Справа № 136/1041/15-а
Суддя: Кривенко Д. Т.
Дата ухвалення: 2015-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/1041/15-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

"10" липня 2015 р. Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кривенка Д. Т.

за участі секретаря Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд м. Липовець адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора взводу ОСП №1 молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №607068 від 08.06.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області, як адміністративного суду, із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував з огляду на таке.

Інспектором взводу ОСП №1 молодшим сержантом міліції ОСОБА_2 було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №607068 від 08.06.2015 року якою було притягнуто його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, у звязку із тим, що 08.06.2015 року о 15 годині 07 хвилин на 57 км автошляху Мелітополь Одеса Новоазовськ він, ОСОБА_1, керував автомобілем НОМЕР_1, перевищив встановлені обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год в зоні дії дорожнього знаку «3.29 40 км/год», рухаючись зі швидкістю 66 км/год, чим порушив п.12.10.2 «в» ПДР.

Позивач вважає вказану постанову незаконною, протиправною та такою, що підлягає до скасування, оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, розгляді справи та винесені постанови у справі про адміністративне правопорушення було грубо порушено норми як процесуального так і матеріального права, а також його право на захист.

Так, інспектор ВДАІ не взяв до уваги доводи позивача стосовно заперечень, які він висловив з приводу зафіксованого правопорушення та не спростував їх у постанові; не підтвердив належними та допустимими доказами наявність факту перевищення швидкості руху саме ним, ОСОБА_1, поміж зазначення лише показника у протоколі; здійснив розгляд справи на місці вчинення правопорушення, чим фактично позбавив його, ОСОБА_1, надати характеризуючи дані стосовно нього як особи, скористатись правовою допомогою, на якій він наполягав, зазначивши це у своїх поясненнях у протоколі; не врахував обставин, що помякшують його, ОСОБА_1, відповідальність, зокрема те, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності; здійснив розгляд справи у спрощеному порядку, що є неприпустимим.

Ураховуючи наведене, а також, на думку позивача, наявність порушення його прав з боку посадової особи субєкта владних повноважень, останній просив суд визнати рішення посадової особи субєкта владних повноважень протиправним та скасувати його.

В судове засідання позивач не з'явився, до суду подав заяву в якій повідомив, що заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, на що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Будь - яких заперечень проти позову на пропозицію суду згідно ухвали від 25.06.2015 року, клопотань про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності - до суду не направив.

Прийнявши до уваги те, що позивач використав надане йому ч.4 ст.122 КАС України право заявляти клопотання про розгляд справи у його відсутності, а неявку відповідача суд визнає неповажною, будучи належним чином повідомленим, що у відповідності до правил ч.4 ст.128 КАСУ дозволяє суду провести розгляд справи не відкладаючи її розгляд на підставі зібраних доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.41 КАСУ.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши істотні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають значення для вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

08.06.2015 року о 15 годині 14 хвилин на 57 км автошляху Мелітополь Одеса - Новоазовськ ІДПС взводу ОСП молодшим сержантом міліції ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, у звязку із тим, що 08.06.2015 року о 15 годині 07 хвилин на 57 км автошляху Мелітополь Одеса Новоазовськ, ОСОБА_1, керував автомобілем НОМЕР_1, перевищивши встановлені обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год в зоні дії дорожнього знаку «3.29 40 км/год», рухаючись зі швидкістю 66 км/год, чим порушив п.12.10.2 «в» ПДР.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення вищевказаною посадовою особою Державтоінспекції було призначено на 08.06.2015 року о 15 годині 25 хвилин на 57 км автошляху Мелітополь Одеса Новоазовськ, за наслідками якого винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №607068, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним і до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Позивач, не погодившись із рішенням посадової особи субєкта владних повноважень, вважаючи його незаконним та таким, що порушує гарантовані законами та Конституцією України права звернувся до суду.

Вказане рішення субєкта владних повноважень перевірялось судом на предмет дотримання при його ухваленні правомірної адміністративної поведінки субєкта владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі-Кодекс, КУпАП).

Згідно з положеннями КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1, 2 ст. 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

У частині першій статті 277 Кодексу закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у пятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст. 33 Кодексу).

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями обєктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному звязку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

На це було звернуто увагу Конституційним Судом України у справі №1-11/2015 від 26 травня 2015 року, рішення якого є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серія АП1 №338989 стосовно ОСОБА_1 та постанови серія ПС2 №607068 винесеної за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, справа розглянута посадовою особою Державтоінспекції за місцем вчинення правопорушення, тобто жодним чином не за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України, що є грубим порушенням норм закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП та вказує , що спірна постанова прийнята відповідачем при застосуванні процедури скороченого провадження.

Крім цього, правилами ст.251 КУпАП визначено поняття доказів.

За правилами ч.4 ст.70 КАСУ, законодавцем передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись ніякими іншими засобами доказування, крім випадків коли щодо таких обставин не виникає спору.

Оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що звинувачення у вчиненні позивачем порушень ПДР ґрунтувалось на тому, що останній допустив перевищення встановлених обмежень швидкості руху в зоні дії дорожнього знак «3.29 40км». Швидкість руху транспортного засобу, яким керував позивач вимірювалась приладом "TruCAM".

Згідно Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень ПДР затвердженого наказом МВС України від 01.03.2010 року № 33, визначено спеціальні технічні засоби, які працюють в автоматичному режимі, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису до переліку яких входить і лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів "TruCAM".

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»: «Засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію».

Відповідно до ч. 1 ст.. 10 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»: «Результати вимірювань можуть бути використані за умови, якщо відомі відповідні характеристики похибок або невизначеності вимірювань».

Отже, засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами в яких зазначалися б ймовірні похибки при вимірюваннях та свідоцтвом про метрологічну повірку.

Судом встановлено, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що повірка приладу "TruCAM" до 07.04.2016 р., однак відсутня інформація про ймовірні похибки при вимірюваннях технічного приладу та наявність свідоцтва про метрологічну повірку.

Ухвалою суду від 25.06.2015 року відповідачеві відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 111 КАС України, було надана можливість надати усі наявні у нього докази для підтвердження своїх заперечень проти позову, однак в строк установлений в ухвалі суду таких заперечень не надійшло, що дає підстави суду вважати, що у відповідача відсутні будь-які докази на спростування обставин, які наведені позивачем у позовній заяві.

Відповідно до ч. 3 ст.. 62 Конституції України: «Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

За встановлених судом обставин в сукупності із доказами, яким суд дав належну оцінку, суд дійшов до висновку, щопротокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача не є беззаперечним доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, а інших доказів у постанові в справі про адміністративне правопорушення не зазначено та до матеріалів справи не додано.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р., - зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП . У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Винесене відповідачем рішення, яке є предметом оскарження не відповідає вказаним вимогам, оскільки не містить доказів на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Конституція проголошує, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов"язком держави (ч. 2 ст. 3). Оскільки Україна позиціонує себе як державу правову (ст. 1) і визнає права людини одним із визначальних орієнтирів своєї діяльності, то вона покликана вкрай максимізувати умови й можливості здійснення таких прав.

Конституційний Суд України у справі N 1-23/2009 від 30 вересня 2009 року зазначив, що положення частини першої статті 59 Конституції України "кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Судом з'ясовано, що відповідачем було грубо порушено право позивача на забезпечення його правовою допомогою, що є окремою самостійною підставою для визнання дій посадової особи суб'єкта владних повноважень протиправними та скасування оскаржуваного позивачем рішення.

За таких обставин, суд вважає доведеними позивачем належними та допустимими доказами обставини наведені ним у позовній заяві обставини щодо порушення відповідачем правомірної адміністративної поведінки, а відтак наявності підстав для задоволення позову.

В силу викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23.12.2005 року, Інструкцією з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 26.02.2009 року N 77, Інструкцією з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС від 27.03.2009 р. № 111; рішенням Конституційного Суду України у справі №1-11/2015 від 26 травня 2015 року, ст. ст. 9, 11, 14, 71, 158, 159, 160, 161 - 163 КАС України, ст. ст. 7, 254, 257, 258, 268, 287, 288 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 08.06.2015 року серії ПС 2 №607068 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Липовецький районний суд Вінницької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Суддя:ОСОБА_3