Справа № 2а-17501/11/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" липня 2015 р. м. Київ К/9991/42893/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2012

у справі № 2-а-17501/11/2070

за позовом Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2012, позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України податковий борг в сумі 138669,12 грн.

ФОП ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковий борг з податку на додану вартість в загальній сумі 138669,12 грн., вимоги про стягнення якого є предметом позову, згідно з позицією позивача утворився у зв'язку з:

- несплатою відповідачем самостійно узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 137609,71 грн. за квітень, травень, червень, серпень та вересень 2011 рік на підставі відповідних декларацій з цього податку за ці періоди;

- нарахуванням податковим органом пені в сумі 1059,41 грн.

Позивач вказував на те, що податковим органом скеровано на адресу відповідача першу податкову вимогу від 22.01.2010 № 1/340 та другу податкову вимогу від 22.02.2010 № 2/672.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковий борг відповідача, що виник через несплату позивачем у встановлений законом строк задекларованих податкових зобов'язань з податку на додану вартість в загальній сумі 137609,71 грн. за квітень, травень, червень, серпень та вересень 2011 рік, на час розгляду справи згідно з обліковими картками складав 138669,12 грн.

Суд касаційної інстанції не може визнати законними та обґрунтованими оскаржувані судові рішення, оскільки суди попередніх інстанцій неповно з'ясували обставини, що мають значення для справи, що могло призвести до неправильного вирішення справи. При цьому суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до п.п. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 54.1. ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Стягнення коштів платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

Разом з тим відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

При цьому п. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Таким чином, надіслана платникові податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, є дійсною, а на податковий борг, що погашений - відкликаною.

Отже, якщо податковим органом направлено податкове повідомлення щодо раніше існуючого податкового боргу (незалежно від того з якого податкового зобов'язання: визначеного контролюючим органом чи самостійно платником податків), а після цього сума податкового боргу збільшилася на суму новоствореного податкового боргу (незалежно від того з якого податкового зобов'язання: визначеного контролюючим органом чи самостійно платником податків), у податкового органу не виникає обов'язку надсилати платникові податку податкову вимогу на суму новоствореного боргу.

У такому разі право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу - на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати, у даному випадку, самостійно узгодженого грошового зобов'язання.

У разі якщо податковий борг, зазначений у першій податковій вимозі від 22.01.2010 № 1/340 та другій податковій вимозі від 22.02.2010 № 2/672 був погашеним, то ці податкові вимоги є відкликаними.

Суди попередніх інстанцій не досліджувати обставини щодо надіслання позивачем відповідачу податкових вимог, на які вказував позивач, а також щодо погашення/непогашення податкового боргу, вказаного в цих вимогах.

Відповідно до п. 50.1. ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Позивач в клопотанні (а.с. 62) про залучення до матеріалів справи копії уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань (а.с. 65) посилався на те, що ним у серпні 2011 року був поданий уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період - червень 2011 року, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (копія розрахунку (а.с. 62-65) додана до апеляційної інстанції). Позивач наголошував на тому, що цей уточнюючий розрахунок має суттєве значення для вирішення справи, оскільки спростовує факт наявності податкового боргу за червень 2011 року в сумі 18393,00 грн. Також вказував на те, що цей доказ не був наданий суду першої інстанції.

Однак, суд апеляційної інстанції залишив посилання відповідача поза увагою, не з'ясував причини ненадання зазначеного доказу до суду першої інстанції.

Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2012 скасувати, справу направити на новий розгляд до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун