Справа № 334/11743/14-а(2-а/334/24/15)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2015 рокусправа № 334/11743/14-а(2-а/334/24/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 20 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2) в якому просила зобовязати відповідача 2 призначити з 14.11.2014 року ОСОБА_1 довічну пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 100 % пенсії її померлого чоловіка, ОСОБА_2

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 20 березня 2015 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив останню задовольнити на підставах, що в ній зазначені та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя в судовому засіданні вважав, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутністю останнього.

Заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 06.11.1975 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Її чоловік працював в органах внутрішніх справ, у зв'язку з чим після виходу на пенсій йому з 27.02.2001 року була призначена пенсія за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, що підтверджується копією посвідчення пенсіонера.

03.05.2014 року її чоловік помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2014 року по справі № 334/8782/14-ц встановлено факт, що вона перебувала на утриманні свого померлого чоловіка, а також те, що вона втратила основне джерело засобів до існування після його

смерті. Рішення набрало законної сили 11.11.2014 року.

14.11.2014 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника у розмірі пенсії, яку отримував її чоловік, але не менше 50%.

Листом від 28.11.2014 року № 913/3-9 ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило, що вона як дружина, має право на пенсію в разі втрати годувальника, але зазначило, що така пенсія становить 30% від грошового забезпечення її чоловіка і буде мати менший розмір ніж та яку позивач отримує за віком, тому в задоволенні заяви було відмовлено.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою встановлено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зазначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Розділом V цього Закону визначено умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника (стаття 36), розмір такої пенсії (стаття 37), період, на який вона призначається, зміна її розміру (стаття 38), призначення однієї пенсії у зв'язку з втратою годувальника на всіх членів сім'ї, виділення частки пенсії (стаття 39).

Так, зокрема, відповідно до частини 1 статті 37 цього Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Разом з тим згідно з частиною 8 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до частини 4 статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством. Тобто вказана норма містить посилання на законодавство про пенсійне забезпечення, оскільки, як визначено абзацом 7 частини 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Абзацом 1 пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абзацом другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Цим абзацом було доповнено вказаний пункт згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, враховуючи, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який прийнятий останнім у часі та, як зазначено у його преамбулі, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, а також те, що він чітко визначає, в якій частині застосовується Закон України «Про пенсійне забезпечення», пріоритетному застосуванню до відносин, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсій у зв'язку з втратою годувальника, підлягає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника закріплено, зокрема, абзацом 2 частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що призначення і виплата пенсії у зв'язку з втратою годувальника його дружині має здійснюватись відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі 50 % пенсії за віком померлого годувальника.

В задоволенні ж позовних вимог до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя слід відмовити, тому як відповідно до п.п. 5 п. 2 Розділу ІІ Положення про Головні управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.06.2002 року № 11-2 саме Головне управління здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсії військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до положень ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на зазначене, та враховуючи те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 20 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов'язання вчинити певні дії скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні пенсії у звязку з втратою годувальника, згідно заяви від 14.11.2014 року.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 з 14.11.2014 року пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 50 % пенсії померлого годувальника та виплатити недоплачену частину пенсії.

В задоволенні позовних вимог до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай