суми 16660,00 грн. на позивача накладено штраф за санкцією п. 4 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із розрахунку за кожен нероздрукуваний Z-звіт та випадок незбереження такого звіту в книгах обліку розрахункових операцій по РРО.

Між тим, колегія суддів зазначає, що незважаючи на кількість разів нероздрукування фіскальних звітних чеків або їх не збереження, відповідальність за нероздрукуваний Z-звіт та незбереження такого звіту в книгах обліку розрахункових операцій по РРО передбачена у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, а саме скасування податкового повідомлення-рішення №000082204 від 06.01.2015 року підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, скасування податкового повідомлення-рішення №000082204 від 06.01.2015 року в частині застосування штрафних санкцій на суму 16660 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят) грн.

В частині застосування штрафної санкції в розмірі 7109,00 грн. спірне податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.4 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушенням норм матеріального права, що привело до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015р. по справі № 820/1952/15 в частині відмови в задоволенні позову, а саме скасування податкового повідомлення-рішення №000082204 від 06.01.2015 року - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №000082204 від 06.01.2015 року в частині застосування штрафних санкцій на суму 16660 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят) грн.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 по стправі № 820/1952/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6

Повний текст постанови виготовлений 20.07.2015 р.