Справа № 2а-1443/12/0970
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Справа № 129469/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г.,Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року по справі за позовом приватного підприємства «Заговда» до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ПП «Заговда» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську про скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2012 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ДПІ в м. Івано-Франківську було допущено значні порушення вимог Податкового кодексу України під час проведення та оформлення результатів документальної невиїзної перевірки ПП «Заговда» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 жовтня 2008 року по 30 вересня 2011 року. Відповідачем не надано належних доказів, які б пітверджували припущення, що договір ПП «Заговда» укладався без мети реального настання правових наслідків, обумовлених ним, а також, що він був спрямований на порушення публічного порядку. Такі висновки відповідача спростовуються належним чином укладеним договором, який спрямовувався на реальне настання правових наслідків. На момент укладення позивачем договору з ОСОБА_1 «Технострой-99» правоздатність якого як юридичної особи підтверджуються установчими документами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, які передбачені законодавством для такого виду договорів. Зазначена юридична особа на дату укладення договору та виконання його була належним чином зареєстрованим платником податку на додану вартість і мала право на виписку податкових накладних. Податковий кредит ПП «Заговда» сформувало у відповідності до Закону України «Про податок на додану вартість» на підставі наданих податкових накладних, які відповідають усім передбаченим законом вимогам та не визнані недійсними, а отже у позивача на даний час не має передбачених законом підстав для коригування або виключення цих сум з податкового кредиту.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив з того, що само по собі встановлення факту недодержання вимог необхідних для дійсності правочину (ст. 203 ЦПК) не є підставою нікчемності правочину, а є лише підставою для звернення до суду з метою визнання правочину недійсним. Маються покликання на постанову Пленуму ВСУ України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним». Реальність господарської операції між позивачем та ОСОБА_1 «Технострой-99» підтверджуються видатковою та податковою накладною, квитанцією до прибуткового касового ордеру. Податковий орган не вправі нараховувати ПДВ та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання маються на те, що місцезнаходження контрагента позивача ОСОБА_1 «Технострой-99» та посадових осіб не встановлено, основні засоби відсутні, на підприємстві працювала одна особа. Таким чином, перевіркою встановлено проведення транзитних операцій з метою штучного формування податкового кредиту. Позивачем не надано акту прийому-передачі, акта на встановлення програмного продукту, гарантійне обслуговування, підтвердження ліцензій, інструкції щодо експлуатації.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 27.04.2012 року ДПІ в м. Івано-Франківську було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «Заговда» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 року по 30.09.2011 року.

За наслідками перевірки було складено акт перевірки № 2288/22-1-25597631, яким встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 78 333 грн., в тому числі за листопад 2008 року на суму 38 333 грн. та за березень 2011 року на суму 40 000 грн.

На підставі вищенаведеного акту перевірки ДПІ в м. Івано-Франківську було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15 травня 2012 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2.

Підставою для винесення вищевказаних податкових повідомлень-рішень стали висновки відповідача про нікчемність укладеного між ПП «Заговда» та ТОВ «Технострой-99» договору купівлі-продажу № 014/03-11 від 25 березня 2011 року. Предметом даного договору було купівля програми на проведення режимно-налагоджувальних та екологічно-теплотехнічних розрахунків: парових котлів, водогрійних котлів, сушильних барабанів, обертових печей, цементних заводів.

Відповідно до положень ЦК України само по собі встановлення факту недодержання необхідних вимог для дійсності правочину, передбачених ст.203 Цивільного кодексу України, не є підставою нікчемності правочину, а є лише підставою для звернення до суду з метою визнання правочину недійсним.

Враховуючи, що операції з придбання послуг проведено на підставі реальних та фактичних правочинів та первинних документів (податкових накладних), складених з дотриманням вимог ст. 3 Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зі змінами та доповненнями, вимог «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, ПП «Заговда» правомірно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість за вищезгаданими операціями та правомірно визначено податковий кредит, оскільки вище згадуваний правочин не визнано недійсним.

Виходячи із системного аналізу законодавчих положень випливає, що визнання вказаного договору недійсним з підстав його невідповідності закону та суперечливості інтересам держави і суспільства є можливим лише в судовому порядку, а не з суб'єктивної оцінки відповідача.

Жодних доказів того, що заперечуваний правочин був спрямований саме на порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина, пошкодження чи незаконне заволодіння майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади відповідач не наводить. Обгрунтовуючи свої припущення посиланням на факт відсутності третьої особи за її місцемзнаходженням, є нічим іншим, як свідченням порушення відповідною особою вимоги законодавства, яке стосується його реєстрації, як суб'єкта підприємницької діяльності чи платника податків і зобов'язує його повідомляти реєструючі органи про зміну свого місця знаходження, а у випадку порушення даної вимоги передбачає персональну відповідальність такої особи та її посадових осіб.

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахуваного) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту), п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлює зокрема, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 7.2.1 п. 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» платник податку зобовязаний надати покупцю податкову накладну, із передбаченою даною нормою реквізитами.

З поданих до перевірки податкових накладних вбачається, що вони містять усі передбачені п.п. 7.2.1 п. 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» реквізити.

Відповідно до підпункту 7.5.1 п. 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків.

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

При дослідженні абзацу другого п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» вбачається, що підставою для нарахування податкового кредиту є саме факт сплати податку внаслідок придбання товарів (послуг). При цьому покупець не несе відповідальності за несплату продавцем податку на додану вартість.

У період, що підлягав перевірці між ПП «Заговда» та ТОВ «Технострой-99» було укладено договір купівлі продажу № 014/03-1 від 25 березня 2011 року, предметом якого була купівля програми на проведення режимно-налагоджувальних та екологічно-теплотехнічних розрахунків: парових котлів, водогрійних котлі, сушильних барабанів, обертових печей, цементних заводів.

У матеріалах справи містяться копії видаткової накладної №Т-00000360, податкової накладної від 30.03.2011 року № 723, квитанції до прибуткового касового ордера, що підтверджують реальність укладеного правочину та виконання його.

Як вбачається з акту перевірки № 2288/22-1-25597631 від 27.04.2012 року, основним мотивом визнання укладеного правочину недійсним на думку перевіряючих, є допущення порушень ведення податкового обліку саме ТОВ «Технострой-99», а не ПП «Заговда».

Проте, ПП «Заговда» жодним чином не може нести відповідальність за порушення свого контрагента, зважаючи на ту обставину, що договір купівлі-продажу був реальним та виконаним в повному обсязі, а всі первинні документи оформленні належним чином та з дотриманням вимог чинного законодавства України.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську залишити без задоволення, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року по справі № 2а-1443/12/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 13.07.2015 року