Справа № 2-а-434/10
Суддя: Голосій А. В.
Дата ухвалення: 2010-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-434/10
провадження № -
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2010 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

головуючого Голосія А.В.

при секретарі Волошиної І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городище адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі про зобовязання здійснення та виплати недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "дітям війни"

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі про зобовязання здійснення та виплати недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "дітям війни"

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що має статус «дитини війни» в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни» ( далі Закон № 2195 від 18.11.2004 року) і має право на пільги, передбачені цим Законом. Зокрема, посилаючись на статтю 6 Закону України № 2195, позивач зазначила, що має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Позивач також вказала, що дії відповідача щодо невиплати підвищення до пенсії є протиправними та грубо порушують її законні права.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить здійснити їй нарахування та виплатити щомісячну соціальну допомогу у розмірі 30% від мінімального розміру пенсії з 01.04.2010 року по дату винесення судового рішення.

Представник управління Пенсійного фонду України у Городищенському районі Черкаської області у судовому засіданні та доданому письмовому запереченні позовні вимоги не визнав та заперечує щодо їх задоволення посилаючись на те, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМ України через Міністра праці та соціальної політики. У відповідності до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансування виплат за цим Законом проводиться з Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду України. Оскільки такі виплати у 2006 та 2007 роках були зупинені Законом України № 3235 від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та Законом України № 489 від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», тобто кошти з державного бюджету до управління Пенсійного фонду України у Городищенському районі не надходили, отже нарахування та виплати зазначеної соціальної допомоги не здійснювалися. Крім того, розмір мінімальної пенсії за віком у відповідності до якого поставлені позовні вимоги, стосується лише Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і не може бути застосовано до соціальних виплат дітям війни. А тому відсутні підстави для визнання дій управління Пенсійного фонду України у Городищенському районі неправомірними та проводити перерахунки та виплати спірних соціальних надбавок.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового процесу, вважає, що даний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч.1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи користується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є «дитиною війни» в розумінні Закону України № 2195, а відтак на неї розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України № 2195, у тому числі і право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з неналежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для «Дітей війни» є формою реалізації конституційного права громадян та соціального захисту, зокрема, соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. В силу ст.. 7 цього Закону, фінансове забезпечення таких соціальних гарантій здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни, створюється ситуація правової невизначеності держави стосовно джерела фінансування, з якого має виплачуватися зазначена надбавка.

Поряд з цим, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилати на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Суд вважає необхідним зазначити, що посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань судом до уваги не приймається, оскільки реалізація особою права, яке повязане з отриманням бюджетних коштів і базується на соціальних та чинних на час виконання спірних правовідносин нормативно правових актів національного законодавства не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

Відповідно до ст..6 Закону України № 2195( в редакції від 09.07.2007 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі № 1-29/2007 № 6- рп/2007 ( справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України « Про Державний бюджет України на 2007 рік» пункту 12 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10- рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України « Про Державний бюджет України на 2008 рік» підпункту 2 пункту 41 розділу 11, яким зупинено на 2008 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 зазначено, що виходячи зі змісту ст.95 Конституції України - Закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу прав і свобод.

Враховуючи те, що позивач є «дитиною війни», наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни, тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобовязання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Частиною 3 ст.46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Іншими словами, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування, не можуть бути нижчі від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Враховуючи викладене, в контексті положень ст. 6 Закону України № 2195 ІV (в редакції від 09.07.2007) та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд вважає за можливе застосувати для визначення розміру щомісячної доплати до місячної пенсії за віком розмір прожиткового мінімуму, оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду, не суперечать вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, надбавка, передбачена ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни (в редакції від 22.05.2008 року) підлягає виплаті у 2010 році.

З огляду на викладене дії УПФ у Городищенському районі щодо невиплати позивачу доплати до пенсії, передбачених ст.6 Закону України № 2195 ІV, суд вважає протиправними.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 16, 19, 22, 45, 46, 64, 86, 121, 124 Конституції України, ст.6 Закону України № 2195 ІV « Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про державний бюджет України на 2006-2009 р.р.», Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі № 1-29/2007 № 6- рп/2007, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10- рп/2008, ст.ст. 9, 69-71, 94, 97, 122,133,158-163, 183-2, 186 КАС України , суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі про зобовязання здійснення та виплати недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "дітям війни" - задоволити.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України у Городищенському районі Черкаської області щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком неправомірними.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Городищенському районі Черкаської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» та провести виплати за період з 01.04.2010 року по 27.12.2010 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_2