Справа № 826/7487/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 липня 2015 року № 826/7487/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Бояринцевої М.А., Нагорянського С.І., розглянув відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Державної авіаційної служби України

третя особа - Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міднародні авіалінії України"

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до відповідача до Державної авіаційної служби України, третя особа - Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міднародні авіалінії України", про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування наведених вимог в позовній заяві зазначено, що відповідач, всупереч приписам ст. 101 Повітряного кодексу України, ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» допустився протиправної бездіяльності щодо розгляд скарги позивача від 12.12.2014 р. та заяви від 02.02.2015 р., чим, к йдеться у позові, порушив права позивача та вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2015 р. головуючим суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до попереднього судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2015 р. закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду в судовому засіданні колегіальним складом суду під головуванням судді Добрянської Я.І.

У судовому засіданні 02.07.2015 р. позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позові.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, зазначаючи, що Державіаслужбою в межах компетенції в повному обсязі розглянуто скаргу позивача від 12.12.2014 р. та надано обґрунтовану відповідь листом від 14.01.2015 р. №1.29-246, копію якого надано до справи. Окрім цього також відповідачем повідомлено про розгляд проекту Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» та зауваження до п. 13.8.3 зазначеного проекту були відсутніми, оскільки даний пункт не встановлює нормативи, нижчі, ніж визначені главою 6 розділу ХІІ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Мінінфрастуктури України від 30.11.2012 р. №735. Також представником відповідача зауважено, що згідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» повторні звернення з того ж самого питання, якщо перше вирішено по суті, від тієї ж особи не розглядаються.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог також заперечив, зазначив, що за зверненням позивача питання щодо дії чинного повітряного законодавства України і Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу авіакомпанії МАУ вже розглянуті Шевченківським районним судом м. Києва (рішення від 17.11.2014 р.) та Апеляційним судом м. Києва (рішення від 26.03.2015 р.). А зокрема, як повідомляє представник третьої особи, зазначеними рішеннями встановлено, що Правила МАУ і здійснені за ними розрахунку відшкодувань збитків позивачу визнані такими, що відповідають вимогам чинного міжнародного повітряного законодавства.

Звертаючись до суду, у позовній заяві ОСОБА_1 просив розглянути справу без його участі. Під час судового засідання 02.07.2015 р. позивач зазначене клопотання підтримав, проти письмового розгляду справи представники відповідача та третьої особи також не заперечували.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, а тому, враховуючи наведені вище обставини суд продовжив розгляд даної справи у порядку письмового провадження.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся на адресу Державної авіаційної служби з інформаційним запитом від 17.11.2014 р., в якому просив повідомити, чи були погоджені з відповідачем «Правила повітряних перевезень пасажирів та багажу Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», що введені в дію з 01.05.2014 р. та направлено для погодження.

При цьому у разі, якщо таке погодження з відповідачем було здійснено, позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив повідомити дату, номер та реквізити відповідного розпорядчого та/або реєстраційного документу, яким затверджено таке погодження, а також, за можливості, надіслати копію цього документу.

Листом від 20.11.2014 р. №1.28-12597 відповідач повідомив позивача, що проект Правил був отриманий Державіаслужбою, опрацьований та направлений до авіакомпанії для усунення зауважень, однак на повторне погодження Правила не надходили.

Водночас позивач вдруге звернувся до відповідача з інформаційним запитом від 01.12.2014 р. №141201-ММА, в якому, посилаючись на ч. 1 ст. 20 Закону України «Про публічну інформацію», просив повідомити наступне:

- чи міститься серед зазначених зауважень Державіаслужби України щодо проекту Правил перевізника зауваження стосовно п. 13.8.3 Правил;

- чи відповідає абз. 2 п. 13.8.3 Правил перевізника вимогам Повітряного кодексу України та Правилам повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Мінінфраструктури України від 30.11.2012 р. №735;

- чи містились умови аналогічного характеру в попередній редакції Правил перевізника, а також в який саме період діяла попередня редакція Правил;

- чи мав право перевізник увести в дію Правила з 01.05.2014 р. без погодження з Державіаслужбою України.

Водночас, як встановлено судом, листом від 05.12.2014 р. №1.28-13504 Державіаслужба України ОСОБА_1 надано розлогу відповідь по кожному із пунктів його запиту від 01.12.2014 р.

Разом з тим, 12.12.2014 р. позивачем на адресу Державіаслужби скеровано скаргу на порушення авіаперевізником вимог законодавства при введенні в дію ПАТ «Авіакомпанія «МАУ» з 01.05.2014 р. в новій редакції Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу.

