Справа № 804/1030/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" червня 2015 р. справа № 804/1030/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2014 року у справі №804/1030/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус"

до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

В січні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.12013 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 1 613 318,95 грн., в тому числі: основний платіж 1 244 792,75 грн., штрафні (фінансові) санкції 368 526,20 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість у загальному розмірі 1 555 917,30 грн., в тому числі: основний платіж 1 094 934,10 грн., штрафні (фінансові) санкції 460 983,20 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2014 року позов задоволено. Постанову суду мотивовано тим, що контрагенти позивача є платниками податків та спроможні здійснювати господарські операції, що підтверджується виконанням договорів з позивачем та наявністю виробничих потужностей. Суд першої інстанції дійшов висновку, що взаємовідносини між ТОВ "Бонус" та його контрагентами є фактичними, мають ознаки реальних господарських відносин та мають на меті отримання прибутку. Відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин у справі, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову у задоволенні позову. Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначав, що податковим органом було досліджено взаємовідносини прямого контрагента платника ЗАТ "ЕЛСТА" із усіма контрагентами та, що підприємство ЗАТ "ЕЛСТА" не мало ані транспортних засобів, ані торгівельного обладнання,

ані необхідного штату працівників для надання послуг, і фактично товар не зберігало та послуги не надавало. Отже, відповідач вважає, що факт відсутності реальності господарської операції є доведеним. Також заявник апеляційної скарги зазначав, що суд при прийнятті рішення не врахував акт Нікопольської ОДПІ від 04.04.2013 №1106/221/21941296 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Ангстрем Континенталь", ТОВ "Ривс" за період діяльності з 01.01.2010 по 31.01.2013 у фактичних періодах їх здійснення. Свої вимоги обґрунтовував тим, що операції з придбання ТОВ "Бонус" послуг у вищезазначених підприємств не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. Також заявник апеляційної скарги зазначав, що в податковому обліку сума податку на додану вартість 279 329,00 грн. включено до реєстру отриманих податкових накладних та до складу податкового кредиту декларації з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ СУРП "ОСОБА_1 М", ТОВ "Ініціатива", ТОВ "Технології інвестування", ПП "Вісмут", ТОВ "Торгсервіс", ТОВ "Прокат-Сервіс", ПАТ "НПО Дніпропресс", ТОВ "Ніколейд", що згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податкової накладною; що згідно п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на підставі наказу Нікопольської ОДПІ №425 від 23.10.2013 р. "Про проведення планової виїзної документальної перевірки" було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача ТОВ "Бонус" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 30.06.2013 р.

За результатами означеної перевірки було складено акт №995/2202/21941296 від 08.11.2013 р., відповідно до якого відповідачем встановлено наступні порушення:

- п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.1997 р. за № 283/97-ВР (чинний на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 283/97-ВР), у результаті чого занижено податок на прибуток за 3 квартали 2010 року на суму 177422,18 грн.;

- п.п.7.2.4 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. за № 168/97-ВР (чинний на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 168/97-ВР), у результаті чого занижено податок на додану вартість за липень серпень 2010 року на суму 141072,15 грн. по недостовірним первинним обліковим документа, які сформовані на підставі просування (використання) даних, зазначених у цих документах особами ЗАТ "Елста";

- п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України № 283/97-ВР, п. 138.1, п. 138.2, п.138.4, п.138.5, п. 138.6 ст. 138 ПК України, у результаті чого занижено податок на прибуток за 4 кв. 2010 р., за 4 кв. 2011 р., за 2012 рік, за півріччя 2013 р., всього на суму 1244792,75 грн.;

- п.п. 7.2.4 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України № 168/97-ВР, ст.185, ст. 188, п. 198.1, п.198.2, п.198.6 ст. 198, п.201.6 ст. 200 ПК України, у результаті чого занижено ПДВ за листопад грудень 2010 р., січень 2011 р., жовтень грудень 2011 р., лютий грудень 2012 р., березень травень 2013 р., всього на суму 1094934,1 гривень.

Висновки відповідача ґрунтуються на тому, що:

- у процесі податкової перевірки було виявлено, що операції з придбання ТОВ "Бонус" у ЗАТ "Елста" товару та послуг мехобробки не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна які економічно необхідні для виконання такої діяльності, що свідчить, на думку відповідача, про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів;

- підприємством не надано до перевірки документальних доказів факту отримання товару від ЗАТ "Елста", тому відповідач вважає, що взаємовідносини не мали реального товарного характеру;

- у звязку із непідтвердженням податкового кредиту з ПДВ та валових витрат, у ЗАТ "Елста" здійснював діяльність, спрямовану на здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам;

- документи, надані позивачем до перевірки у розумінні ПК України не в повній мірі можуть бути визнані як такі, що відповідають критеріям щодо змісту та форми первинних документів;

- отримання ТОВ "Бонус" послуг від сторонніх організацій здійснюється з метою ухилення (мінімізації) від сплати податків.

На підставі акту перевірки від 08.11.2013 р. відповідачем 16.12.2013 року були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 1 613 318,95 грн., в тому числі: основний платіж 1 244 792,75 грн., штрафні (фінансові) санкції 368 526,20 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість у загальному розмірі 1 555 917,30 грн., в тому числі: основний платіж 1 094 934,10 грн., штрафні (фінансові) санкції 460 983,20 грн. (а.с.60,62).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність податкових повідомлень-рішень відповідача №, № від 16.12.2013 року, з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) під валовими витратами виробництва та обігу розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Аналогічні норми містить і Податковий кодекс України, зокрема:

відповідно до 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у звязку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Судом першої інстанції досліджено усі первинні бухгалтерські документи з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товару, змісту послуг, що надаються, тощо, та встановлено, що придбання товару (заготовок, поковок) та послуг з откову здійснювалось ТОВ "Бонус" на підставі укладених договорів:

- з ДП "Завод обважених бурильних та ведучих труб": договір № Т3/005-10 від 13.05.2010р.;

- з ЗАТ "ЕЛСТА": договори №3006-10/1 від 30.06.2010 р. та №0405-11/1 від 04.05.2011р., №1702-10/1 від 17.02.2010 р., №1902-10/2 від 19.02.2010 р.;

- з ТДВ "ФЕРІТ": специфікації №111306, №111340, №111420, №111415, №111468, №111470, №111487, №111563, №111525, №210571, №111558, №111561, №111572, №210584, №111621, №111614, №111575, №111617 за вересень-листопад 2011 р.;

- з ПАТ "Торговий дім завод "Дніпропрес": договір №1002-12/4 від 10.02.2012 р., договір №0401-13/3 від 04.01.2013 р., договір №0902-12/4 від 09.02.2012 р.

Зазначені підприємства продавали ТОВ "Бонус" заготовки та поковки, здійснювали з власного матеріалу отков поковок за кресленнями ТОВ "Бонус".

Крім того, за умовами зазначених договорів поставка заготовок та поковок відбувалася на складі підприємств-постачальників - доставку було організовано ТОВ "Бонус" на підставі: договору на виконання послуг з перевезення вантажів №49 від 04.11.2011 р. з ПП ОСОБА_2; договору про надання транспортних послуг №10/01 від 10.01.2012 р. з ПП ОСОБА_1; договору про надання послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом №1601 від 16.01.2012 р. з ФОП ОСОБА_3; договору на транспортно-експедиційні послуги (перевезення вантажів) №20/02- 2012 р. з ФОП ОСОБА_4; договору на виконання послуг з перевезення вантажів №16 від 06.03.2012 р. з ПП ОСОБА_2; договору-заявки №27 від 18.07.2012 р. з ППКП "СКИН"; договору транспортного експедування вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні №19041 від 19.04.2012 р. з ПП "Интеграль"; договору на виконання послуг з перевезення вантажів №12 від 04.02.2013 р. з ПП ОСОБА_2; договору-заявки №1707 від 17.07.2013 р. з ФОП ОСОБА_5

Також судом встановлено, що ТОВ "Бонус" отримувало заготовки та поковки від підприємств, а саме від ТОВ СУРП "Вектор-М", ТОВ "НІЦІАТИВА", ТОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ІНВЕСТУВАННЯ", ПП "ВІСМУТ" (ТОВ "ПОЛІМЕТАЛ-ТОРГ"), ТОВ "ТОРГСЕРВІС", ТОВ "ПРОКАТ-СЕРВІС", ТОВ "НІКОЛЕЙД", ПАТ "НПО ДНІПРОПРЕС", ЗАТ "ЕЛСТА", які здійснювали для ТОВ "Бонус" перековку та/або механічну обробку отриманих від ДП "Завод обважених бурильних та ведучих труб", ЗАТ "ЕЛСТА", ТДВ "ФЕРІТ", ПАТ "Торговий дім завод Дніпроперес" поковок шляхом шліфування і крацевання.

