Справа № 804/5649/15
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2015 р. Справа № 804/5649/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Власенка Д.О.,
при секретарі судового засідання Пасічнику Т.В.
представника позивача ОСОБА_1,
представник відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Гранд Дистрибюшн» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просить:
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у запереченнях.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистрибюшн» знаходиться на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
За результатами перевірки податковою інспекцією було складено ОСОБА_1 №952/04-62-22-3/35394779 від 19.02.2014 року, яким зафіксовано порушення ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистрибюшн»: пп.14.1.27, пп.14.1.36, пп.14.1.228 п.14.1 ст.14, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.135.5.4 п.135.5 ст. 135 та п.137.10 ст.137, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 5 531 409,00 грн.; пп.14.1.36, пп.14.1.102 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.198.1 п.198.3 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями в результаті занижено податок на додану вартість всього у сумі 2 713 593,00 грн., у тому числі за лютий 2013 року в сумі 348 525 грн., у тому числі за березень 2013 року в сумі 664 993 грн., у тому числі за квітень 2013 року в сумі 630 051 грн., у тому числі за травень 2013 року в сумі 219 362 грн., у тому числі за червень 2013 року в сумі 64 438 грн., у тому числі за липень 2013 року в сумі 14 546 грн., у тому числі за серпень 2013 року в сумі 5 742 грн., у тому числі за вересень 2013 року в сумі 8 902 грн., жовтень 2013 року в сумі 10 940 грн., листопад 2013 року в сумі 352 442 грн., грудень 2013 року в сумі 393 650 грн.
Правомірність дій податкового органу при формуванні висновків акту перевірки та правомірність зазначених податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Розглядаючи позовні вимоги щодо скасування податкових повідомлень-рішень, якими збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств та донараховано податок на додану вартість, суд встановив наступне.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд не може погодитись з вказаними висновками відповідача, з огляду на нижченаведене.
Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлює Податковий Кодекс України.
Відповідно до п.134.1.1 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;
Порядок визначення доходів і їх склад встановлено статтею 135 Податкового кодексу України, відповідно якої, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статі 137, на підставі документів, визначених пунктом 135.2 цієї статті та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається, відповідно до пункту 135.4 цієї статті та інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.
У відповідності до п. 138.1 ст. 138 Податкового Кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 ст.138: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 ст.138, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 Податкового кодексу України; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї ст.138 а у статті 139 Податкового кодексу України.
Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України (п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України).
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цьогоКодексу.
Виходячи із системного аналізу вказаних норм Податкового кодексу України, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Господарською операцією, згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Закону України "Про податок на додану вартість" та Податкового кодексу України. При цьому, сама собою відсутність окремих документів (ліцензій, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Так, між ТОВ «Інтервенто» (Постачальник) та ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистрибюшн» (Покупець) було укладено договір поставки №19 від 30 січня 2013 року.
Згідно зазначеного договору Постачальник зобовязується поставити та передати у власність Покупцеві товар (партію товару) у відповідному асортименті, кількості та по цінам в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, а Покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти та оплатити товар.
На виконання умов договорів ТОВ «Інтервенто» виписано на адресу позивача накладні, акти виконаних робіт, податкові накладні. Розрахунки проведено в повному обсязі, заборгованість відсутня.
Судом встановлено, що в акті перевірки відсутні зауваження податкового органу до порядку та правильності складання накладних, актів прийому-передачі товару та податкових накладних.
Стосовно посилання відповідача в акті перевірки на відсутність товарно-транспортних накладних як на підставу нереальності господарських операцій між ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистрибюшн» та контрагентами, суд критично ставиться до таких висновків податкового органу, оскільки товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту. Крім того, в судовому засіданні з пояснень представника позивача встановлено, що необхідності складення товарно-транспортних наклданих не було, оскільки склади підприємства позивача та контрагента-постачальника знаходяться в одному населеному пункті на одній вулиці; і на виконання договору поставки ТОВ «Інтервенто» відвантажувало товар одразу на склади контрагенів-покупців ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистрибюшн», тобто на склади кінцевих споживачів товару.
Суми податку на додану вартість по податковим накладним враховані у складі податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних податкових (звітних) періодів та у складі витрат при визначенні суми прибутку приватного підприємства.
Судом також встановлено, що отриманий від ТОВ «Інтервенто» товар було використано позивачем у власній господарській діяльності. Так, частина придбаного позивачем у ТОВ «Інтервенто» товару, а саме макуха соняшникова, була передана ТОВ «Солома», на підставі договору на переробку давальницької сировини №1/1412 від 14.12.2012 року для подальшої переробки придбаного товару.
Таким чином, зазначені протоколи не приймаються до уваги судом та спростовуються нотаріально засвідченою заявою директора ТОВ «Інтервенто», в якій він зазначив про реальність існування господарських відносин з позивачем.
Окремо суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази визнання недійсними вказаних договорів, укладених позивачем з вищезазначеними контрагентами. Факт укладення таких договорів і їх виконання обома сторонами підтверджується фактичними обставинами справи, зокрема первинними документами, які фіксують здійснення господарських операцій на виконання умов договорів.
З огляду на встановлені обставини, які підтверджують рух активів в процесі здійснення господарських операцій, зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю позивача, та досліджені докази, суд вважає помилковим висновок податкового органу щодо непідтвердженості проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
З огляду на наведене, на переконання суду, господарські операції позивача та ТОВ «Інтервенто» маєть реальний характер, направлені на настання правових наслідків, які обумовлені ними та підтверджені належним чином складеними первинними документами. Тобто, ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистрибюшн» має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку.
Під час розгляду справи відповідачем за правилами частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не спростовано достовірності відомостей первинних документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами, відповідачем не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.
У ході розгляду справи відповідачем не доведений факт несумісності предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача. Доказів того, що у спірних правовідносинах позивач та його контрагенти є пов'язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли взаємоузгоджено та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов'язань за спірними правочинами, вчинені правочини об'єктивно не були потрібні для організації господарської діяльності позивача, господарські операції за спірними правочинами були відображені лише в документообігу, а фактично не відбулись і не спричинили змін у структурі і складі активів сторін спірних правочинів, відповідач до суду не подав.
Отже, в даному випадку усі господарські операції позивача з зазначеними контрагентами віднайшли своє підтвердження, що доводить правомірність віднесення зазначених сум до складу витрат та формування податкового кредиту, що в свою чергу робить помилковим висновок податкового органу щодо заниження податку на прибуток та заниження податку на додану вартість.
Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Гранд Дистрибюшн» підлягають задоволенню, а податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області підлягають скасуванню, оскільки не відповідають частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Отже, на користь позивача з Державного бюджету України мають бути стягнуті судові витрати у розмірі 182,70 грн.
Керуючись статями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкових повідомлень рішень задовольнити.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 20 липня 2015 року

Суддя ОСОБА_4