Справа № 2а-1291/10/0470
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 року м. Київ К/9991/24706/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Представництво «Хеметалл Польска СП З.О.О.»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2011

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2012

у справі № 2а-1291/10/0470

за позовом Представництво фірми «Хеметалл Польска СП З.О.О.»

до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська

про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Представництво фірми «Хеметалл Польска СП З.О.О.» звернулося до суду з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 18.01.2010 № /3/1298.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2012, у задоволенні позову відмовлено.

Представництво фірми «Хеметалл Польска СП З.О.О.» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення судами норм матеріального права: п. 1.3 ст. 1, п. 9.11 ст. 9, п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV, Податкове роз'яснення щодо застосування окремих норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV в частині оподаткування іноземців та нерезидентів, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 29.01.2004 № 50.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 18.01.2010 № /3/1298 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 137008,08 грн., в т.ч. 45669,36 грн. основного платежу та 91338,72 грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки планової виїзної перевірки, викладені в акті від 18.08.2009 № 5045/22-019/26561807, про порушення вимог п. 1.15 ст. 1, п. 7.3. ст. 7, п. 8.1 ст. 8, п. 9.11, ст. 9, ст. 17, п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV.

Порушення наведених норм Закону, на думку податкового органу, полягало у тому, що позивач як податковий агент неправильно нарахував, утримав та перерахував до бюджету податок з доходів фізичних осіб із сум доходу у вигляді заробітної плати фізичним особам-нерезидентам у період з грудня 2007 року по липень 2008 року, застосовуючи ставку податку - 15 відсотків, визначену у п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», тоді як до цих доходів фізичних осіб необхідно було застосувати спеціальну ставку податку 30 відсотків, визначену в п. 7.3 ст. 7 цього Закону.

При цьому податковий орган виходить з того, що директор позивача - громадянин Польщі отримував доходи з джерелом походження з України в статусі нерезидента, оскільки на момент перевірки документального підтвердження самостійного визначення резидентського статуту фізичних осіб - іноземців у порядку, передбаченому Наказом ДПА України «Про затвердження примірних форм Заяви фізичної особи - іноземця про самостійне визначення резидентського статусу та Повідомлення працедавця про самостійне визначення фізичною особою - іноземцем резидентського статусу» від 05.10.2004 року № 581, не надано, зокрема не надано повідомлення (довідки) працедавця про самостійне визначення резидентського статуту фізичними особами - іноземцями.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, повноти встановлення обставин та їх правової оцінки суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV (далі - Закону № 889-IV ) нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України, є платником податку.

Відповідно до абз. 1 п. 1.3. ст. 1 Закону № 889-IV дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України. Перелік таких доходів наведено у п.п. «а»- «ї» цього пункту, а також у п.п. «а»- «в» п.п. 9.11.1 п. 9.11 ст. 9 цього Закону.

Зокрема, відповідно до п.п. «д» п. 1.3 ст. 1 Закону № 889-IV до доходу з джерелом його походження з України належить будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь на території України, у вигляді заробітної плати, нарахованої (виплаченої, наданої) внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України.

Пунктом 7.1 статті 7 цього Закону передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2, 7.4 цієї статті.

Ставка податку становить подвійний розмір ставки, визначеної пунктом 7.1 цієї статті, від об'єкта оподаткування, нарахованого як виграш чи приз (крім у державну лотерею у грошовому виразі) на користь резидентів або нерезидентів, та від будь-яких інших доходів, нарахованих на користь нерезидентів - фізичних осіб, за винятком доходів, визначених у підпункті 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 цього Закону (пункт 7.3 статті 7 Закону № 889-IV).

Згідно з п.п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону № 889-IV якщо зазначені у п.п. 9.11.1 цього пункту доходи виплачуються нерезиденту резидентом - фізичною або юридичною особою, то такий резидент вважається податковим агентом такого нерезидента стосовно таких доходів. При укладенні договору з нерезидентом, умови якого передбачають отримання таким нерезидентом доходу з джерелом його походження з України, резидент зобов'язаний зазначити у такому договорі ставку податку, яка буде застосована до таких доходів.

Податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону (абзац перший п. 1.15 ст. 1 Закону № 889-IV).

При цьому іноземці або особи без громадянства мають підтверджувати свій резидентський статус. Вони можуть самостійно визначити статус податкового резидента України шляхом звернення до податкового органу за місцем реєстрації в органах внутрішніх справ із відповідною заявою фізичної особи - іноземця про самостійне визначення резидентського статусу, форма якої встановлена наказом Державної податкової адміністрації України «Про затвердження примірних форм Заяви фізичної особи - іноземця про самостійне визначення резидентського статусу та Повідомлення працедавця про самостійне визначення фізичною особою - іноземцем резидентського статусу» від 05.10.2004 № 581 (далі - наказ № 581).

Статус податкового резидента України таких іноземців чи осіб без громадянства підтверджується довідкою податкового органу, виданою відповідно до зазначеного наказу.

При отриманні фізичною особою резидентського статусу шляхом звернення до податкового органу і отримання від нього відповідної довідки, резидентський статус визначається на звітний податковий період (рік), а отже підтвердження свого резидентського статусу має здійснюватися такими особами щорічно, з податкового періоду, в якому іноземець отримав довідку.

У разі набуття іноземцем статусу податкового резидента України іноземний дохід, отриманий такою особою з джерел за межами України, є об'єктом оподаткування і сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача.

Враховуючи наведене, у разі набуття нерезидентом статусу податкового резидента України (отримання відповідної довідки) доходи, одержані ним від працедавця за виконання трудової функції (заробітна плата), оподатковуються у загальному порядку, встановленому Законом № 889-ІV, за ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7 цього Закону (15 відсотків). Якщо іноземець не виявив бажання підтвердити свій резидентський статус та не отримав довідки, яка є обов'язковою для підтвердження такого статусу, то його заробітна плата оподатковується за ставкою, вдвічі більшою за основну (30 відсотків).

Враховуючи наведене, працівникам-іноземцям також потрібно додатково підтверджувати свій резидентський статус у разі, якщо надані ними документи відповідають критеріям податкового резидентства, визначеним у пункті 1.20 статті 1 Закону № 889-ІV, оскільки довідка-підтверження є підставою для оподаткування зарплати іноземних громадян за основною ставкою.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-164а13 за позовом ТОВ «Ренесанс Капітал» до ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до вимог абз. 1 ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, трудові взаємовідносини позивача з директором ОСОБА_3 - громадянином Польщі підтверджуються трудовим договором від 25.11.2007.

Вказаною особою самостійно визначено податковий статус в якості резидента України лише 05.08.2008, що підтверджується листом ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 22.08.2008 № 40000/10/172-44.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені судами обставини в сукупності, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів про те, що позивач повинен був нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб із заробітної плати ОСОБА_3 у період з грудня 2007 року по липень 2008 року за ставкою в розмірі 30 %.

Таким чином, висновки судів про правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Представництва фірми «Хеметалл Польска СП З.О.О.» залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун