Справа № 826/8478/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

20 липня 2015 року 08:26 справа №826/8478/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві
треті особи1. Прокурор Святошинського району міста Києва 2. Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація в особі Служби у справах дітей 3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс"
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, скасування актів опису та постанови

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві), в якому просить: 1) визнати протиправними рішення та дії ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, в особі старшого державного виконавця Святецького Дмитра Володимировича, здійснені в ході виконавчого провадження ВП №45044329 щодо арешту, опису, з фактичним вилученням та обмеженням у праві користування і передачі на зберігання представнику ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" квартири номер 1 в будинку номер АДРЕСА_1, належної ОСОБА_1, згідно з Актом опису та арешту майна від 23 квітня 2015 року, а також наявного в названій квартирі рухомого майна, переліченого в акті опису та арешту майна від 23 квітня 2015 року; 2) скасувати Акт опису та арешту майна боржника ОСОБА_1 від 23 квітня 2015 року за виконавчим провадженням ВП №45044329 щодо квартири номер 1 в будинку номер АДРЕСА_1; 3) скасувати Акт опису та арешту майна боржника ОСОБА_1 від 23 квітня 2015 року за виконавчим провадженням ВП №45044329 щодо рухомого майна в квартирі за номером 1 в будинку номер АДРЕСА_1; 4) визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Святецького Д.В. про відкриття виконавчого провадження ВП №45044329 від 13 жовтня 2014 року відносно боржника ОСОБА_1; 5) визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Гаєвського С.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27 січня 2015 року за виконавчим провадженням ВП №45044329, винесену щодо усього рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1; 6) зобов'язати відповідача здійснити дії щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна записів про обтяження (арешт) і подальшого припинення (вилучення) відповідних записів з названих Державних реєстрів обтяжень здійснених в межах виконавчого провадження ВП №45044329 відносно усього нерухомого та рухомого майна, належного ОСОБА_1; 7) зобов'язати відповідача звільнити з-під арешту, надати доступ та повернути з передачею у вільне розпорядження (користування) описане та арештоване на підставі двох актів опису та арешту майна від 23 квітня 2015 року в межах виконавчого провадження ВП №45044329 нерухоме та рухоме майно, належне ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/8478/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 26 червня 2015 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач та треті особи 1, 3 своїх представників до суду не направили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідача та третьої особи 1, 3, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 26 червня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою старшого державного виконавця Святецького Д.В. ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 13 жовтня 2014 року ВП №45044329 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Пономарьова В.Ю. від 12 лютого 2014 року №322 про стягнення боргу у розмірі 2 073 546,76 грн. з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс".

Постановою державного виконавця Гаєвського С.М. ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 27 січня 2015 року ВП №45044329 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1

Позивач вважає протиправними вказані постанови та дії відповідача щодо арешту, опису, з фактичним вилученням та обмеженням у праві користування і передачі на зберігання ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" майна боржника, а також акт опису та арешту майна боржника, складений за наслідками вчинення таких дій, у зв'язку з відсутністю правових підстав на вчинення вказаних дій та прийняття відповідних рішень, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним: ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року на примусове входження не набрала законної сили; під час проведення опису та арешту майна, боржник та члени його сім'ї були відсутні, та не повідомлялись про проведення виконавчих дій; відсутність згоди Служби у справах дітей на стягнення боргу за рахунок реалізації квартири та позбавлення дитини місця проживання, враховуючи, що у вказаній квартирі боржника зареєстрований її неповнолітній син; порушення порядку та черговості звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Відповідачем та третіми особами письмових заперечень проти адміністративного позову до суду не надано.

Окружний адміністративний суд міста Києва частково погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1, виходячи з наступних мотивів.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до частини першої-третьої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Аналіз наведених правових норм в їх сукупності свідчить, що відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача та на підставі виконавчого документа, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, є обов'язком державного виконавця.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена за заявою стягувача - ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" та на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Пономарьова В.Ю. від 12 лютого 2014 року №322 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" боргу у розмірі 2 073 546,76 грн.

Суд звертає увагу на те, що факт того, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена на підставі виконавчого документа, який відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та поданий у межах строку для пред'явлення для виконання позивачем не заперечується.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не наведено будь-яких доказів на підтвердження протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 жовтня 2014 року ВП №45044329.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 жовтня 2014 року ВП №45044329.

Згідно частини першої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частинами першою, другою, п'ятою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Згідно частини першої-другої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови, або складання акта опису та арешту майна боржника.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Частиною першою, третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як свідчать матеріали справи, виконавче провадження ВП №45044329 відкрито у зв'язку з невиконанням у самостійному порядку виконавчого напису приватного нотаріуса Пономарьова В.Ю. від 12 лютого 2014 року №322 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" боргу у розмірі 2 073 546,76 грн., яким звернуто стягнення на квартиру №1 в будинку номер АДРЕСА_1.

У свою чергу, як зазначає позивач, вказаний виконавчий напис вчинено у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повного виконання боржником в межах виконавчого провадження ВП №45044329 виконавчого документу та наявність повноважень у державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника, суд приходить до висновку про правомірність прийняття постанови від 27 січня 2015 року ВП №45044329 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Оскільки, судом встановлено правомірність прийняття вказаної постанови, то позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача здійснити дії щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна записів про обтяження (арешт) і подальшого припинення (вилучення) відповідних записів з названих Державних реєстрів обтяжень здійснених в межах виконавчого провадження ВП №45044329 відносно усього нерухомого та рухомого майна, належного ОСОБА_1 також задоволенню не підлягають.

У відповідності до частини п'ятої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Частиною першою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Зміст процитованих правових норми вказує, що проведення опису майна боржника, накладення на нього арешту, складання акта опису та арешту майна боржника, а також обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передача на зберігання іншим особам є правом державного виконавця.

Водночас, суд звертає увагу на те, що статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Судом встановлено, що у квартирі, за адресою: АДРЕСА_1, на яку звернуто стягнення згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Пономарьова В.Ю. від 12 лютого 2014 року №322, мешкає також неповнолітній син позивача - ОСОБА_5, 1999 року народження, що підтверджується довідкою з місця проживання та про склад сім'ї від 05 червня 2015 року №345, виданою Державним підприємством "Антонов" житлово-комунального управління міста Києва.

Частиною другою статті 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що для проведення виконавчих дій державний виконавець за необхідності залучає понятих, працівників органів внутрішніх справ, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Виходячи зі змісту наведених правових норм, а також враховуючи, що право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, має також неповнолітній син позивача - ОСОБА_5, 1999 року народження, суд приходить до висновку, що у даному випадку дозвіл органів опіки та піклування для вчинення виконавчих дій щодо вказаного нерухомого майна є обов'язковим.

В матеріалах справи наявний лист Служби у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 06 березня 2015 року №40-699, в якому зазначено про відсутність даних щодо звернення ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві для отримання дозволу на проведення виконавчих дій щодо квартири АДРЕСА_2.

Крім того, листом від 22 квітня 2015 року №40-1186, який отримано ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві 22 квітня 2015 року, Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації повідомила відповідача про те, що категорично заперечує проти реалізації майна, яке належить боржнику та просить не допустити порушення житлових прав неповнолітнього ОСОБА_5, 1999 року народження, оскільки реалізація квартири значно погіршить житлові умови проживання дитини та порушить її житлові права.

Позивач зазначає, що під час вчинення виконавчих дій, державним виконавцем змінено замки вхідних дверей, встановлено охоронну сигналізацію та проведено опечатування квартири, передано квартиру на зберігання третій особі, що унеможливлює користування квартирою сім'єю позивача.

Будь-яких доказів на спростування зазначеного відповідачем до суду не надано.

Таким чином, на думку суду, державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій щодо обмеження права позивача користування майном, опечатування, вилучення у боржника та передачі на зберігання іншій особі, не враховано властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

При цьому відповідачем не доведено потреби у обмеженні права користування позивача майном, здійснення опечатування, вилучення та передачі на зберігання іншій особі, а не самому боржнику.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо обмеження позивача у праві користування і передачі нерухомого майна на зберігання представнику ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що Закон України "Про виконавче провадження" не визначає такої процедури як "звільнення майна з-під арешту", а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача звільнити з-під арешту майно, та про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

В частині позовних вимог про скасування актів опису та арешту майна боржника від 23 квітня 2015 року за виконавчим провадженням ВП №45044329, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Разом з тим, акт опису та арешту майна боржника не можна вважати рішенням суб'єкта владних повноважень, який породжує, змінює або припиняє права та обов'язки позивача у сфері публічно-правових відносин, а є лише формою фіксування виконавчих дій.

Будь-яка інформація, викладена в акті опису та арешту майна боржника, сама по собі не може порушувати права, свободи чи інтереси позивача, а тому, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ВДВС Святошинського РУЮ доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, здійснені в ході виконавчого провадження ВП №45044329 щодо обмеження у праві користування та передачі на зберігання представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко