Справа № 2-а-1797/11
Суддя: Величко В. П.
Дата ухвалення: 2011-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

дата документу :
Справа № 2-а-1797/2011
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2011 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Величко В.П. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради, Міністерства праці та соціальної політики України про визнання протиправною відмову стосовно виплати недоотриманої одноразової компенсації, щорічної допомоги на оздоровлення та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

20.09.11 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним адміністративним, згідно якого просить зобовязати Міністерство праці та соціальної політики України профінансувати Управлінню праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради для здійснення перерахунку та виплати їй недоотриманої одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення за 2010-2011 роки; визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради щодо нарахування та виплати їй недоотриманої одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення за 2010-2011 роки, яка не відповідає правовим позиціям ст.ст. 48,67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради зробити перерахунок та виплату їй недоотриманої одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення за 2010-2011 роки, яка не відповідає правовим позиціям ст.ст. 48,67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В письмових запереченнях представник відповідача адміністративний позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні.

Міністерство праці та соціальної політики України, у наданий судом строк, письмових заперечень проти позову чи заяви про визнання позову до суду не надіслало.

На підставі ч.1 ст.41 КАС України, в звязку із розглядом даної справи в скороченому провадженні, що відповідно до положень ст.183-2 КАС України, здійснюється без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та з 20.06.98 року має статус інваліда ІІ-ї групи професійного захворювання, повязаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків на ЧАЕС /а.с. 6,7/.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-ХІІ від 28.02.1991 р. (в редакції Закону від 06.06.1996р.) (далі Закон) позивач, як інвалід ІІ-ї групи у звязку із захворюванням, повязаним із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та учасник ліквідації аварії на ЧАЕС І-ї категорії, має право на виплату йому одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Згідно із абз.7 ч.4 ст.48 даного Закону позивач, як інвалід ІІ-ї групи у звязку із захворюванням, повязаним із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та учасник ліквідації аварії на ЧАЕС І-ї категорії, також має право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.48 даного Закону виплата компенсації здійснюються з мінімальної заробітної плати, яка встановлюється на момент встановлення інвалідності.

Нарахування та виплата позивачу призначених соціальних виплат проводилась з дотриманням вимог Постанов КМУ № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також №836 від 26.07.1996 року Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає нормам Конституції та Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вищенаведене підтверджується даними копії посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виданого на імя позивача, відповідно до якого останній має 1-у категорію осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, копій довідок, копії заяви позивача та копії паспорта останнього.

Посилання представника УПСЗН в своїх письмових запереченнях на те, що проведення соціальних виплат залежить від фінансової можливості держави, що визначається в Державному бюджеті, суд оцінює критично, як безпідставні, оскільки держава, наділивши осіб певною соціальною гарантією, взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які мають статус постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС, в т.ч. і матеріальний рівень позивача, і відсутність матеріальних коштів у держави не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, який прямо встановлений законом.

Згідно із ст.ст.21,22,24,64 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними і непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист.

Згідно із абз.7 ч.4 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-ХІІ від 28.02.1991 р. (в редакції Закону від 06.06.1996р.) щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС І-ї категорії, інвалідам ІІ-ї групи, в звязку із захворюванням, повязаним з роботою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виплачується у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, а відповідно до абз.3 ч.1 ст.48 даного Закону одноразова компенсація такій категорії осіб встановлена в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент встановлення інвалідності.

Так, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу перед Постановами Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на які посилається управління, і при вирішенні даного спору суди повинні керуватися вимогами статті 48 вказаного Закону, який передбачає право позивача на одноразову компенсацію в розмірі 45 мінімальних заробітних плат та щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, суд дійшов висновку, що при нарахуванні та виплаті позивачеві вищезазначених компенсацій, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, підлягає застосуванню стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент встановлення інвалідності, а не вищевказані Постанови Кабінету Міністрів України, що є підзаконними нормативно-правовими актами, та істотно звужують обсяг конституційних прав позивача, як соціально захищеної особи.

Таким чином, враховуючи, що Міністерство праці та соціальної політики України є головним розпорядником коштів, які направляються на компенсаційні виплати, доплати та допомоги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд дійшов висновку, що Міністерство слід зобовязати забезпечити виділення УПСЗН Бориспільської міської ради грошових коштів для здійснення нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, з урахуванням вже проведених виплат.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині вимог ОСОБА_1 належить відмовити. Адже станом на час розгляду адміністративної справи право позивача і на майбутнє ще не порушено, тому підстави для захисту цього права відсутні.

Керуючись ст.ст. 21,22,24,46,64 Конституції України, ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року (в редакції Закону від 06.06.1996р.), ст.53 ЗУ Про державний бюджет України на 2010 рік, ст.22 ЗУ Про державний бюджет України на 2011 рік, ст.ст.10, 11, 70, 87, 94, 99-100, 158-163, 183-2 Кодексу Адміністративного Судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобовязати Міністерство праці та соціальної політики України профінансувати управління праці та соціального захисту населення бориспільської міської ради для здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 недоутриманої одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1, недоотриманої одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення за 2010р., яка не відповідає правовим позиціям ст.ст. 48,67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області зробити перерахунок та виплату ОСОБА_1, недоотриманої одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення за 2010р., яка не відповідає правовим позиціям ст.ст. 48,67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду особами, які не були присутні при оголошенні постанови, а особи, які були присутні при оголошенні постанови протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання на апеляційне оскарження в разі якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги, постанова суду набирає законної сили після розгляду справи в суді апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_2