Справа № 826/10329/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2015 року 10:00 № 826/10329/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбар»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Амбар» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві, у якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.05.2015 №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки відповідача про завищення суми витрат на загальну суму 2 532 844,44 грн. за 2014 рік у рядку 05.1 декларації «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» не відповідає дійсності. Зазначив, що понесені витрати на вказану суму підтверджені первинними документами, які буди досліджені відповідачем під час перевірки та зауваження до них відсутні. Посилався на те, що обов'язок складання саме калькуляцій витрат законодавством не передбачено, а тому відсутність такого документа, враховуючи наявність інших підтверджуючих документів, не може бути підставою для висновку, що витрати не підтверджені. Позивач також зазначив, що вважає необґрунтованими податкові повідомлення-рішення, якими до нього застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату, оскільки розмір штрафних санкцій, на його думку, застосований з порушенням приписів податкового законодавства. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування правомірності висновків податкового органу та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень посилався на відсутність під час перевірки письмових пояснень та калькуляцій щодо списання м'яса та відображення його вартості у собівартості виготовленої продукції. Також відповідач посилався на те, що штрафні санкції у податкових повідомленнях -рішеннях застосовані у відповідності до положень податкового законодавства.

В судове засідання 25.06.2015 представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами відповідача згідно зі статтею 77 Податкового кодексу України, відповідно до затвердженого плану перевірки, проведено документальну планову перевірку ТОВ «Амбар» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 20.04.2015 №226/1-22-07-31240382 (далі - акт №226/1-22-07-31240382), згідно висновків якого, відповідач встановив порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема: підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України) - занижено податок на прибуток підприємств у сумі 455912,00 грн., у тому числі за 2014 рік - 455912,00 грн.; підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України - несвоєчасна сплата (несплата) Позивачем податку на доходи фізичних осіб у сумі 45593,10 грн., несвоєчасна сплата військового збору - у сумі 3835,03 грн.

Не погоджуючись із висновками акта перевірки, позивач подав заперечення, за результатом розгляду яких відповідач залишив заперечення без розгляду, оскільки вони подані з пропуском строку, встановленого положеннями статті 86 Податкового кодексу України, про що повідомив ТОВ «Амбар» листом від 20.05.2015 №8793/10/26-50.

На підставі акта перевірки №226/1-22-07-31240382 відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення форми «Р»:

- від 14.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 683 868,00 грн., в тому числі основний платіж - 455 912,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 227 956,00 грн.;

- від 15.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 58 561,17 грн., в тому числі основний платіж - 0,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 58 561,17 грн.;

- від 15.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1938,48 грн., в тому числі основний платіж - 0,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 1938,48 грн.

Вважаючи протиправними вказані податкові повідомлення-рішення, позивач оскаржив їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд встановив, що у періоді, який перевірявся контролюючим органом, ТОВ «Амбар» здійснювало реалізацію самостійно виробленої м'ясної продукції, для чого здійснювало правочини з придбання поголів'я свиней у живій вазі із контрагентами СП ТОВ «Нива Переяславщини», ТОВ «Селекційний центр свинарства», ТОВ «Еліта», ТОВ «Русь».

На підтвердження придбання у вказаних контрагентів поголів'я свиней у живій вазі позивач надав суду копії договорів купівлі-продажу, специфікацій, рахунків на оплату, видаткових накладних, податкових накладних, приймальних квитанцій, накладних на приймання худоби та передачу її на переробку, актів забою свиней, актів обвалки свинини, накладних на внутрішнє переміщення, звітів цеху готової продукції (а.с. 1-232 Т.ІІ).

Також позивач, на підтвердження виготовлення готової продукції із придбаного поголів'я свиней надав суду копії договору придбання спецій, видаткових накладних, податкових накладних, виписок по особовому рахунку, х-звітів щодо реалізації готової продукції, звітів про дебетові і кредитові операції, видаткових накладних щодо продажу готової продукції, технологічних карток (а.с. 233-250 Т.ІІ, а.с. 1-124 Т.ІІІ).

На підтвердження наявності персоналу, позивач надав копії наказів про прийняття на роботу осіб на посади начальника забійного цеху, майстра холодильника, майстра холодильного цеху, бухгалтера, технолога виробництва, начальника обвалочного цеху, а також штатний розпис, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (а.с. 125-130 Т.ІІІ, а.с. 4-16, 106-155 Т.IV).

Транспортування товару здійснювалось орендованими транспортними засобами, на підтвердження чого позивач надав копії подорожніх листів, квитанцій про купівлю паливно-мастильних матеріалів, актів здачі-прийняття виконаних робіт, банківських виписок про оплату транспортних послуг (а.с. 155-192 Т.ІІІ).

Суд встановив, що позивач включив до собівартості реалізованої продукції витрати на придбання м'яса у сумі 2532844,44 грн.

Відповідач не ставить під сумнів реальність здійснення вищезазначених господарських операцій, однак вважає, що ТОВ «Амбар» в порушення вимог підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України завищило витрати на загальну суму 2 532 844,44 грн. за 2014 рік у рядку 05.1 декларації «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)».

Такі висновки відповідач обґрунтував тим, що до перевірки ТОВ «Амбар» не надало письмових пояснень та калькуляцій щодо списання м'яса та відображення його вартості у собівартості виготовленої продукції.

Суд відхиляє наведені доводи відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент здійснення спірних операцій) витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з абзацом 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент здійснення спірних операцій) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Абзацом 1 підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент здійснення спірних операцій) встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В акті перевірки відсутня інформація, на підставі саме яких первинних документів виявлено завищення позивачем задекларованих показників «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)», не обґрунтовано необхідність надання письмових пояснень щодо формування планової та фактичної собівартості виготовленої продукції в розрізі кожної продукції із наданням копій відповідних калькуляцій і відповідно відсутня інформація щодо запиту перевіряючих щодо надання позивачем таких пояснень та калькуляції під час проведення перевірки.

Позивач наполягав на тому, що обов'язок ведення калькуляцій не передбачено чинним законодавством України і такий документ не відповідає ознакам первинного документа, оскільки калькуляцією не фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції.

Позивач також вказав на те, що на ТОВ «Амбар» запроваджені і ведуться технологічні карти, які містять інформацію про об'єм витраченої сировини (а.с. 90-124 Т.ІІІ). Крім того, рух товару та його переробка відображені в інших первинних документах, зокрема, приймальних квитанціях, накладних на приймання худоби та передачу її на переробку, актів забою свиней, актів обвалки свинини, накладних на внутрішнє переміщення, звітів цеху готової продукції, копії яких наявні в матеріалах справи.

Досліджуючи надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено повний цикл руху товару (м'яса як сировини) від моменту його придбання до моменту його реалізації як готової продукції та підтверджено правомірність включення до складу собівартості виготовленої продукції витрат на її придбання та переробку у розмірі 2 532 844,44 грн.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15.04.2015 №К/800/11260/13, від 21.04.2015 №К/800/34835/14.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 683 868,00 грн. підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2015 №, від 15.05.2015 №, якими позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 58 561,17 грн. та 1938,48 грн., суд встановив наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що в ході перевірки відповідач встановив порушення ТОВ «Амбар» підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України - несвоєчасна сплата (несплата) позивачем податку на доходи фізичних осіб у сумі 45593,10 грн., несвоєчасна сплата військового збору - у сумі 3835,03 грн., у зв'язку із чим до позивача застосовано штрафні (фінансові санкції) на підставі абзаців, 2, 4, 6 пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач встановив несплату позивачем суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 45 593,10 грн. за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, а також несплату військового збору на загальну суму 3835,03 грн. за період з 03.08.2014 по 31.12.2014.

Відповідно до підпункту 168.1.2 пункту 168.1 Податкового кодексу України податок сплачується перераховується до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно норм підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України - якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Підпунктом 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Позивач не заперечував факт несвоєчасної сплати грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб та військового збору, однак вважає необґрунтованим застосування до нього штрафних санкцій, у розмірах, які суперечать положенням податкового законодавства України.

Так, пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2.4 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 №1236 ( далі - Порядок №1236) до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з наведенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку) відповідного звітного періоду, щодо якого здійснюється розрахунок податкового зобов'язання, а також іншої інформації, необхідної для визначення грошового зобов'язання.

Суд встановив, що у розрахунках до податкових повідомлень-рішень від 15.05.2015 №, від 15.05.2015 №, всупереч вимогам пункту 127 статті 127 Податкового кодексу України та пункту 2.4 Порядку №1236, відсутні відповідні розрахунки, на підставі яких здійснювався розрахунок штрафних (фінансових санкцій) та відповідно не зазначено розмір цих санкцій.

Крім того, сума штрафних санкцій у податковому повідомленні-рішенні від 15.05.2015 № (58 561,17 грн.) перевищує суму несплаченого позивачем грошового зобов'язання (45 593,10 грн.), а сума, визначена у податковому повідомленні-рішенні від 15.05.2015 № (1938,48 грн.) становить 50,55% від суми несплаченого позивачем грошового зобов'язання (3835,03 грн.).

Застосування до платників податків штрафних (фінансових) є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією податкових органів.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду -тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір штрафної санкції, яка мала бути застосована контролюючим органом до ТОВ «Амбар», з огляду на що, податкові повідомлення-рішення від 15.05.2015 №, від 15.05.2015 № підлягають скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Амбар» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 14.05.2015 № , № та № .

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Амбар» () судові витрати в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський