Справа № 804/11208/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2015 рокусправа № 804/11208/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1.

представника відповідача: ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у справі №804/11208/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КАЗБЕГ» до Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення - рішення, -

в с т а н о в и в :

30 липня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «КАЗБЕГ» звернулось з адміністративним позовом в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 08.07.2014 року.

Адміністративний позов обгрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення рішення є незаконним та необгрунтованим, оскільки прийняте на підставі висновків акту перевірки, що не відповідають суті спірних відносин. Також, позивач зазначає, що висновки акту перевірки грунтуються лише на припущеннях податкового органу, який не наділений повноваженнями щодо визнання нікчемними правочинів, відтак оскаржуване податкове повідомлення рішення носить протиправний характер та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення № від 08.07.2014 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем було допушено порушення вимог норм чинного законодавства при формуванні податку на додану вартість, внаслідок укладення нікчемних (удаваних) правочинів з метою отримання податкової вигоди. У звязку із зазначеним, податковий орган правомірно зазначив у висновках акту перевірки про виявлені порушення, та прийняв на їх підставі податкове повідомлення рішення, яке є правомірним та обгрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 18 лютого 2011 року по 24.02.2014 року посадовими особами Криворізької центральної ОДПІ проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «КАЗБЕГ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Дніпроавтотранс-звязок» за період з 01.02.2014 року по 28.02.2014 року, за результатами якої складено акт №795/22-01/31123135 від 24.06.2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.44.1 ст. 44, ст.. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 п. 198.3 п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), ст.. 1 п. 2 ст. 3, п. 6 ст. 8 п. 1 та п 2 статті 9 Закону України від 16.07.1999 року №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за №168/704 та відповідно ст.. 55-1 Господарського кодексу України, документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин між ТОВ «Дніпроавтотранс-зв'язок» та ТОВ «КАЗБЕГ» за лютий 2014 року, за наслідками чого ТОВ «КАЗБЕГ» завищено податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Дніпроавтотранс-зв'язок» на суму 365 000.00 грн. за лютий 2014 року

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення рішення № від 08.07.2014 року , яким позивачу збільшено грошове зобовязання за основним платежем з податку на додану вартість на суму 365 000.00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 182500 грн..

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення рішення № від 08.07.2014 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість на підставі господарських правовідносин, що підтверджені первинними документами, та у відповідності до вимог чинного податкового законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів перевірки, фактично, підставою для визначення грошового зобовязання за основним платежем з податку на додану вартість стала відсутність, на думку податкового органу, належного підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем з його контрагентом ТОВ «Дніпроавтотранс-звязок».

Означеного висновку Криворізька центральна ОДПІ дійшла з огляду на матеріали акту про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Дніпроатотранс-звязок». Як вбачається з акту перевірки, первинні документи не відповідають вимогам чинного законодавства та не є підтвердженням здійснення господарських операцій в силу Закону, ТТН, якими оформлено перевезення товару по спірному договору поставки, мають недоліки, а саме некоректне заповнення графи «місце призначення вантажу», відсутні подорожні листи. Крім того, на думку податкового органу, товар не міг бути поставлений ТОВ «Дніпроавторанс-звязок» оскільки підприємство має лише одного робітника. Отже, здійснені операції не відповідають меті підприємницької діяльності та направлені на надання податкової вигоди третім особам.

Із такими висновками податкового органу неможливо погодитись з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що що 24.01.2014 року між ТОВ «Дніпроавтотранс-зв'язок» (Продавець) та ТОВ «Казбег» (Покупець) було укладено договір № 2401/14 предметом якого є зобов'язання Продавця поставити, а Покупця прийняти та оплатити товар згідно накладних, що є невідємною частиною цього договору.

За умов договору, поставка товару здійснюється постачальником протягом 14 днів з моменту надходження заявки, можлива сомодоставка.

На виконання умов вказаного договору були оформлені податкові накладні на суму 2190000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 365000 грн.) та видаткові накладні № ДЗ-275 від 27.02.2014 року - блок струшування осаджувальних електродів в кількості 10 шт. на суму 930000 грн. (в.ч. ПДВ 155000 грн.), № ДЗ-276 від 27.02.2014 року - механізм струшування коронуючих електродів в кількості 7 шт. на суму 735000 грн. (в.ч. ПДВ 122500 грн.), № ДЗ-302 від 28.02.2014 року - механізм струшування коронуючих електродів в кількості 5 шт. на суму 525000 грн. (в.ч. ПДВ 87500 грн.).

Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними № 2800214 від 28.02.2014 року, № 2700214 від 27.02.2014 року, № 27 від 27.02.14 року. Транспортування було здійснено водієм ОСОБА_3. автомобіль НОМЕР_1.

Відповідно до інформації з баз даних УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області щодо автотранспорту АЕ6894 ВХ, відповідно до якої даний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_4, який є директором ТОВ «Казбег».

Також, згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 1 квартал 2014 року за формою 1 ДФ на ТОВ «Дніпроавтотранс-зв'язок» працювало у штаті 6 чоловік та за цивільно-правовими договорами 5 чоловік.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що товар отриманий від ТОВ «Дніпроавтотранс-зв'язок» був поставлений на ПАО «Дніпроенерго» Запорізька ТЄЦ, на виконання умов Додаткової угоди № 2 від 28.02.2014 до Договору поставки та виконання робіт № 11.11.223/1 від 28.11.2011 року укладений між ТОВ «Казбег» (Підрядник) та ПАТ «Техенерго» (Замовник).

Вказане спростовує твердження відповідача щодо недоліків наданих позивачем ТТН, а саме: зазначення в пункті призначення іншої адреси, аніж місце знаходження позивача.

Оскільки чинним законодавством не встановлено обмежень щодо адреси поставки товару, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що поставка товару на іншу адресу, за наявності достатніх на те підстав, як в даному випадку, не є підставою для невизнання показників податкової звітності з податку на додану вартість платника.

Отже, досліджені вище документи відповідають вимогам чинного законодавства, та визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обовязкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум податку на додану вартість та податку на прибуток у податковій звітності за вказаними господарськими операціями.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обовязок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Дніпроавтотранс-звязок», наслідком яких є надання послуг.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити й те, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо правомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту відповідні суми ПДВ, за рахунок господарських відносин позивача із ТОВ «Дніпроавтотранс-звязок», на підставі належним чином оформлених первинних документів, в тому числі податкових накладних, отриманих в ході реального здійснення господарської операції, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою на підставі повно та всебічно досліджених обставин справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у справі №804/11208/14 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко