Справа № 826/8572/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8572/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 липня 2015 року (в порядку письмового провадження) № 826/8572/15

за позовом

Державної архітектурно-будівельної інспекції України

до

Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві

про

скасування постанови №40946042

Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі – позивач) до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (далі – відповідач) та просить суд скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №40946042 (далі – оскаржувана постанова).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» не вчинено в повній мірі всіх заходів щодо виявлення майна боржника (відповідача), що мало своїм наслідком передчасне повернення виконавчого документу стягувачу. Окрім того, позивач відмітив, що Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було порушено строки направлення оскаржуваної постанови.

Відповідач свого відношення до позову не висловив, в судове засідання не прибув, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином, подав до суду належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження ВП №40946042.

В порядку частини 6 ст.128 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

встановив:

Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві 22.12.2014 ВП №40946042 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказана постанова мотивована тим, що здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними.

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не вчинено всіх дій щодо розшуку майна боржника, зокрема, не було здійснено виїзд на об'єкт будівництва щодо якого було винесено постанову, якою на боржника накладено стягнення за порушення у сфері містобудівної діяльності та не було вжито заходів щодо накладення арешту на майно боржника. Поряд з цим, позивач відмічає, що оскаржувана постанова була направлена останньому з порушенням триденного строку встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Частиною ч.1 ст. 11 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В той же час, ст. 32 вказаного закону визначено заходи примусового виконання рішень. Ними є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем 18.12.2014 складено акт, згідно якого виходом державного виконавця за адресою: м. Київ, вул. Жукова, б. 26-а боржника та майна належному йому не розшукано.

Поряд з цим, у вказаних матеріалах містяться листи Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві №04-03/330 від 16.01.2013, №04-03/7485 від 30.12.2013, якими державного виконавця повідомлено про відсутність реєстрації за боржником великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, підіймальні споруди, парові і водогрійні котли, посудини, що працюють під тиском, трубопроводів пари та гарячої води. В той же час, лист Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №29/09/138/нк від 10.01.2014 свідчить про відсутність у боржника пакетів акцій емітентів. Окрім того, в матеріалах справи міститься лист Державної інспекції сільського господарства в місті Києві №02/4-3957 від 04.12.2013 про відсутність зареєстрованих за боржником тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів.

Слід зауважити, що матеріали виконавчого провадження містять відповіді територіальних управлінь Державного агентства земельних ресурсів України про відсутність зареєстрованих за боржником земельних ділянок. Окрім того, які свідчать повідомлення банківських установ кошти на рахунках у банку відсутні.

Аналізуючи вищевикладені обставини та наявні в матеріалах виконавчого провадження документів, суд дійшов до висновку, що відповідачем в повній мірі вчинено всіх заходів примусового виконання рішень встановлених ст. 32 Закону № 606-XIV, а відтак правомірно винесено оскаржувану постанову.

Суд відкидає покликання позивача на не вихід державного виконавця на об'єкт будівництва. а саме: вул. Лісова, 24 та вул. Щолківська, 16 м. Бровари Київської області, як на підставу, що підтверджує не вжиття відповідачем всіх заходів примусового виконання. Вказане мотивовано тим, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища (п. 4 ч. 3 ст. 11 № 606-XIV) . Тобто, відповідач має право виходу виключно до приміщень і сховищ боржника, які належать останньому або зайняті ним. Об'єкт будівництва щодо якого прийнято виконавчий документ не є тим приміщенням чи сховищем, які належать або зайняті боржником, а відтак підстави для виходу по вказаним вище адресам у державного виконавця були відсутні. Суд наголошує, що державним виконавцем було здійснено вихід за юридичною адресою боржника: м. Київ, вул. Жукова, б. 26-а в рамках наданих йому прав Законом № 606-XIV.

Окрім того, не заслуговують на увагу покликання позивача на невжиття державним виконавцем заходів щодо накладення арешту на майно боржника. Так, в матеріалах виконавчого провадження міститься, зокрема постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №40946042 від 18.11.2014. Таким чином, доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Поряд з цим, відносно покликань позивача щодо порушення відповідачем строків направлення оскаржуваної постанови, суд зазначить, що останнє не є по своїй сутті підставою для скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу. На думку суду, строк направлення не впливає на суть прийнятого рішення відповідачем. Тобто, порушення строків направлення оскаржуваної постанови не може бути основною та єдиною підставою для скасування по суті правильно прийнятого рішення державного виконавця, оскільки, на думку суду, останнє є додатковим елементом (обставиною) при оскаржені рішень державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Позивач, в силу положень ч.1 ст.71 КАС України, повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст.186 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк