Справа № 461/15376/14
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року Справа № 876/2335/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Кухтея Р.В.

суддів: Сапіги В.П., Хобор Р.Б.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

представника позивачів: ОСОБА_1

представника відповідача: Крикавської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивачів - ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2015 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (за участю - третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, ОСОБА_7) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому з урахуванням змін та доповнень просили визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 424 від 20.06.2014 р. «Про перепланування нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру та подальше її використання», визнати протиправним та скасувати наказ директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 117 від 15.04.2014 р. «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії при виконкомі щодо технічної можливості проведення перепланування нежитлових приміщень під індексами 107-1, площею 7,4 кв.м., 107-2, площею 10,4 кв.м., 107-3, площею 19,8 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру».

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.02.2015 р. було закрито провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Судове рішення мотивоване тим, що в контексті положень ст.1 Цивільно-процесуального Кодексу України (далі - ЦПК України) та ст.2 КАС України даний спір виник із цивільних правовідносин і за таких обставин вимоги позивачів не є публічно-правовими, відтак, розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства виключається. При цьому суд першої інстанції зазначив, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень), як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного законодавства. У таких спорах орган місцевого самоврядування реалізує свої повноваження власника гуртожитку, тобто перебуває з мешканцем гуртожитку не у публічно-правових, а у приватноправових відносинах. Крім того, суд першої інстанції послався на п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якою судам надано роз'яснення, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (ст.25 Закону України від 04.09.2008 р. № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо).

Не погодившись із даною ухвалою, її оскаржив представник позивачів ОСОБА_3 Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги заперечення, які подавалися на клопотання про закриття провадження по справі. Зокрема, суд першої інстанції не врахував положення п.13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», в якому вказано, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З огляду на положення ч.2 ст.17 КАС України спори, в яких урегульовані нормативно визначеною процедурою управлінські дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з реалізацією житлових прав фізичних осіб (щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нагляду і контролю за забезпеченням реалізації права громадян України на житло, додержання правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків тощо), є публічно-правовими і розглядаються за правилами адміністративного судочинства. В даному випадку оскаржувані рішення та наказ приймалися у межах процедури надання житла громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, яка є нормативно визначеною, оскільки детально регламентована Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради Професійних Спілок «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», а також нормативними актами Львівської міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачів та їх представників, які підтримали апеляційну скаргу, представників відповідачів, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 перебуває на квартирному обліку у Львівській міській раді з 11.07.2000 р. за № 19027 та включений у пільговий список на першочергове отримання житла (працівник міліції) з 11.07.2000 р. за № 4363.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї № 2102 від 17.07.2014 р., виданої ОСОБА_4 Комунальним підприємством (далі - КП) «Рясне-402» відділу житлового господарства Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 разом із членами сім'ї ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_11 (син), ОСОБА_12 (донька) та ОСОБА_13 (донька) зареєстровані та проживають за адресою : АДРЕСА_2.

Як вбачається із звернень начальника Залізничного РВ ЛМУ УМВС у Львівській області та начальника УМВС України у Львівській області, дані звернення були адресовані голові Шевченківської районної адміністрації м. Львова та голові міжвідомчої комісії Шевченківської районної адміністрації м. Львова та стосувалися переведення приміщення колишнього пункту охорони громадського порядку, що по АДРЕСА_1 з фонду комунального майна у житловий фонд для подальшого закріплення, як службової квартири за ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 424 від 20.06.2014 р. «Про перепланування нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру та подальше її використання» було надано дозвіл ОСОБА_6 на перепланування нежитлових приміщень під індексами 107-1, площею 7,4 кв.м., 107-2, площею 10,4 кв.м., 107-3, площею 19,8 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру № 107 відповідно до перед проектних пропозицій Приватного підприємства «Універсал Проект», громадянці ОСОБА_6 у встановленому порядку отримати технічні умови та інженерне забезпечення об'єкта, Шевченківській районній адміністрації надати висновок про відповідність перепланування вказаних нежитлових приміщень відповідно до пункту 1 цього рішення, після виконання пункту 3 цього рішення надати статус житлової квартири та присвоїти номер 107 і кінцевим пунктом оскаржуваного рішення було вирішено надати квартиру та оформити ордер ОСОБА_6

Наказом виконуючого обов'язки директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 117 від 15.04.2014 р. було затверджено висновок міжвідомчої комісії при виконавчому комітеті щодо технічної можливості проведення перепланування вказаних вище нежитлових приміщень.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_6 зарахована на квартирний облік у Львівській міській раді з 18.07.2011 р. за № 25290 загальної черги.

Крім того, з матеріалів справи видно, що правовстановлюючі документи на спірне приміщення відсутні, право власності на нього в БТІ не реєтрувалося.

Аналізуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження по справі прийнята з порушенням норм процесуального права, а також у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.6 цього Кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 1 частини 2 цієї статті КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У статті 3 КАС України містяться визначення термінів, зокрема визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Задовольняючи клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі, суд першої інстанції повністю погодився з його доводами та залишив поза увагою позицію представника позивачів, яка полягала в наступному.

Так, зокрема представник позивачів у письмовому запереченні на клопотання про закриття провадження по справі послався на п.13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

У пункті 13 вказаної постанови Пленум Вищого адміністративного суду України судам роз'яснив, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З огляду на положення частини другої статті 17 КАС України спори, в яких урегульовані нормативно визначеною процедурою управлінські дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з реалізацією житлових прав фізичних осіб (щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нагляду і контролю за забезпеченням реалізації права громадян України на житло, додержання правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків тощо), є публічно-правовими і розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що в даному випадку існує спір про право цивільне та не є публічно-правовим, оскільки в даному випадку виконавчий комітет Львівської міської ради та начальник Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради діяли як суб'єкти владних повноважень та здійснювали владні управлінські функції, тобто виконували покладені на них Конституцією України та законами України завдань.

Крім того, слід звернути увагу на те, що в даному випадку на підставі оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень право власності не було набуте ані позивачами, ані третіми особами, що в свою чергу виключає спір про право цивільне.

З врахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.ст.195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2015 року по справі № 461/15376/14-а скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : В.П.Сапіга

Р.Б.Хобор

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 21.07.2015 р