Справа № 2-а-622/2010
Суддя: Топузова Н. М.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Першотравневий районний суд Донецької області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ справа №2-а -622-2010

06травня 2010 року Першотравневий районний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Топузової Н.М.

при секретарі Орчелота І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Мангуш справу у порядку адміністративного судочинства за позовом

ОСОБА_1

до

Інспектора Дорожньо-патрульної служби роти ДПС м.Маріуполь ОСОБА_2

про

скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом із наступних підстав :

27.03.2010 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1 ( на підставі довіреності від 30.06.2009 року),він рухався по бул. Приморському у м. Маріуполі із орієнтованою швидкістю 30-35 кілометрів на годину, де він був зупинений інспектором ДПС роти ДПС Маріуполя прапорщиком міліції ОСОБА_2 з приводу, як він зазначив перевищення швидкісного ліміту на цій ділянці дороги. У відповідь на запитання щодо особливостей цієї ділянки він пояснив, що на початку вулиці нещодавно встановлений знак «житлова зона», що відповідно обумовлює швидкісний режим відповідно до ПДР. Його пояснення відносно того факту, що по бул. Приморському він рухався здійснивши виїзд на нього з прилежного провулка, відповідний знак не бачив і що така швидкість при наявній дуже незначній завантаженості руху по вулиці не могла нікому зашкодити не були прийняті до уваги інспектором. Замість цього, йому було повідомлено, що він рухався зі швидкістю 53 кілометра на годину та цей факт зафіксований технічним приладом Візир № 0812514. На прохання показати йому знімок факту ніби то скоєного ним порушення інспектор висвітив на екрані приладу корпус автомобіля сфотографований на певній відстані аналогічний його, того ж кольору із озвученою інспектором швидкістю. Однак, по знімку неможливо було достовірно ідентифікувати його транспортний засіб, оскільки індивідуальні ознаки транспортного засобу були відсутні внаслідок нечіткого зображення. Його заперечення щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та зауваження щодо неможливості використання ( імперативної заборони) приладів Візир посадовими особами Департаменту ДАІ для фіксації порушень ПДР на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2010 року ,інспектор залишив без уваги, зазначивши, що фіксація відбулась, і він не може не складати протокол. Під певним психологічним примусом з боку інспектора, він був вимушений поставити його підпис на протоколі № АН 416584 від 27.03.2010 року та постанові № АН 411888 від 27.03.2010 року. У протоколі ним також були написані пояснення під диктування інспектора. У зв»язку зі скоєнням ним на думку працівника ДПС адміністративного проступку передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 255 гривень, відповідно до постанови № АН 411888 від 27.03.2010 року.

Враховуючи вищевикладене, із зазначеною постановою він погодитись не може, оскільки зазначеного в постанові адміністративного проступку він не скоював, крім того, сама постанова прийнята з порушенням діючого законодавства, а саме:

1.Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу від п»ятнадцяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновкам експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.. 251 КУпАП показання технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил ( у тому числі Правил дорожнього руху), належать до сукупності доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, показання технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням Правил дорожнього руху, належать до доказу, який повинен розглядатися поряд з іншими доказами по справі про адміністративне правопорушення. Однак, незважаючи на вищевикладені імперативні норми, працівником ДПС при винесенні постанови № АН 411888 використаний фактично лише єдиний доказ знімок зроблений спеціальними технічним приладом із функцією фотозйомки Візир ( забороненим до застосування).

Вищенаведене у свою чергу призвело до того, що при винесенні постанови № АН 411888 не було дотримано приписів ст.. 252 КУпАП, якою визначено що орган ( посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Всупереч цьому, враховуючи обставини отримання його підписів та пояснень, постанова № АН 411888 винесена на підставі єдиного сумнівного доказу, його винність у скоєні правопорушення також на думку працівника ДПС підтвердження цим єдиним доказом, та відповідно скоєння правопорушення не підтверджено жодними іншими доказами визначеними статтею 251 КУпАП, що свідчить про порушення вищенаведених норм та недоотримання принципу всебічності, повноти та об»єктивності дослідження всіх обставин справи про адміністративне правопорушення.

Накладення на нього штрафу за скоєння ним адміністративного правопорушення суперечить загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення встановленим ст.. 33 КУпАП, а саме при накладенні стягнення повинні враховуватися характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність. Але, при складанні постанови АН 411888, інспектор ДПС не врахував зазначені обставини та не міг врахувати, тому що будь-яких дій спрямованих до здобуття зазначеної інформації як доказів по справі ним прийнято не було.

Відповідно до приписів ст.. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган ( вищестоящій посадовій особі ) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Таким чином він вимушений звернутися до суду,та просить суд:

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № АН 411888 від 27.03.2010 року.

У судове засідання позивач не з*явився, надав заяву про підтримку позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи, про причину неявки суд не повідомив.

Справу вирішено розглянути за відсутністю сторін на підставі наявних у справі доказів, згідно до ст.1 28 КАС України.

Крім того, згідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про противоправність рішень , дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. якщо він заперечує проти адміністративного позову .Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд , з урахуванням доказів, які були дослідженні у судовому засіданні вважає ,що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі із наступних підстав:

Згідно до ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам , як адміністративним судам, підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень ,дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення В адміністративних справах про противоправність рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Субєкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали , які можуть бути використані як докази у справі .У разі невиконання цього обовязку суд витребує названі документи та матеріали. Якщо особа, яка бере участь у справі ,без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається ,суд вирішує справи на основі наявних доказів.

У судовому засіданні були дослідженні копія постанови /а.с.11/, копія протоколу /а.с.10/.

Відповідачем не надано ніяких доказів стосовно ОСОБА_1 ,які б стверджували про те , що ним скоєно правопорушення ,передбачене ст. 122 ч.2 КУпАП. Відсутність доказів вчинення правопорушення унеможливлює взагалі перевірку судом наявності як самої події правопорушення, так і наявності в діях певної особи складу такого правопорушення .

Таким чином, суд , з урахуванням доказів , які були дослідженні у судовому засіданні, приходить до висновку, що вимоги позивача треба задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2-15,17-18,71,86,94,159-167 Кодексу адміністративного судочинства України,ст.ст.251,252, 287,288,254,256,289,247 ,122 КУпАП ,Правил дорожнього руху ,які чинні з 01 січня 2002 року, зі змінами та доповненнями ,-суд ,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 -задовольнити.

Постанову серії АН №411888 від 27.03.2010 року інспектора Дорожньо-патрульної служби роти ДПС м.Маріуполь ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень скасувати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції ,який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає ,до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк , встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Топузова Н.М.

Надруковано в нарадчій кімнаті.