Справа № 804/56/15
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2015 рокусправа № 804/56/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Приватного підприємства "Еней 2005" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Еней 2005" до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства "Еней 2005" до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09 грудня 2014 року - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, Приватне підприємство "Еней 2005" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, повноважними особами Дніпропетровської ОДПІ була проведена позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Еней 2005» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарської діяльності у серпні 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 07 листопада 2014 року №707/22-04/30272853.

В акті перевірки податковим органом зафіксовано допущені позивачем порушення: не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із ТОВ БК «Мангустин» (), їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме: встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій з ТОВ БК «Мангустин» за серпень 2014 року; п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість за серпень 2014 року всього на суму 2976616,94 грн., у зв'язку з віднесенням до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ БК «Мангустин».

На підставі вказаного акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09 грудня 2014 року, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 2976617,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1488308,50 грн., всього на загальну суму 4464925,50 грн..

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі вказаного акту перевірки, є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийнято відповідачем на законних підставах та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У відповідності до п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Так, судом встановлено, що у серпні 2014 року позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ БК «Мангустін» відповідно до договору №7 від 01 липня 2014 року про надання послуг, відповідно до п. 1.1 якого «виконавець (ТОВ БК «Мангустін») зобов'язується надати замовнику: маркетингові послуги, а замовник зобов'язується прийняти виконані послуги (роботи) і провести оплату у відповідності з умовами цього договору. Відповідно до п. 2.2.1 договору, виконавець приймає на себе повну відповідальність за успішне виконання послуг (робіт) у відповідності з цим договором. Оплата здійснюється замовником не пізніше 10 днів з моменту виконання робіт виконавцем.

01 серпня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №7 про надання послуг від 01 липня 2014 року, яким визначено перелік та вартість послуг (робіт) на серпень 2014 року.

Як свідчать матеріали справи, ПП «Еней 2005» було порушено умови договору №7, відповідно до якого оплата здійснюється замовником не пізніше 10 днів з моменту виконання робіт виконавцем.

В свою чергу, позивачем на підтвердження оплати за надані послуги було надано суду докази, з яких вбачається, що між ПП «Еней 2005» та ТОВ БК «Мангустін» 10 листопада 2014 року було укладено додаткову угоду №2 до договору №7 від 01 липня 2014 року, згідно якої оплата за послуги здійснюється замовником простим векселем. Позивачем надано завірену копію векселю від 10 листопада 2014 року №1882682 та акт прийому-передачі цінного паперу від 10 листопада 2014 року, за яким векселедавець передав, а векселеотримувач прийняв в рахунок оплати за надані послуги на суму 17859701,64 грн. простий вексель.

Виходячи з досліджених матеріалів справи, судом встановлено, що на момент проведення перевірки (акт від 07 листопада 2014 року), кошти за виконання договору №7 від 01 липня 2014 року про надання маркетингових послуг в серпні 2014 року, ПП «Еней 2005» сплачені не були.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що фактично рух активів по вказаній господарській операції на момент проведення перевірки був відсутній, що ставить під сумнів виконання умов укладеного позивачем договору.

Разом з тим, слід зазначити, що з наданих позивачем до суду актів виконаних робіт за серпень 2014 року та звіту наданих послуг від 29 серпня 2014 року не вбачається можливим встановити обсяг наданих послуг, осіб які виконували вказані послуги, пов'язаність придбаних послуг із господарською діяльністю підприємства.

Позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували здійснення зазначених операцій з урахуванням часу, місця та обсягу ресурсів, економічно необхідних для виконання послуг, наявність у платника податку необхідних умов для виконання замовлених послуг.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача, наведені як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі та його пояснення не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, позивачем не доведено реальність здійснення вказаних господарських операцій з ТОВ БК «Мангустін» по наданню маркетингових послуг, так і можливість використання ПП «Еней 2005» таких послуг у власній господарській діяльності.

Отже, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та правовідносини, що їм відповідають та оцінивши докази надані сторонами по справі у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що податкове повідомлення - рішення № від 09 грудня 2014 року прийнято відповідачем правомірно, на підставі встановлених порушень податкового законодавства позивача, у зв'язку з чим порушення прав позивача, на які він посилається, відсутні, а відтак, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтовано та мотивовано з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та обрану правову позицію, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Еней 2005" - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко