Справа № К/9991/80106/11-С
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2015 р. м. Київ К/9991/80106/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швець В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 07 грудня 2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області про визнання відмови у призначенні пенсії по інвалідності незаконною, зобов'язання призначення пенсії та проведення її виплати,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2010 року ОСОБА_5 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області, в якому просила визнати незаконною відмову останнього щодо призначення їй пенсії по інвалідності; зобов'язати відповідача призначити їй пенсію по інвалідності та проводити її виплату з 03.03.2010 р.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_5 вказувала на те, що відповідачем не було взято до уваги надану нею довідку Липниківської сільської ради Мостиського району про те, що вона до травня 2010 року була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2; крім того, рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17.06.2010р. за нею визнано право власності на половину будинку, в якому вона проживала; водночас, відмова відповідача в призначенні їй пенсії по інвалідності суперечить вимогам ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 07 грудня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2011 року апеляційну скаргу задоволено частково; постанову Мостиського районного суду Львівської області від 07 грудня 2010 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, представник позивачки звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 06.05.2010р. міжрайонною медико-соціальною експертною комісією №1 м. Маріуполя позивачку визнано інвалідом III групи з 03.03.2010 р.; виписка з акту огляду МСЕК направлена відповідачу й отримана ним 19.06.2010р., у зв'язку з чим позивачка звернулася до відповідача з проханням вирішити питання про призначення їй пенсії по інвалідності, проте, останній відмовив в призначенні такої пенсії з посиланням на пункт 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного Фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок) з огляду на те, що вона знята з реєстрації за останнім місцем проживання та на території Мостиського району Львівської області не проживає, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Липниківської сільської ради Мостиського району Львівської області від 21.05.2010 №278.

Статтею 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено порядок звернення для призначення (перерахунку) пенсії. Відповідно до цієї норми, заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Пунктом 1 Порядку встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Згідно із пунктом 37 цього ж Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 4).

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності правових підстав для призначення позивачці пенсії, враховуючи, що на момент звернення за її призначенням позивачка не зареєстрована та не проживала в с. Липники Мостиського району Львівської області.

Колегія ж суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій та вказує на таке.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як місце проживання (реєстрації); держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Втім, як відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії, так і суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили з відсутності у позивачки права на призначення пенсії, як такого, при цьому, лише з тієї обставини, що вона не зареєстрована та не проживала в с. Липники Мостиського району Львівської області, тим самим позбавивши останню на пенсійне забезпечення, гарантоване їй державою.

При цьому, пунктом 1 Порядку передбачено лише обов'язок особи подати до Пенсійного органу заяву про призначення пенсії, проте, ніяк не визначає права особи на її призначення як такої.

Крім того, зі змісту оскаржуваних рішень не вбачається, що судами з'ясовувалось питання місця проживання позивачки на день звернення за призначенням пенсії у Мостиському районі Львівської області.

Водночас, в касаційній скарзі представник позивачки вказує на те, що остання на момент подачі заяви проживала (без реєстрації) в АДРЕСА_1 (тобто на території, на яку розповсюджується повноваження відповідача).

Відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З викладеного вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам наведеної статті; касаційний же суд, в силу положень ст.220 КАС України, позбавлений можливості самостійно встановлювати відповідні обставини та досліджувати докази.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.227 КАС України, згідно з якою підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Мостиського районного суду Львівської області від 07 грудня 2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2011 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.