Справа № 804/4142/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"23" червня 2015 р. справа № 804/4142/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу "Дніпропетровський коледж культури і мистецтв" Дніпропетровської обласної ради

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2014 р. у справі № 804/4142/14

за позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

до Комунального закладу "Дніпропетровський коледж культури і мистецтв" Дніпропетровської обласної ради

про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У березні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив зобов'язати відповідача виконати:

- п.2 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 30 січня 2014 року №04-04-05-15/933 в частині відображення дебіторської заборгованості у сумі 239552,00 грн. за випускниками коледжу та стягнення з випускників коледжу вартості навчання у сумі 239552,00 грн. з подальшим перерахуванням до обласного бюджету;

- п.4 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 30 січня 2014 року №04-04-05-15/933 в частині відображення по бухгалтерському обліку коледжу та у формі №7м "Звіт про заборгованість бюджетних установ" дебіторської заборгованості за спожиті комунальні послуги у сумі 11684,91 грн. перед "Служба 05 з комунальних питань" Міського виконавчого комітету та стягнути у повному обсязі з "Служба 05 з комунальних питань" Міського виконавчого комітету кошти у сумі 11684,91 грн. витрат за комунальні послуги з подальшим перерахуванням коштів у дохід обласного бюджету.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2014 р. позов задоволено. Постанова мотивована тим, що п.2 та п.4 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 30 січня 2014 року №04-04-05-15/933 є законними та обов'язковими для виконання.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, відповідач зазначив, що ним не було

порушено п.8 та п.14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 992, оскільки між відповідачем та випускниками навчального закладу не укладались договори, тому місця відпрацювання не менше трьох років не визначались і направлення на роботу не видавались. В доповненнях до апеляційної скарги відповідач також посилався на неврахування судом першої інстанції практики Верховного Суду України відповідно до рішень у правах №21-40а14, №21-63а14 від 15.04.2014р., № 21-89а14від 13.05.2014р., №21-93а14 від 20.05.2014р., №21-332а14від 18.09.2014р. , №21-462а14 від 28.10.2014р., №21-461а14 від 18.11.2014р., №21-442а14 від 25.11.2014р., №21-603а14 від 20.01.2015р..

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі.

В судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на виконання п.1.2.2.3 плану роботи на IV квартал 2013 року позивачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.08.2010 р. по 31.10.2013 р.

За результатами ревізії 27 грудня 2013 року було складено акт № 04-16/106 примірник якого отримав комунальний заклад.

Під час ревізії були виявлені порушення, які виникли в період з 01 серпня 2010 року по 31 жовтня 2013 року.

З метою усунення виявлених порушень та на підставі пункту 7 статті 10 та абзацу 2 статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 р. № 2939-ХІІ, п.п. 15 п. 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року N 499/2011, п.7 ст.10 Закону України від 26 січня 1993 року N 2939-ХІІ "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" і п. 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 20 квітня 2006 р. № 550, Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області на адресу директора Комунального закладу "Дніпропетровський коледж культури і мистецтв" Дніпропетровської обласної ради було направлено вимогу від 30 січня 2014 року №04-04-05-15/933 про усунення порушень виявлених в ході ревізії у строк до 28.02.2014 р. (а.с. 86-91).

Відповідачем частково були усунені порушення, викладені в акті ревізії та зазначені у вимозі від 30 січня 2014 року №04-04-05-15/933. Невиконаними залишились пункти 2,4 вимоги, а саме:

- відобразити дебіторську заборгованість у сумі 239552,00 грн. за випускниками коледжу. Стягнути з випускників коледжу вартість навчання у сумі 239552,00 грн. з подальшим перерахуванням до місцевого бюджету. В іншому випадку, стягнути кошти в сумі 239552,00 грн. з особи, з вини якої сталося порушення (п.2);

- відобразити по бухгалтерському обліку коледжу та у формі № 7 м "Звіт про заборгованість бюджетних установ" дебіторську заборгованість за спожиті комунальні послуги у сумі 11684,91 грн. перед "Служба 05 з комунальних питань" Міського виконавчого комітету. Стягнути у повному обсязі з "Служба 05 з комунальних питань" Міського виконавчого комітету кошти у сумі 11684,91 грн. з подальшим перерахуванням коштів у дохід обласного бюджету(п.4).

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що п.4 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 30 січня 2014 року № 04-04-05-15/933 виконано в добровільному порядку, тому в цій частині не рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Отже, постанова суду від 25.04.2014 р. підлягає перегляду лише в частині зобов'язання відповідача виконати п.2 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 30 січня 2014 року № 04-04-05-15/933.

За висновком суду першої інстанції, позов позивача в частині зобов'язання відповідача виконати п.2 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 30 січня 2014 року № 04-04-05-15/933 підлягає виконанню, оскільки відповідачем порушено п.8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 992, що призвело до недоотримання обласним бюджетом коштів у суму 239552,00 грн.

Проте, колегія не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції на підставі наступного.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-XIІ) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

За змістом пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

З наведеного вбачається, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому, є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Верховний Суд України в постанові від 26 травня 2015 року у справі №21-330а15 дійшов до висновку "про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення таких збитків, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов."

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів не знаходить підстав для спростування зазначеного висновку Верховного Суду України.

Оскільки п.2 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 30 січня 2014 року №04-04-05-15/933 містить вимоги, що стосуються невизначеного кола осіб, та щодо стягнення коштів, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, тому позов в частині зобов'язання відповідача виконати п.2 вимоги відповідача задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, постанову суд першої інстанції - скасувати в частині задоволення позовних вимоги про в частині зобов'язання виконати п.2 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 30.01.2014 року №04-04-05-15/933 та у позові в цій частині відмовити. В решті постанову суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Дніпропетровський коледж культури і мистецтв" Дніпропетровської обласної ради задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2014 р. у справі №804/4142/14 скасувати в частині зобов'язання виконати п.2 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 30.01.2014 року №04-04-05-15/933 та у позові в цій частині відмовити.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун