Справа № 757/1101/15-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 757/1101/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Гладун Х.А.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Ганечко О.М.

Хрімлі О.Г.

при секретарі Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році на постанову Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року адмістративний позов - задоволено.

Зобов'язано Київську обласну державну адміністрацію в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році прийняти рішення про встановлення ОСОБА_3 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Київська обласна державна адміністрація в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом № 23-к від 02 квітня 1986 року прийнято на посаду водія автомобіля 2-ого класу в трест «Київсільбуд» Автобаза № 1, яке 08 вересня 1986 року було перейменовано в АТП-1061.

Згідно розпорядження Голови об'єднання Київоблагробуд Сорокуна А.Г. № 151 від 22 жовтня 1986 року продовжено строк дії дозволу на експлуатацію легкового автомобіля марки ГАЗ-24, д.н.з. НОМЕР_1, пов'язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС по фактичних витратах коштів та палива по 01 грудня 1986 року.

Головою об'єднання Київоблагробуд Сорокуном А.Г. 27 листопада 1986 року видано розпорядження № 171, згідно якого в рахунок економії ліміту, виділеного для апарату Київського облагробуду, протягом грудня місяця в.о. керівника тресту Київагробудтранс Федоренка Ю.Н. зобов'язано забезпечити роботою чергового автомобіля ГАЗ-24, д.н.з. НОМЕР_1 в дві зміни.

Згідно довідки АТП-1061 № 5-к від 16 січня 1991 року позивач в період з квітня по серпень 1986 року, виконуючи службові обов'язки, регулярно направлявся в 30-кілометрову зону відчуження (м. Чорнобиль, с. Старі Соколи, с. Дитятки та ін..) з обслуговування апарату та керівництва Київського облагробуду в Київській області на автомобілі д.н.з. НОМЕР_1.

Згідно акту, складеного Головою Київського облагробуду Сорокуном А.Г., заступником Голови Лагутіним В.М., головним технологом ОСОБА_8, працюючи в 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС, м. Прип'ять, с. Старі Соколи, займаючись евакуацією, організацією і будівництвом об'єктів, підтверджують, що разом з ними в якості водія автомобіля НОМЕР_1 виїздив позивач у квітні-червні 1986 року.

В довідці № 335 від 14 жовтня 1992 року, виданої Київського АТП-1061 ПАО «Київбудтранс» зазначено, що позивач виконував роботи в м. Чорнобиль з обслуговування апарату Київського облагробуду з 26 квітня 1986 року по 28 квітня 1986 року за місцем основної роботи в Київському АТП-1061 ПАО «Київбудтранс», на час проведення вказаної роботи йому виплачена додаткова заробітна плата в підвищеному розмірі відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради № 207 від 10 червня 1986 року в сумі 20 крб. 52 коп.

05 травня 1991 року позивачу було встановлено статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1986 та видане відповідне посвідчення.

Між тим, Рішенням Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, Київської облдержадміністрації від 28 грудня 1999 року видачу № 85 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС визнано безпідставним, позивачу відмовлено у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС «у зв'язку з відсутністю документів, які б у безумовному порядку засвідчували факт роботи в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС», та рекомендовано зібрати додаткові документи, які б підтверджували факт перебування позивача в 30-ти кілометровій зоні відчуження.

20 травня 2005 року позивач звернувся до відповідача із заявою про визначення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі наданих документів.

Згідно Витягу з протоколу № 125 засідання комісії від 26 січня 2006 року позивачу відмовлено у підтвердженні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та зазначено про відсутність підстав для зміни попереднього рішення комісії.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за вказаних комісією підстав, оскільки у вищенаведеній довідці № 335 від 14 жовтня 1992 року чітко зазначено про участь позивача у ліквідації наслідків аварії в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС у 1986 році в м. Чорнобиль з 26 по 28 квітня 1986 року та виплаті йому по місцю основної роботи в Київському АТП-1061 ПАО «Київбудтранс» на час проведення вказаної роботи додаткової заробітної плати в підвищеному розмірі відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207 в сумі 20 крб. 52 коп.

Проте, колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (з наступними змінами і доповненням) - учасниками ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС вважаються, зокрема, громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені бо відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з аналізу вказаних норм, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що учасниками ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС є громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені бо відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, тобто необхідно встановити факт виконання позивачем робіт пов»язаних з ліквідацією самої аварії та евакуації із зони відчуження людей чи майна.

Між тим, позивачем доказів виконання позивачем робіт пов»язаних з ліквідацією самої аварії та евакуації із зони відчуження людей чи майна не надано.

Таким чином, рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році про відмову позивачу у встановленні йому статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС є законним та обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду першої інстанції яким зобов'язано Київську обласну державну адміністрацію в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році прийняти рішення про встановлення ОСОБА_3 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС прийнято з порушенням дискреційних повноважень, оскільки суд не може перебирати на себе функцій, які відносяться до виключної компетенції зазначеної комісії та зобов»язувати її прийняти те чи інше рішення.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин .

Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в, деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році - задовольнити.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року - скасувати та винести нову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Хрімлі О.Г.

Повний текст постанови виготовлений 21 липня 2015 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.

Хрімлі О.Г.