Відповідь на згадану скаргу Державіаслужбою України надано листом від 14.01.2015 р. №1.29-246, при цьому повідомлено, що Правила повітряних перевезень пасажирів та багажу ПАТ «Авіакомпанія «МАУ» з Державіаслужбою не погоджено.

У справі наявна копія заяви позивача від 02.02.2015 р. про надання довідки та про повторний розгляд скарги, яку згідно наявного у справі поштового чеку надіслано відповідачу 02.02.2015 р. Однак, відповіді на зазначену заяву позивачем отримано не було, доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

А тому, зважаючи на відсутність відповіді на заяву від 02.02.2015 р., а також надання, на думку позивача, неповної відповіді на його скаргу від 12.12.2015 р., позивач з метою захисту власних прав та інтересів звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939) встановлено, що публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Доступ до інформації серед іншого забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 Закону №2939).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону №2939 запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (ч. 5 ст. 19 Закону №2939).

Так, як визначено положеннями ст. 20 Закону №2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1). У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту (ч. 2).

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4).

Між тим, як зазначено Вищим адміністративним судом України у довідці про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 01.06.2013 р. (далі - Довідка), визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо несуб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Варто також відмітити, що для з'ясування того, чи є інформація публічною, дослідженню підлягають підстави одержання чи створення інформації суб'єктами владних повноважень. Так, для вирішення цього питання необхідно з'ясувати підстави отримання чи створення запитуваної інформації, виходячи із того, що публічна інформація одержується чи створюється суб'єктами владних повноважень на виконання обов'язків, визначених чинним законодавством. Разом з тим, важливою ознакою публічної інформації є її попередня фіксація, адже Закон №2939 регулює відносини щодо допуску до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію.

Разом з тим згідно з положеннями ст. 3 Закону України від 02.10.1996 р. №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96) під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно до ст. 20 Закону №393/96 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Нормою ч. 2 ст. 8 Закону №393/96 визначено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Як встановлено судом під час судового розгляду справи, відповідь на скаргу позивача від 12.12.2014 р. про порушення авіаперевізником вимог законодавства при введенні в дію ПАТ «Авіакомпанія «МАУ» з 01.05.2014 р. в новій редакції Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу Державіаслужбою України надано листом від 14.01.2015 р. №1.29-246, при цьому, на переконання суду, у даній відповіді розгляд поставлених заявником питань відповідачем здійснено згідно вимог ст. 19 Закону №393/96 об'єктивно та всебічно.

Що ж до заяви позивача від 02.02.2015 р. про надання довідки та про повторний розгляд скарги від 12.12.2014 р., то, вірними в даному випадку є посилання відповідача на положення ст. 8 Закону №393/96, ч. 2 якої передбачено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Разом з тим, зі змісту заяви позивача від 02.02.2015 р. вбачається, що крім повторного розгляду скарги від 12.12.2014 р., позивач просить також надати належно завірену довідку, в якій зазначити запитувану позивачем інформацію щодо Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу ПАТ «Авіакомпані «МАУ» в редакціях від 01.06.2012 р. та від 01.05.2014 р. Водночас, як встановлено судом, відповіді на звернення ОСОБА_1 від 02.02.2015 р. в цій частині відповідачем не надано, а протилежного суду представником відповідача не доведено.

Відтак, беручи до уваги дану обставину, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та визнання протиправною бездіяльності Державіаслужби України щодо розгляду заяви позивача від 02.02.2015 р. в частині питань п.2 цієї заяви щодо надання належним чином завіреної довідки щодо інформації, що стосується Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу ПАТ «Авіакомпані «МАУ».

Водночас, враховуючи зазначене, а також керуючись ч. 2 ст. 11 КАС України, суд вбачає необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов"язати відповідача надати відповідь на заяву позивача від 02.02.2015 р. в частині питань п. 2 цієї заяви щодо надання належним чином завіреної довідки щодо інформації, що стосується Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу ПАТ «Авіакомпанія «МАУ».

Таким чином, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

В то й же час, виходячи зі змісту даної норми, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Разом з тим, ухвалою від 28.04.2015 р. позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому стягнення судових витрат на його користь судом не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної авіаційної служби України стосовно розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.02.2015 р. в частині питань п.2 цієї заяви про надання належним чином завіреної довідки щодо інформації, що стосується Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу ПАТ «Авіакомпані «Міжнародні Авіалінії України».

3. Зобов"язати Державну авіаційну службу України надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 02.02.2015 р. в частині питань п.2 цієї заяви щодо надання належним чином завіреної довідки щодо інформації, що стосується Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу ПАТ «Авіакомпані «Міжнародні авіалінії України».

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя Я.І. Добрянська

Судді: М.А. Бояринцева

С.І. Нагорянський

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови - 20.07.2015 р.