Справа № 806/979/14
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/35306/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула в порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 18.03.2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТПГ Капітал" до Житомирської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування картки відмови і рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТПГ "Капітал" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати прийняті Житомирською митницею картку відмови в прийнятті митної декларації №101050000/2014/00015 від 14.02.2014 року і рішення про коригування митної вартості товарів №101050000/2014/300014/1 від 14.02.2014 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.03.2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано прийняті 14.02.2014 року Житомирською митницею Міндоходів рішення про коригування митної вартості №101050000/2014/300014/1 та картку відмови в митному оформлені товарів №101050000/2014/00015.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Житомирська митниця Міндоходів подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в грудні 2013 року між Pak Ricе Village (постачальник) та ТОВ "ТПГ Капітал" (покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт №1.12 від 01.12.2013 року, відповідно якого постачальник зобов'язується поставити покупцю рис в асортименті, який відповідає вимогам ГОСТ 6292-93 (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і вчасно його оплатити постачальникові на умовах цього контракту. В подальшому товар буде реалізовано на території України. Перелік (асортимент) товару, ціни за одиницю товару, кількість (обсяг) товару та графік поставки сторони визначають у специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього Контракту. Товар постачається окремими партіями. Поставка товару за цим контрактом здійснюється на умовах CIF (Inkoterms 2010) Одеса.

В лютого 2013 року товариством до митного органу було подано митну декларацію (далі - МД) № 101050000/2014/000441 від 05.02.2014 для проведення митного оформлення товару: рис пакистанський довгозернистий білий.

До декларації на підтвердження митної вартості товару було подано наступні документи: зовнішньоекономічний контракт №1.12 від 01.12.2013 року; рахунок - фактура (інвойс) від 08.12.2013 року; пакувальний лист від 23.12.2013 року EXP/PRV/73/13; коносамент від 01.01.2014 року №РККНІ030134; платіжні доручення в іноземній валюті №1 від 13.01.2014 року, №35 від 17.12.2013 року та інші документи із заявленою митною вартістю зазначеного товару за основним методом її визначення, тобто за ціною договору (контракту).

За результатами здійснення аналізу супровідних документів поданих разом з МД №101050000/2014/000441 від 05.02.2014 року, Житомирською митницею винесено рішення про коригування митної вартості товарів №101050000/2014/300014/1 від 14.02.2014 року.

Згідно зазначеного рішення, митна вартість товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки документи, зазначені у ч.2 ст.53 Митного кодексу України (далі - МК України) подані для митного оформлення, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар (дані платіжного доручення про попередню оплату не дозволяють зробити висновки, що мала місце оплата саме оцінюваного товару), також в зв'язку з неподанням декларантом на письмову вимогу органу доходів і зборів відповідно до ч.3 ст.53 МК України додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: рахунку про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За інформацією, яка наявна у органу доходів і зборів, вартість схожих товарів є вищою в порівнянні з митною вартістю оцінюваних товарів.

Проведено процедуру консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору другорядних методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог ст.ст.59-64 МК України. За результатами проведеної консультації встановлено що, методи 2а та 2б не можуть бути застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методи 2в та 2г - в зв'язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органом доходів і зборів митних вартостях МД № 110130000/2013/512560 від 25.11.2013 року з урахуванням коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, що відповідає принципам і критеріям, визначеним Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Джерело інформації: інформація цінової бази ЄАІС Міндоходів щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено, Митний кодекс України.

Згідно рішення про коригування митної вартості товару №101050000/2014/300014/1 від 14.02.2014 року, митним органом було скориговано ціну товару в сторону її завищення з 22360,00 доларів США до 62920,00 доларів США та надано картку відмови в митному оформленні випуску товару №101050000/2014/00015 від 14.02.2014 року.

Крім наданих до декларації документів, на вимогу митного органу, декларантом додатково було надано для підтвердження заявленої митної вартості товару, відповідно до ч.3 ст.53 МК України, такі документи: листи для підтвердження ціни; прайс - лист виробника, а також відповідь про не можливість подання інших додаткових документів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про коригування митної вартості товару в сторону її завищення, декларантом відповідно до ч.1 ст.55 МК України, здійснено випуск товарів у вільний обіг зі сплатою митних платежів згідно із заявленою митною вартістю та надання гарантій відповідно до розділу Х МК України за МД №101050000/2014/000588.

Відповідно до ст.49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.52 МК України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або надання митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч. 1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п'ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Між тим, відповідно до вимог частини ч.3 ст.53 МК України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

З аналізу наведених норм законодавства з питань митної справи вбачається, що право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч.2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Обставини, які були встановлені судами попередніх інстанцій свідчать, що позивачем при поданні МД було подано необхідні документи, які підтверджують митну вартість товару.

Зокрема, умовами розділом 2 Контракту, встановлено, що товар поставляється окремими партіями. Кількість, асортимент і вартість товару у кожній партії, визначається сторонами у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного контракту. Вартість товару містить у собі, крім іншого, вартість завантажувальних робіт, вартість страхування, вартість тари й пакування та вартість доставки до порту призначення (а.с.18-19).

Згідно розділу 3 "Розрахунки" Специфікації №1 від 03.12.2013 року до контракту №1.12 від 01.12.2013 року, оплата партії товару проводиться покупцем згідно розрахунку (інвойсу) постачальника в обсязі 30% від загальної вартості партії товару протягом 3 - х банківських днів з моменту одержання розрахунку (інвойсу), а решта 70% - протягом 14 банківських днів з моменту одержання митної декларації (а.с.22).

Так, відповідно до контракту №1.12 від 01.12.2013 року, Специфікації №1 від 03.12.2013 року, інвойсу №TPG -1 від 08.12.2013 року, що є його невід'ємними додатками, визначено ціну товару, яка становить 22360,00 доларів США (а.с.21-24). Також, на підтвердження вартості імпортованого товару надано платіжні доручення в іноземній валюті № 35 від 17.12.2013 року та №74 від 13.01.2014 року на загальну суму 22360,00 доларів США (а.с.23,25).

При цьому, судами не було встановлено обставин, які б свідчили про існування достатніх підстав для виникнення обґрунтованого сумніву у Житомирської митниці щодо вартості імпортованого товару.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що доводи відповідача зазначені в оскаржуваному рішенні щодо відсутності відомостей про ціну товару, зокрема, щодо відсутності в платіжному дорученні відомостей, що мала місце попередня оплата саме оцінюваного товару - є безпідставними. Так, відповідно до платіжного доручення №35 від 17.12.2013 року в графі призначення платежу зазначено: Контракт №1.12 від 01.12.2013 року, проформа інвойс №TPG -1 від 08.12.2013 року, що підтверджує попередню оплату саме оцінюваного товару.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, в порушення ч.2 ст.71 КАС України, не надано беззаперечних і достатніх доказів правомірності рішення від 14.02.2014 року № 101о50000/2014/300014/1 та картки відмови в митному оформленні випуску товарів від 14.02.2014 року №101050000/2014/00015, що є підставою для визнання їх неправомірними та скасування.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильних висновків про задоволення позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів відхилити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 18.03.2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: