Справа № 810/2257/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 року 810/2257/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., секретар судового засідання Приходько Н.І., за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта-2010» до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

в с т а н о в и в:

28 травня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта-2010» (ТОВ «Дельта-2010», товариство) із позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби (Київська митниця, митний орган, митниця) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості №125130005/2014/610115/2 від 2 грудня 2014 року і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 2 грудня 2014 року №125130005/2014/00213.

Зазначали, що при митному оформленні товарів, які ввозились на територію України, їх митна вартість визначалась за основним методом - ціною договору (контракту), відповідні відомості заявлялися у деклараціїї митної вартості, до якої додавалися усі необхідні документи для підтвердження ціни. Стверджували, що митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товарів, визначеною за ціною договору, та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу.

Посилаючись на порушення відповідачем положень Конституції України та Митного кодексу України, просили визнати протиправним та скасувати названі вище рішення про коригування митної вартості та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити. Вказала, у тому числі і в письмових запереченнях, що документи, надані до митного оформлення, не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містили розбіжності. Звертала увагу, що вимоги про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості виконані не повністю. Стверджувала правомірність дій митного органу та оскаржуваного рішення про коригування митної вартості і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначала, що товариством не надано документів на підтвердження понесення витрат на транспортування та страхування вантажу.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши інші докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта-2010» є юридичною особою, зареєстроване 19 липня 2010 року; основними видами його діяльності є: оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (основний); роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; неспеціалізована оптова торгівля; вантажний автомобільний транспорт.

16 жовтня 2013 року між ТОВ «Дельта-2010» та ОСОБА_3 И/Е Ко., Лтд (Guizhou Tyre І/Е Co.,Ltd) укладено контракт №GT-DE/2013-1016, згідно умов якого продавець продав, а покупець купив, зокрема, шини на умовах FOB або CFR, або CIF, або CIP, або DAP (Incoterms-2000). Валюта контракту - долар США. Загальна вартість контракту складає 4000000,00 доларів США (пункт 2 контракту, з урахуванням змін, внесених доповненням №1 від 18 грудня 2014 року). Кількість, ціна і перелік товарів по кожному частковому постачанню відображаються в інвойсах, які вважаються невід'ємною частиною контракту (а.с.21).

Згідно інвойсу №1 від 28 жовтня 2014 року поставка товару здійснюється на умовах FOB Shenzhen, тобто витрати на транспортування до кордону України, а також страхування оплачує ТОВ «Дельта-2010» (а.с.27-28).

2 грудня 2014 року товариством «Дельта-2010» заявлено до митного оформлення за електронною митною декларацією №125130005.2014.549619 товар «шини пневматичні гумові нові для вантажних автомобілів», країна виробництва - Китай, торгівельна марка - Advance, виробник - Guizhou Type Corporation, які ввезені на підставі контракту №GT-DE/2013-1016 від 16 жовтня 2013 року.

На підтвердження митної вартості товару, разом із митною декларацією, до митного органу подано наступні документи (що стверджувалось позивачем і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами):

- картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами 125/2012/0001072 від 17 березня 2014 pоку;

- міжнародну автомобільну накладну CMR №143 від 1 грудня 2014 pоку;

- міжнародну автомобільну накладну CMR №473 від 1 грудня 2014 pоку;

- коносамент SHASEA090269 від 31 жовтня 2014 року;

- платіжне доручення в іноземній валюті №386 від 29 жовтня 2014 року;

- довідку - підтвердження вартості перевезення товару (транспортні витрати) від 20 листопада 2014 року;

- прайс-лист виробника товару від 28 жовтня 2014 pоку;

- страховий поліс № від 28 жовтня 2014 pоку;

- інвойс (рахунок-фактура) №1 від 28 жовтня 2014 року;

- пакувальний лист №1 від 28 жовтня 2014 року;

- контракт (зовнішньоекономічний договір) №GT-DE/2013-1016 від 16 жовтня 2013 року;

- договір (контракт) про перевезення №1911-13 від 19 листопада 2013 pоку;

- інформацію про радіологічний контроль товару №2761 від 31 жовтня 2014 року;

- сертифікат походження товару загальної форми ССРІТ1С5200А0028/00 від 30 жовтня 2014 року;

- копію митної декларації країни відправлення №86046327 від 28 жовтня 2014 року;

- копію митної декларації країни відправлення №86046330 від 28 жовтня 2014 року.

У ході розгляду вказаних документів митним органом було встановлено розбіжності у них, зясовано, що такі документи містять неповну інформацію про визначення митної вартості, не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Так, по-перше, за умовами поставки FOB Shenzhen позивач несе всі витрати на транспортування товару та його страхування з пункту відправки Shenzhen. Однак, у довідці про транспортні витрати від 20 листопада 2014 року, виданій ТОВ «Транс-Фаворит», зазначено транспортні витрати лише від порту Yantian. У звязку із цим констатовано, що декларантом ТОВ «Дельта-2010» не надано документально підтверджених відомостей щодо витрат на транспортування товару, які понесені від SHENZHEN, CHINA, як-то передбачено спірною митною декларацією, коносаментом та інвойсом, а також умовами поставки FOB. Крім того, вказано, що подана до митного оформлення довідка про транспортні витрати не відповідає ознакам первинного документу, що посвідчує господарську операцію відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

По-друге, до митного оформлення позивачем надано лише страховий документ - страховий поліс від 28 жовтня 2014 року №, який підтверджує лише факт проведення страхування, однак не містить тарифу. При цьому, відомості про страхування, вказані у інвойсі від 28 жовтня 2014 року №1 про вартість страхування, яку понесено іноземним контрагентом (у розмірі 180 дол. США), не є виконанням обовязку щодо надання документально підтверджених відомостей, оскільки відповідно до умов поставки FOB обовязок щодо здійснення страхування та понесення витрат на таке страхування покладається безпосередньо на позивача, який і має підтвердити такі відомості страховими документами. До того ж, митними деклараціями країни відправлення не підтверджено фактично понесених іноземним контрагентом витрат на страхування товару від 28 жовтня 2014 року №№86046327, 86046330. Підсумовано, що позивачем не надано обєктивної, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо витрат, понесених на страхування товару, які мають обов'язково бути включені до митної вартості.

По-третє, у митній декларації країни-відправлення №86046327 від 28 жовтня 2014 року є посилання на інший номер контракту №GZTVHNLJ088.

У звязку із такими обставинами, митним органом повідомлено позивача в електронному вигляді про необхідність подання наступних додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару, згідно із статтею 53 Митного кодексу України (а.с.86):

- виписки з бухгалтерської документації;

- висновку про вартісну характеристику товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією.

2 грудня 2014 року товариством «Дельта-2010» подано Київської митниці митну декларацію (МД-2), аналогічний перелік документів, що і до митної декларації №125130005.2014.549619 від 2 грудня 2014 року, а також висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений ДП «Укрзовнішекспертиза» №3985 від 21 листопада 2014 року і рахунок-фактуру №СФ-012058 від 25 листопада 2014 року.

Як пояснила представник відповідача у судовому засіданні, подані до митниці додаткові документи, у сукупності із первинно поданими документами, не спростували виявлених розбіжностей, не підтвердили заявлену митну вартість та не містили повних відомостей щодо складових митної вартості і митної вартості вцілому. Зокрема, рахунок-фактура №СФ-012058 від 25 листопада 2014 року не стосується спірної партії товару і в ньому відсутня інформація щодо виробника шин. Що ж до висновку ДП «Укрзовнішекспертиза» №3985 пояснила, що згідно інформації на сайті такого підприємства ним здійснюється лише експертиза зовнішньоекономічних договорів, а за вимогами, які ставляться до пакету необхідних документів для проведення експертизи необхідна лише перша сторінка контракту, що підтверджує те, що ДП «Укрзовнішекспертиза» не здійснює дослідження умов поставки та умов оплати (оскільки на першій сторінці контракту у цьому випадку такої інформації немає) і не здійснює оцінки якісних та вартісних характеристик товарів; крім того, у самому висновку вказано, що наведений у ньому рівень ціни може змінюватися в залежності від якості товару, умов оплати, розміру партії, конюнктури ситуації на ринку тощо. Крім того, аналіз цін проводився виключно на підставі наданих позивачем першої сторінки контракту та інвойсу; експертом не здійснено аналізу цін на подібні товари; не зроблено розрахунку, який би давав змогу упевнитись у достовірності інформації; зазначені у якості джерела цінові пропозиції до висновку не додані. Тому митниця була позбавлена можливості перевірити чи відповідають товари, що взяті експертом для порівняння із товарами у спірному випадку поняттям «ідентичні» та «подібні» у розумінні Митного кодексу України; не зрозумілим залишилося питання, чи збігаються їх фізичні характеристики, умови поставки, виробник і країна походження, якість та ділова репутація на ринку.

Як наслідок викладеного, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №125130005/2014/610115/2 від 2 грудня 2014 року із застосуванням резервного методу (митна вартість, заявлена ТОВ «Дельта-2010» за І методом 52138,31 долар США, ціна після коригування 61695,15 долара США).

Підстави визначення митної вартості за резервним методом вказано у графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, а саме: «метод за ціною договору не застосовується тому, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності та не містять всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів (експертний висновок не враховує аналіз цін виробників аналогічної продукції на ринку не враховані всі витрати до кордону України відповідно до рахунку на перевезення). Методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовуються у звязку з невиконанням вимог статей 59-60 Митного кодексу України; методи згідно зі статтями Митного кодексу України 62 та 63 не застосовуються у звязку із відсутньою інформацією щодо ціни складових для визначення за даними методами. Резервний метод був використаний з урахуванням інформації, наявної в митному органі, щодо митного оформлення товарів за митною декларацією від 28 жовтня 2014 року №125130005/2014/548469. Проведено консультацію між митним органом та декларантом відповідно до вимог статей 57, 59 Митного кодексу України».

Разом із рішенням про коригування митної вартості митним органом складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 2 грудня 2014 року №125130005/2014/00213, згідно з якою позивачу повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.

Для випуску товарів у вільний обіг «під гарантійне зобов'язання» позивач подав до митниці нову митну декларацію, в якій задекларував цей же товар за митною вартістю, що визначена з урахуванням рішення митного органу про коригування митної вартості товарів та сплатив всі митні платежі згідно з митною вартістю таких товарів, визначеною відповідачем.

Як встановлено судом, товариство «Дельта-2010» до митного органу протягом 80 днів з дня випуску товарів у вільний обіг не зверталося та документів на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів не подавало.

Стосовно методу визначення митної вартості, представник Київської митниці пояснила, що відповідно до інформації з Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної фіскальної служби максимальною митною вартістю подібного товару є 4,80 долари США, а мінімальною 2,82 долари США. У цьому ж випадку митниця керувалась положеннями частини третьої статті 64 Митного кодексу України. Оскільки середньостатистична митна вартість у максимально наближений до спірного митного оформлення час складала 3,17 долари США, саме такий рівень митної вартості взято як джерело у відповідності до митної декларації від 28 жовтня 2014 року №125130005/2014/548469, так як умови поставки, характеристики товару є подібними. Стосовно розрахунків, представник відповідача вказала, що вони здійснювались у кілограмах як основній одиниці виміру; однак, зважаючи, що товариство визначило додаткові одиниці виміру штуки, то коригування у графі 30 оскаржуваного рішення проведено у штуках (митна вартість партії 61696,6956 доларів США, обсяг 269 штук, 1 штука 229,35 доларів США) (а.с.111,147-151).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначає стаття 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

У статті 318 Митного кодексу України закріплено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

За правилами частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до статті 264 Митного кодексу України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом.

Згідно положень статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).

За змістом статей 49 та 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

За нормами статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У відповідності із частиною третьою статті 53 Митного кодексу України в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За змістом статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно із частинами четвертою та пятою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

При цьому, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Тобто, до виключної компетенції митних органів належить вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товару. Саме митний орган, з урахуванням законодавчих обмежень, встановлює достатність наданих декларантом документів для підтвердження митної вартості товару. Отже, відповідач уповноважений витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару за наявності підстав для сумніву щодо митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Зі змісту частини першої статті 337 Митного кодексу України вбачається, що перевірка документів та відомостей, які подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється, зокрема, із застосуванням інформаційних технологій, які включають в себе контроль співставлення та контроль із застосуванням системи управління ризиками. Згідно із частиною третьою цієї ж статті контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов'язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.

Так, за нормами статті 361 Митного кодексу України з метою запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. При цьому, управління ризиками - робота органів доходів і зборів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (стаття 57 Митного кодексу України).

Основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі. Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

За нормами частини третьої цієї ж статті митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; мінімальної митної вартості; довільної чи фіктивної вартості.

За приписами статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об'єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Як закріплено у статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов'язуватися або з порівнюваними кількостями, або з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту. Якщо дійсна вартість не може бути визначена таким чином, то оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Як випливає із статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Також у постанові від 10 квітня 2012 року у справі №21-52а12 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Грета» до Східної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, Верховний Суд України дійшов висновку, що митниця може вимагати, а субєкт господарювання має надати належні документи для підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару.

За приписами частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На підставі зясованих судом і викладених вище обставин суд приходить до висновку, що у спірному випадку митницею обґрунтовано та правомірно витребувано додаткові документи у ТОВ «Дельта-2010», так як подані до митного оформлення документи дійсно містили розбіжності і не містили всіх відомостей щодо підтвердження числових значень складових митної вартості.

При цьому, стосовно порту відправки (в одних документах зазначалося Shenzhen, у інших Yantian), то лише у судовому засіданні представник позивача повідомила, що у місті Shenzhen знаходяться 10 портів, один із яких Yantian, у звязку із чим і мала місце неузгодженість у назвах пунктів відправлення.

Стосовно страхування, то представник товариства «Дельта-2010» пояснила, що хоча за умовами поставки такі витрати покладаються на позивача, однак у цьому випадку мала місце домовленість із постачальником, що він сплатить витрати на страхування; такі витрати відображено і в інвойсі. При цьому, позивачем не спростовано доводи митного органу про відсутність у товариства документу, який містить тариф щодо страхування і відомості про вартість страхування; а відображення у інвойсі відомостей про виставлення постачальником витрат на страхування, при умові обовязку здійснення страхування позивачем, відсутність доказів сплати страхування контрагентом товариства і відсутність відомостей у митній декларації країни відправлення відомостей про понесення постачальником витрат на страхування, не є підтвердженням такої складової митної вартості як витрати на страхування.

Митницею була надана можливість позивачу підтвердити заявлену ним митну вартість товару шляхом подання додаткових документів (виписки з бухгалтерської документації та висновку про вартісну характеристику товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією).

У той же час, у відповідності до положень частини третьої статті 53 Митного кодексу України надаються висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Разом із тим, поданий товариством висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» не відповідає таким критеріям; а зв'язок рахунку-фактури від 25 листопада 2014 року №СФ-012058 із спірною партією товару також не є доказово підкріпленим.

Правом на подання додаткових документів протягом 80 днів з дня випуску товарів у вільний обіг для підтвердження заявленої митної вартості позивач не скористався.

Крім того, до суду товариством надано договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 19 листопада 2013 року та рахунок на оплату транспортних витрат (а.с.35, 37-40), які не подавалися до митного органу. Разом із тим, такі документи не містять розбивки витрат до кордону та після кордону з Україною і не містять відомостей про порт, від якого здійснювалася оплата витрат на транспортування. До митниці подавалася лише довідка про транспортні витрати від порту Yantian до порту ОСОБА_2. Однак, у Правилах заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України №599 від 24 травня 2012 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за №984/21296, закріплено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Таким чином, за обставин, наведених вище, а також із врахуванням відсутності у поданих товариством документах усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення митної вартості товару. Тому митницею обґрунтовано прийнято рішення про витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару. При цьому, відповідачем було надано позивачеві можливість підтвердження заявленої митної вартості шляхом надання додаткових документів як до, так і після прийняття рішення про коригування митної вартості. Без отримання відповідних документів та без усунення розбіжностей митниця не могла визначити митну вартість за ціною договору. Також суд ще раз наголошує на виключній компетенції митного органу вирішувати питання перевірки і контролю правильності обчислення митної вартості, у тому числі і встановлювати достатність наданих декларантом документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Крім того, суд погоджується із доводами відповідача про неможливість застосування у спірних відносинах інших методів визначення митної вартості товару, оскільки позивачем не подано необхідних для цього документів, а митницею надано переконливі пояснення щодо послідовного застосування методів визначення митної вартості та щодо вжиття заходів з отримання необхідної інформації і документів від позивача.

Стосовно посилань позивача щодо неможливості обрання за основу для коригування митної вартості товарів у досліджуваному випадку митної декларації №125130005/2014/548469 від 28 жовтня 2014 року, то суд звертає увагу, що суттю резервного методу є використання митної вартої вартості чогось подібного, а не ідентичного або ж аналогічного, що давало б змоги застосувати попередні другорядні методи коригування митної вартості. При цьому, Київська митниця у ході судового розгляду довела дотримання положень статті 64 Митного кодексу України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про правомірність дій митного органу по витребуванню додаткових документів та правильність визначення митної вартості за резервним методом. У звязку із цим вимоги про визнання протиправним рішення про коригування митної вартості товару, - задоволенню не підлягають.

За правилами статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналіз викладених законодавчих норм та обставин справи свідчить про те, що відповідач, у випадку, який розглядається, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України. Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 20 липня 2015 р.