Справа № 804/1890/15
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2015 рокусправа № 804/1890/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Кругового О.О. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

27 січня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправними дії Дніпропетровської ОДПІ по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1), за результатами якої складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 09 грудня 2014 року №783/17-03/НОМЕР_1; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпропетровської ОДПІ від 14 січня 2015 року №, винесене за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що є безпідставним проведення оскаржуваної перевірки, її висновки є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового та цивільного законодавства, а зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте податковим органом без достатніх на те правових підстав.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Дніпропетровської ОДПІ від 24 листопада 2014 року №831, начальником відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_2, головним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3 Дніпропетровської ОДПІ ГУ Міндоходів Дніпропетровської області з 26 листопада 2014 року по 02 грудня 2014 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Нікс Трейдінг" (код 38926901) за лютий, березень, квітень 2014 року, ТОВ "Гранд Ішим'' (код 38969270) за тревень, червень 2014 року, ТОВ "Цефей Соут" (код 38969217) за червень 2014 року, ТОВ «Рунд» (код 38772692) за серпень 2014 року та їх реальності та повноти відображення в обліку.

За результатами вказаної перевірки позивача було складено акт №783/17-03/НОМЕР_1 від 09 грудня 2014 року, згідно якому встановлено порушення допущені позивачем, а саме: не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами-постачальниками ТОВ «Нікс Трейдінг» (код 38926901) за лютий, березень, квітень 2014 року, ТОВ «Гранд Ішим» за травень, червень 2014 року, ТОВ «Цефей Соут» за червень 2014 року, ТОВ «Рунд» за серпень 2014 року їх вид, обсяг, якість та розрахунки; п. 198.6, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість всього на суму 217860,84 грн., в т.ч. по взаємовідносинам з ТОВ «Нікс Трейдінг» на загальну суму 131512,18 грн., а саме в лютому 2014 року на суму - 57500,38 грн. в березні 2014 року - 54678,47 грн., в квітні 2014 року - 18333,33 грн., ТОВ «Гранд Ішим» на загальну суму 63363,66 грн., а саме в травні 2014 року на суму - 46400,33 грн., в червні 2014 року - 16963,33 грн., ТОВ «Цефей Соут» на суму 11370,00 грн., ТОВ «Рунд» на суму 11615,00 грн..

На підставі вказаного акту перевірки, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14 січня 2015 року, за яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 325291,28 грн., з яких за основним платежем 216860,84 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 108430,44 грн..

Не погодившись з діями податкового органу по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1, за результатами якої було складено акт перевірки №783/17-03/НОМЕР_1 від 09 грудня 2014 року, а також, визнаючи протиправним податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі такого акту перевірки, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду судом даної адміністративної справи, при цьому, на думку суду, відповідачем правомірність своїх дій доведена у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено право органів державної податкової служби проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Згідно із пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється у разі, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що отримавши інформацію від інших податкових інспекцій щодо порушення податкового законодавства, відповідач листом №20946/10/17/17-03-19 від 24 листопада 2014 року направив письмовий запит щодо надання пояснень та їх документальних підтверджень стосовно взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 з ТОВ "Нікс Трейдінг" (код 38926901) за лютий, березень, квітень 2014 року, ТОВ "Гранд Ішим'' (код 38969270) за травень, червень 2014 року, ТОВ "Цефей Соут" (код 38969217) за червень 2014 року, ТОВ «Рунд» (код 38772692) за серпень 2014 року та їх реальності та повноти відображення в обліку.

Відповідно до листа від 02 грудня 2014 року ФОП ОСОБА_1 надав до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області оригінали документів, що витребовувалися відповідачем в листі №20946/10/17/17-03-19 від 24 листопада 2014 року.

Однак, у зв'язку з наданням не в повному обсязі документального підтвердження взаємовідносин позивача з іншими контрагентами, відповідачем було призначено проведення невиїзної позапланової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1.

З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає, що у відповідача були наявні правові підстави для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, передбачені пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, відповідачем було прийнято наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 №831 від 24 листопада 2014 року та складено письмове повідомлення від 24 листопада 2014 року №139, які були направлені відповідачем на адресу позивача рекомендованим листом із повідомленням про вручення 26 листопада 2014 року, про що свідчить поштовий конверт з відміткою відділення поштового зв'язку, наявний в матеріалах справи.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач розпочав позапланову документальну невиїзну перевірку після надіслання платнику податків наказу про призначення перевірки та повідомлення про проведення перевірки рекомендованим листом із повідомленням про вручення, що не суперечить чинному законодавству.

