Справа № 465/2168/15-а
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.06.2015 року Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого - судді Ванівського Ю.М.

при секретарі - Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання дій протиправними, зобовязання виплатити пенсію та матеріальну допомогу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до управління Пенсійного Фонду України у Франківському районі м. Львова, яким просить: Поновити строк для звернення до адміністративного суду; визнати дії управління Пенсійного Фонду України у Франківському районі м. Львова неправомірними, зобовязати вчинити дії для призначення пенсії ОСОБА_2 (недоотриманою у звязку із смертю з 02.03.2012 року по 22.03.2012 року); виплатити допомогу на поховання ОСОБА_1 в розмірі двох пенсій згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення»; поновити строк отримання пенсії батька ОСОБА_3 у спадок ОСОБА_1; поновити строк «Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання» № 1 від 23.03.2012 року, для отримання допомоги на поховання ОСОБА_1 в управлінні Пенсійного Фонду України у Франківському районі м. львова; призначити моральну шкоду в розмірі 1000 грн. за нервові переживання і витрачений час; покласти на відповідача повернути сплачений судовий збір.

Позов мотивований тим, що 22.03.2012 року помер батько позивачки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, який досяг шістдесятирічного віку. Рішенням суду від 29.11.2012 року їй було відмовлено у задоволенні позову до Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та виплату допомоги на поховання, за безпідставністю позовних вимог. Однак, судом було встановлено, що ОСОБА_2 досяг шістдесятирічного віку. Мав необхідний стаж роботи для отримання пенсії, однак за призначенням пенсії у пенсійний фонд не звернувся. Рішеннями апеляційної та касаційної інстанції, постанову Франківського районного суду м. Львова від 29.11.2012 року залишено без змін. В звязку з тим, що було встановлено досягнення покійним ОСОБА_2 відповідного віку, позивач звернулася в управління Пенсійного Фонду із заявою від 14.05.2012 року про призначення пенсії ОСОБА_2 та допомоги на поховання, посилаючись на ст.ст.53, 52 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у відповідь на яку отримала повідомлення про те, що ОСОБА_2, як пенсіонер на обліку на момент смерті не перебував. Проте, згідно довідки виданої відповідачем мав право на пенсію за віком. Вказує, що ОСОБА_2 вчасно не звернувся в управління ПФУ із відповідною заявою про призначення пенсії, оскільки перебував на лікуванні у медичному закладі.

Представник УПФУ у Франківському районі м. Львова подав письмові заперечення на позов ОСОБА_1, яким просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю позову. Вказує, шо ОСОБА_2 як пенсіонер на обліку не перебував і пенсійного забезпечення не отримував, підстав для виплати допомоги на поховання органами ПФУ немає.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві та просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення, оскільки такий є повністю безпідставним.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер 22.03.2012 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть останнього серії 1-СГ №280161, виданим Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. На день смерті, останній досягнув шістдесятирічного віку. Згідно свідоцтва про народження серії І-СН № 482959, позивач ОСОБА_1 являється рідною дочкою покійного ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст. 52 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Згідно ч.2 цієї ж статті, члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що звернення членів сімї померлого пенсіонера за виплатою суми пенсії допускається у випадку, коли така пенсія дійсно належала померлому пенсіонеру.

Згідно довідки, виданої 10.02.2015 року №11-Г/8 управлінням Пенсійного Фонду України у Франківському районі м. Львова, ОСОБА_2 як пенсіонер на обліку не перебував і пенсійного забезпечення не отримував, підстави для виплати допомоги на поховання органами Пенсійного фонду відсутні.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про поховання і похоронну справу», виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобовязалась поховати померлого, надається допомога на поховання. Розмір допомоги та порядок її надання встановлює КМУ, якщо інше не передбачено законом.

Механізм надання допомоги на поховання померлого визначений Порядком надання допомоги на поховання деяких категорій осіб виконавцю волевиявлення померлого, або особі яка зобовязалась поховати померлого, затвердженим постановою КМУ № 99 від 31.01.2007 року. Даним порядком визначено коло померлих осіб, на поховання яких передбачена допомога, однак, ОСОБА_2 не відноситься до жодної категорії визначеної ст. 1 такого Порядку.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 29.11.2012 року, залишеною в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.10.2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та виплату допомоги на поховання, за безпідставністю позовних вимог. Даним рішенням суду встановлено, що покійний ОСОБА_2 на день смерті досяг шістдесятирічного віку, мав достатній стаж для отримання пенсії, однак за призначенням пенсії у пенсійний фонд не звернувся.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній, або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведеними вище обставинами та нормами закону підтверджується факт неналежності покійному ОСОБА_2 пенсії за віком та виплати позивачці допомоги на поховання останнього.

Розглядаючи позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходив із наступного. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3)удушевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає така шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Позивачем не доведений факт заподіяння їй моральних страждань неправомірними діями відповідача, не доведено причинного звязку між діями управлінням ПФУ та спричиненням їй моральних страждань, також не наведено жодних доказів на підтвердження того, у чому саме полягає та чим саме керувалася позивач визнаючи розмір морального відшкодування.

Керуючись, ст.ст. 6, 8, 9, 11, 71, 94, 128, 159, 163, 185, 186, 254, 256 КАС України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про поховання та похоронну справу», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ванівський Ю.М.