Надання послуг з механічної обробки поковок ТОВ СУРП "Вектор-М", ТОВ "ІНІЦІАТИВА", ТОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ІНВЕСТУВАННЯ", ПП "ВІСМУТ" (ТОВ "ПОЛІМЕТАЛ-ТОРГ"), ТОВ "ТОРГСЕРВІС", ТОВ "ПРОКАТ-СЕРВІС", та ТОВ "НІКОЛЕЙД" здійснювалося на підставі договорів: №78/11 від 28.07.2011 р. (ТОВ "ІНІЦІАТИВА"), №У0102-24 від 01.02.2013 р. (ТОВ "НІКОЛЕЙД"), №У125 від 01.10.2012 р. (ТОВ "ПОЛІМЕТАЛ-ТОРГ"), №10/09 від 10.09.2012 р. (ТОВ "Торгсервіс"), №30 від 27.01.2012 р. (ТОВ СУРП "ВЕКТОР-М"), №16П2011 від 06.09.2011 р. та додаткова угода до нього (ТОВ "Прокат- сервіс"), №ТВ-288 від 31.10.2011 р. (ТОВ "Технології інвестування").

Згідно умов вищезазначених договорів послуги з механічної обробки надавалися на території замовника - ТОВ "Бонус".

ТОВ "Бонус" орендує складські приміщення на підставі договору № 1хд від 01.01.2012р. у ТОВ "Дніпропетровська металургійна компанія".

Виконання позивачем вищезазначених договорів та подальша реалізація механічно оброблених поковок, а також отримання та використання у власній господарській діяльності ТОВ "Бонус" послуг підтверджується первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV(далі Закон № 996-XIV), а саме: податковими та видатковими накладними, товаро-транспортними накладними, копіями актів надання послуг, копіями довіреностей, банківськими виписками по особовому рахунку ТОВ "Бонус", актами здачі-виконання робіт, актами здачі прийняття робіт тощо.

Відповідач посилається на дефектність первинних документів, проте відповідно до ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996- XIV від 16.07.1999 року визначається один з основних принципів ґрунтування бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні, а саме превалювання сутності над формою, згідно якого операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, а тому певну дефектність документів бухгалтерського обліку неможна вважати безумовною підставою для визнання правочинів недійсними.

За період з 01.10.2011 по 30.06.2013 року позивачем задекларовано податок на прибуток у сумі 121 075 грн.

За період з 01.10.2011 по 30.06.2013 року позивачем задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 4 180 201 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на висновки акта Нікопольської ОДПІ від 04.04.2013 №1106/221/21941296 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Ангстрем Континенталь", ТОВ "Ривс" за період діяльності з 01.01.2010 по 31.01.2013 у фактичних періодах їх здійснення.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, а висновки акту перевірки, що ґрунтуються на наведених доказах, не можуть бути покладені у підставу прийняття податкового повідомлення-рішення, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Зміст наведеної норми свідчить на користь висновку, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

Зважаючи на те, що публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а ухилення від сплати податків, на факт якого податковий орган посилається як на підставу позовних вимог, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України.

Таким чином, визнання правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили.

З огляду на діюче податкове законодавство про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Слід зазначити, що відсутність персоналу, транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкт господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

В даному випадку проведення позивачем оплати в повному обсязі та реальність зазначених операцій документально підтверджено, та не спростовано відповідачем.

Наявність ознак фіктивності правочину є лише підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Наведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України").

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина друга статті 8 КАС України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні адміністративних справ.

Отже, господарські відносити позивача з ТОВ "ЕЛСТА", ДП "Завод обважених бурильних та ведучих труб", ТДВ "ФЕРІТ", ПАТ "Торговий дім завод "Дніпропрес", ТОВ СУРП "Вектор-М", ТОВ "НІЦІАТИВА", ТОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ІНВЕСТУВАННЯ", ПП "ВІСМУТ" (ТОВ "ПОЛІМЕТАЛ-ТОРГ"), ТОВ "ТОРГСЕРВІС", ТОВ "ПРОКАТ-СЕРВІС", ТОВ "НІКОЛЕЙД", ПАТ "НПО ДНІПРОПРЕС" мали реальний характер, що документально підтверджено та не спростовано відповідачем, тому відповідачем у період з 01.07.2010 року по 30.06.2013 року не було занижено податок на додану вартість на суму 1 094 934,10 грн. та занижено податок на прибуток на суму 1 244 792,75 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення від 16.12.2013 року № та № прийняті з порушенням встановленого законом порядку, що є підставою для їх скасування.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким обставини в справі встановлені правильно та порушень норм матеріального і процесуального права не допущено, тому підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2014 року у справі №804/1030/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун