Справа № 813/1211/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року справа № 813/1211/15

18 год. 03 хв.. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Оланта до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

товариство з обмеженою відповідальністю Оланта (далі ТзОВ «Оланта») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі ДПІ у Сихівському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.02.2015р. № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеної позапланової документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства відповідач дійшов до необґрунтованих висновків про відсутність господарських операцій між позивачем та його контрагентом товариством з обмеженою відповідальністю «Денікс груп» (далі - ТзОВ «Денікс груп»). Позивач, вважає, що його правочини з контрагентом носять реальний характер, що підтверджується: договорами, укладеними належним чином та у відповідній формі; наявністю первинної документації по господарських операціях з контрагентом; рухом активів в процесі здійснення господарських операцій. Крім того, позивач зазначає, що на момент вчинення дій, визначених у договорах, сторони були зареєстровані у визначеному законом порядку, а також були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

У додаткових поясненнях до адміністративного позову від 20.04.2015р. позивач зазначає, що товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів та, відповідно, набуття права власності на них, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення. А тому, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарських операцій з ТзОВ «Денікс груп».

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву від 23.03.2015р., в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує неможливістю реального здійснення правочинів між позивачем та його контрагентом ТзОВ «Денікс груп», у звязку з відсутністю у позивача товарно-транспортних накладних, які підтверджують факт поставки товару. Відповідач зазначає, що зважаючи на територіальну віддаленість контрагентів поставка товарно-матеріальних цінностей на адресу позивача вимагала використання транспортних засобів та оформлення документів, які підтверджують факт поставки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмовому запереченні. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Позивач ТзОВ «Оланта» зареєстроване 08.12.1999р. у виконавчому комітеті Львівської міської ради як юридична особа, . Місцезнаходження позивача: 79034, м.Львів, вул.Тернопільська, 42. Взятий податковий облік з 23.12.1999р., перебуває на обліку в ДПІ у Сихівському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області.

На підставі направлення на перевірку від 02.02.2015р. №44, наказу ДПІ у Сихівському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області від 02.02.2015р. №59, відповідно до п.п.20.1.4, п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України (далі ПК України) проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Оланта» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при формуванні валових доходів та валових витрат підприємства, формуванні податкового зобовязання та податкового кредиту при здійсненні фінансово-господарської діяльності з ТзОВ «Денікс груп» () за період з 01.01.2012р. по 01.12.2014р. За результатами перевірки складено акт від 13.02.2015р. №115/13-50-22-01-17/30650355 (далі Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до завищення відємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового кредиту в сумі 3027грн. та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 215956грн. за червень 2014р.

На підставі Акта перевірки від 13.02.2015р. №115/13-50-22-01-17/30650355 ДПІ у Сихівському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області винесла податкові повідомлення-рішення:

- № від 26.02.2015р., яким збільшеного позивачу суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 269945грн., в тому числі 215956 грн. за основним платежем та 53989грн. за штрафними санкціями;

- № від 26.02.2015р., яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 3027грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з вимогою про визнання їх протиправними та скасування.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Оцінюючи правомірність винесення податкових повідомлень-рішень від 26.02.2015р. № та № суд бере до уваги наступне.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «Денікс груп» () суд встановив таке.

Між позивачем та ТзОВ «Денікс груп» укладено договір постачання №1/06 від 01.06.2014р., відповідно до умов якого постачальник (ТзОВ «Денікс груп») зобовязується поставити підібрану покупцем (позивачем) продукцію в кількості, асортименті, за цінами та на суму, що зазначені у видаткових накладних постачальника.

На підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова

ОСОБА_3 від 19.01.2015р. у позивача вилучено документи, які посвідчують його взаємовідносини з ТзОВ «Денікс груп», що підтверджується описом речей і документів, які вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 02.02.2015р.

На виконання ухвали Львівського окружного адміністративного суду про витребування доказів від 28.05.2015р. прокуратурою Львівської області скеровано до суду копії документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова Городецької Л.М. від 19.01.2015р. у кримінальному провадженні №0000150 від 10.03.2015р., а саме копії договору постачання №1/06 від 01.06.2014р., податкових накладних від 30.06.2014р. №170, №171, №166, №168, №167, від 27.06.2014р. №165, від 26.06.2014р. №160, від 25.06.2014р. №153, від 24.06.2014р. №144, від 23.06.2014р. №138, накладних від 30.06.2014р. №0034, №0046, №0044, №0045, №0043, від 27.06.2014р. №0033, від 26.06.2014р. №0031, від 25.06.2014р. №0030, від 24.06.2014р. №0029, від 23.06.2014р. №0028.

Суд встановив, що позивач є власником нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Тернопільська, 42, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.12.2009р. №24786904, від 15.11.2012р. №36271508, від 06.09.2012р. №3540554.

Згідно з штатним розписом ТзОВ «Оланта» станом 01.06.2014р. у підприємстві працює 3 особи, а саме: директор та 2 комірники.

У судовому засіданні 16.07.2015р. на підтвердження факту транспортування товарів представник позивача надав суду копії товарно-транспортних накладних, а саме: від 25.06.2014р. №2506/1, від 24.06.2014р. №2406/1, від 23.06.2014р. №2306/1, від 30.06.2014р. №3006/1, від 30.06.2014р. №3006/2, від 30.06.2014р. №3006/3, від 30.06.2014р. №3006/4, від 30.06.2014р. №3006/5, від 27.06.2014р. №2706/1, від 26.06.2014р. №2606/1.

Проте, суд не вважає вказані докази достатніми для обґрунтування реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, виходячи з такого.

Як вбачається з акта ДПІ у Печерському районі м.Києва «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Денікс груп» () щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.06.2014р. по 31.08.2014р.» від 01.09.2014р. №2623/26-55-22-07/37882958 ТзОВ «Денікс груп» не має власних офісних, виробничих приміщень, земельних ділянок, основних засобів, дозволів, кваліфікованого персоналу відповідно до видів діяльності підприємства.

Щодо долучених у судовому засіданні представником позивача копій товарно-транспортних накладних суд зазначає наступне.

Згідно з п.44.7 ст.44 ПК України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом пяти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 вказаного Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 вказаної статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідачу товарно-транспортні накладні подавались під час проведення перевірки, проте безпідставно не брались до уваги перевіряючими. Суд у цьому контексті зауважує, що факт ненадання позивачем до перевірки ДПІ у Сихівському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області товарно-транспортних накладних та інших супровідних документів по транспортуванню товару, довіреностей на отримання товару, придбаного у ТзОВ «Денікс груп», журналу виданих довіреностей підтверджується Актом перевірки від 13.02.2015р. №115/13-50-22-01-17/30650355 (а.с.69).

Суд встановив, що позивач не подав до ДПІ у Сихівському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області заперечень на висновки Акта перевірки від 13.02.2015р. №115/13-50-22-01-17/30650355 в порядку, передбаченому п.86.6 ст.86 ПК України.

Суд також бере до уваги, що позивач не реалізував свого права, передбаченого п.44.7 ст.44 ПК України, щодо подання контролюючому органу товарно-транспортних накладних від 25.06.2014р. №2506/1, від 24.06.2014р. №2406/1, від 23.06.2014р. №2306/1, від 30.06.2014р. №3006/1, від 30.06.2014р. №3006/2, від 30.06.2014р. №3006/3, від 30.06.2014р. №3006/4, від 30.06.2014р. №3006/5, від 27.06.2014р. №2706/1, від 26.06.2014р. №2606/1 протягом пяти робочих днів з дня отримання Акта перевірки від 13.02.2015р. №115/13-50-22-01-17/30650355.

Крім того, у додаткових поясненнях до позову від 20.04.2015р. позивач доводить, що відсутність у нього товарно-транспортних накладних не може розцінюватись відповідачем як підстава для висновків про відсутність господарських операцій з ТзОВ «Денікс груп».

З огляду на наведене, суд вважає вказані товарно-транспортні накладні такими, що були відсутні у позивача на час проведення перевірки.

Таким чином, позивач не надав суду доказів, які б підтверджували транспортування (перевезення) товару, який в подальшому використовувався в господарській діяльності, в яких було б вказано, яке саме підприємство здійснювало перевезення, товарно-транспортні накладні, копії дорожніх листів, чи будь-які інші документи, які б підтверджували перевезення товару, отриманого від ТзОВ «Денікс груп» та, в свою чергу, які б засвідчували реальність здійснення господарських операцій. Позивачем не надано актів приймання - передачі товару або інших доказів, які б підтверджували таку передачу від ТзОВ «Денікс груп». Відсутні докази, які б підтверджували проведення розвантажувально навантажувальних робіт при передачі товару.

З цих підстав, суд дійшов висновку про неможливість реального виконання господарської операції між позивачем та ТзОВ «Денікс груп» з урахуванням відсутності доказів реального виконання господарської операції, зокрема доказів транспортування товару, доказів використання отриманого від ТзОВ «Денікс груп» товару у господарській діяльності позивача.

Згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХІУ обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Як вбачається зі ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» сфера дії вказаного Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України; незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з п.1 ст.9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа: дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції: одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами також визначена п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції Україну від 05.06.1995 р. за №168/704 (далі - Положення).

Відповідно до п.2.1 ст.2 вказаного Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації ( власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з п.2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл на здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим нормативним актам.

Таким чином, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на купівлю товарів (робіт, послуг) повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне відвантаження таких товарів, виконання тих чи інших робіт (послуг).

Суд також звертає увагу, що наслідки в податковому обліку платника податку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що повязані з рухом активів. Зміною зобовязань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Наявність законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту є обовязковою, але не безумовною підставою для визначення правомірності такого формування за умови, якщо податковий органом не доведе, що відомості у документах, на підставі яких вони сформовані, не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції з придбання товару (робіт, послуг) не мали реального характеру.

Суд зазначає, що з метою дослідження фактичного придбання товару необхідно аналізувати умови поставки такого товару, зокрема, щодо передачі товару від продавця до покупця, досліджувати первинні бухгалтерські документи.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що документи, подані позивачем на підтвердження фактичної поставки товарів за договором, укладеним з ТзОВ «Денікс груп», не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV, а тому не можуть мати юридичної сили та посвідчувати факт реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Таким чином, суд дійшов висновку про неможливість реального виконання господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Денікс груп». При цьому, виключно обставини щодо розрахунку за надані послуги не можуть братися судом як доказ реального виконання господарської операції.

Згідно з п. 198.3 п.198 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін. визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку: придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи зі змісту п. 198.3 ст.198 ПК України правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платника податку .

Згідно з п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредит) вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання; коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Відображатись у податковій звітності повинна лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений в первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та валових витрат. Господарська операція, яка фактично не відбулась є нікчемною, оскільки не спрямована на реальне настання правових наслідків, а спрямована лише на формування платником податкового кредиту та валових витрат у зв'язку із відображенням її змісту у первинних документах.

Таким чином, суд вважає, що позивач порушив п.198.1, п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до завищення відємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового кредиту в сумі 3027грн. та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 215956грн. за червень 2014р.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що податкові повідомлення-рішення ДПІ у Сихівському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області від 23.04.2014р. №/6025, №/6028 є правомірними та скасуванню не підлягають.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати підлягають стягненню з позивача.

Частиною 3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При поданні адміністративного позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 487,20грн., що підтверджується квитанцією від 12.03.2015р. №ЛН1941.

Таким чином, суд вважає, що з позивача слід стягнути решту суму судового збору у розмірі 4384,80грн.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю Оланта до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Оланта () судовий збір у розмірі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 00 коп. на користь Державного бюджету України.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений та підписаний 21.07.2015р.

Суддя А.Г. Гулик