Що стосується висновків податкового органу викладених в акті за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, варто зазначити наступне.

У відповідності до п. 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22 грудня 2010 року №984, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Колегія суддів зазначає, що акт є службовим документом, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

У відповідності до положень ст.ст. 20, 21 Податкового кодексу України визначається, що у межах наданих прав та обов'язків, органи державної податкової служби вживають заходів для забезпечення притягнення до відповідальності платника податку, винного у допущенні порушення.

З огляду на викладені вище норми законодавства, судом першої інстанції було вірно вказано на те, що акт перевірки є лише засобом документування, в той час, коли предметом оскарження в адміністративному суді є юридичні наслідки (застосовані наслідки), що безпосередньо випливають з результатів перевірки.

Враховуючи положення законодавства, під нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Статтею 162 КАС України передбачається, що при вирішенні справи по суті, суд зобов'язаний зробити висновок щодо позовних вимог та застосувати спосіб захисту порушених прав, свобод чи інтересів. Тобто у разі оскарження до суду дій суб'єкту владних повноважень, є необхідність у визначенні способу захисту порушених прав, як то заборона вчиняти певні дії.

Виходячи з положень даної статті, колегія суддів вважає, що оцінка підстав, порядку, висновків контролюючого органу за результатами перевірки досліджується в межах формування податкового повідомлення-рішення і саме через такий спосіб захисту, передбачений ст.162 КАС України, а саме визнання протиправним та скасування рішення, права позивача будуть відновлені. У той час, коли самі по собі дії щодо складання акту про результати документальної невиїзної позапланової перевірки та викладення в ньому висновків не порушують права, свободи та інтереси позивача, а відтак не створюють підстав для їх захисту. Крім того, акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації, а не є рішенням (актом індивідуальної дії) у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини та надані до суду докази наявні в матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Дніпропетровської ОДПІ по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено акт перевірки є необґрунтованими, а отже в їх задоволенні слід відмовити.

Щодо правомірності та обґрунтованості прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до вимог п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 р. №996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон України №996-XIV) передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України №996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У відповідності до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно до п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами матеріального права встановлено, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належними первинними документами, складеними у відповідності до закону, що в свою чергу відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що в перевіряємий період позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Нікс Трейдінг" (код 38926901), ТОВ "Гранд Ішим'' (код 38969270), ТОВ "Цефей Соут" (код 38969217) та ТОВ «Рунд» на підставі укладених договорів щодо постачання нафтопродуктів, про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту авто приладів.

На підтвердження факту здійснення вказаних господарських операцій, так і їх фактичної реалізації, сумнівність яких зазначена відповідачем в акті перевірки, позивачем були надані до суду первинні документи, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а саме: договір №15 від 02.12.2013р., договір №16 від 02.12.2013р. з ТОВ "Нікс Трейдінг"; договір №17 від 05.05.2014р., договір №18 від 12.05.2014р. з ТОВ "Гранд Ішим"; договір №19 від 02.06.2014р. з ТОВ "Цефей Соут"; договір №20/08-14 від 20.08.2014р. з ТОВ "Рунд"; рахунок-фактура №СФ-0000178 від 28.02.2014р., рахунок-фактура № СФ-0000179 від 28.02.2014р., рахунок-фактура №СФ-0000266 від 20.03.2014р., рахунок-фактура №СФ-0000267 від 26.03.2014р., рахунок-фактура №СФ-0000394 від 31.03.2014р., рахунок-фактура №СФ-0000624 від 30.04.2014р. з ТОВ "Нікс Трейдінг"; рахунок-фактура №СФ-0000111 від 15.05.2014р., рахунок-фактура №СФ-0000116 від 23.05.2014р., рахунок-фактура №СФ-0000333 від 18.06.2014р. з ТОВ "Гранд Ішим"; рахунок-фактура №СФ-0000384 від 18.06.2014р. з ТОВ "Цефей Соут"; рахунок-фактура №СФ-0000299 від 27.08.2014р., рахунок-фактура №СФ-0000300 від 29.08.2014р. з ТОВ "Рунд"; акт надання послуг №ОУ-0000178 від 28.02.2014р., акт надання послуг №ОУ-0000394 від 31.03.2014р. з ТОВ "Нікс Трейдінг"; акт надання послуг №ОУ-0000111 від 15.05.2014р., акт надання послуг №ОУ-0000333 від 18.06.2014р. з ТОВ "Гранд Ішим"; акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000299 від 27.08.2014р., акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000300 від 29.08.2014р. з ТОВ "Рунд"; видаткова (прибуткова) накладна № РН-0000179 від 28.02.2014р., видаткова (прибуткова) накладна № РН-0000266 від 20.03.2014р., видаткова (прибуткова) накладна № РН-0000267 від 26.03.2014р., видаткова (прибуткова) накладна № РН-0000624 від 30.04.2014р. з ТОВ "Нікс Трейдінг"; видаткова (прибуткова) накладна № РН-0000116 від 23.05.2014р. з ТОВ "Гранд Ішим"; видаткова (прибуткова) накладна № РН-0000384 від 18.06.2014р. з ТОВ "Цефей Соут"; банківські виписки за період лютий-вересень 2014р.; податкова накладна № 109 від 28.02.2014р., податкова накладна № 110 від 28.02.2014р.. податкова накладна № 169 від 31.03.2014р., податкова накладна № 211 від 30.04.2014р. з контрагентом ТОВ "Нікс Трейдінг"; податкова накладна № 17 від 15.05.2014р., податкова накладна № 22 від 23.05.2014р., податкова накладна № 81 від 18.06.2014р. з контрагентом ТОВ "Гранд Ішим"; податкова накладна №60 від 18.06.2014р. з ТОВ "Цефей Соут"; податкова накладна № 169 від 27.08.2014р., податкова накладна № 170 від 29.08.2014р. з контрагентом ТОВ "Рунд"; ТТН № Бл-28/02 від 28.02.2014р., ТТН № Бл-20/03 від 20.03.2014р., ТТН № Бл- 26/03 від 26.03.2014р., ТТН №Бл-30/04 від 30.04.2014р. з ТОВ "Нікс Трейдінг"; ТТН № Бл-23/05 від 23.05.2014р. з ТОВ "Гранд Ішим"; ТТН № Бл-18/06 від 18.06.2014р. з ТОВ "Цефей Соут".

Дослідивши дані матеріали справи, колегія суддів робить висновок про те, що всі первинні документи бухгалтерського та податкового обліку позивача, які надані ним в підтвердження формування податкового кредиту відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", виписані підприємствами, які станом на момент спірних правовідносин є платниками ПДВ, під час здійснення господарських операцій перебували на обліку в органах ДПІ. Доказів зворотного судовим розглядом справи не встановлено і відповідачаем не спростовано.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів зауважує на тому, що у акті перевірки позивача відсутні будь-які посилання на дефекти форми, змісту або походження первинних і розрахункових документів, які, в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. за № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що оглянуті вищезазначені первинні документи позивача та його контрагентів відповідають вищепереліченим вимогам, містять всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) та як наслідок - вони є такими, які підлягають обов'язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.

Таким чином, колегія суддів робить висновок про те, що позивач виконав вимоги чинного законодавства України і правомірно на підставі даних бухгалтерського обліку (первинних бухгалтерських документів) відобразив у даних податкового обліку операції із зазначеними вище контрагентами.

Щодо посилань податкового органу на встановлені обставини відсутності контрагентів позивача за податковими адресами, невиконання ними податкових зобовязань та неможливості здійснення вказаними контрагентами господарської діяльності як на доказ відсутності реального характеру у господарських операцій з позивачем, слід зазначити наступне.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобовязань платника податків у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобовязань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обовязку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник податків не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобовязань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б свідчила про узгодженість дій платника податків та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Вищенаведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі Булвес АД проти Болгарії (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, дослідивши вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає, що у діях платника податків (позивача) немає порушень тих норм законів, на які посилається відповідач і приходить до висновку, що твердження податкового органу про наявність таких порушень ґрунтуються на припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача не ґрунтуються на законі та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно до п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та правовідносини, що їм відповідають та оцінивши докази надані сторонами по справі у їх сукупності, колегія суддів робить висновок про те, що податкове повідомлення - рішення № від 14 січня 2015 року прийняте Дніпропетровською ОДПІ не відповідає п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки винесене відповідачем на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, передбачений законодавством та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, отже тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача в цій частині є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що допущене судом першої інстанції порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови в цій частині з прийняттям нової постанови про задоволення зазначених позовних вимог з наведених вище підстав, в решті постанову суду залишити без змін.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14 січня 2015 року прийнятого Дніпропетровською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області скасувати та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14 січня 2015 року прийняте Дніпропетровською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко