Справа № 826/5777/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2015 року 11:12 № 826/5777/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (відповідач-1) Державного реєстратора прав на нерухоме майно Тарнавської Світлани Володимирівни Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (відповідач-2)
провизнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (надалі - відповідач-1), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Тарнавської Світлани Володимирівни Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (надалі - відповідач-2), в якому просить (з урахуванням уточненої позовної заяви):

- визнати дії Державного реєстратора прав на нерухоме майно Тарнавської Світлани Володимирівни Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві незаконними;

- зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Тарнавської Світлани Володимирівни Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві здійснити державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1;

- стягнути з Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 146,16 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 14.05.2015 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що, звернувшись до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), отримав необґрунтовану відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_1 з посиланням на наявну у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон об'єктів нерухомого майна зареєстрованого обтяження, оскільки, за твердженням останнього, вказане майно реєструється вперше, воно не було зареєстровано в жодному реєстрі, на нього не було накладено жодного арешту, що додатково підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів до 2013 року.

У судове засідання 14.05.2015 року з'явився позивач, який заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідачі у вказане судове засідання не з'явилися, явки своїх представників не забезпечили, хоча, у відповідності до положень ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення та розпискою про отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

При цьому, 08.05.2015 року від представника відповідача-1 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що відмовляючи у державній реєстрації права власності позивачу на вказаний об'єкт нерухомого майна державний реєстратор діяв правомірно, оскільки перед прийняттям рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було проведено перевірку відсутності заперечення між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. В результаті вказаної перевірки була встановлена наявність відомостей щодо обтяжень прав нерухомого майна, який засвідчив обтяження всього нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Укоінвестбуд», підставою якого є постанова Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 23.01.2014 року. Крім того, представником відповідача-1 наголошено, що накладаючи обтяження на все майно боржника, державний виконавець обмежує відчуження майна, яке знаходиться у власності боржника і на момент винесення постанови і на майбутнє, забезпечуючи таким чином збереження нерухомості, яка може бути придбана у майбутньому.

Суд у судовому засіданні 14.05.2015 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи неприбуття належним чином повідомлених відповідачів та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), яка зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.03.2015 року 15:14:02 за реєстраційним номером 10823990, про що вказано у картці прийму заяви №20375192 від 30.03.2015 року, копія якої наявна у матеріалах справи.

Також, згідно вказаної картки прийму заяви, разом із даною заявою позивачем подано наступні документи: технічний паспорт та його копія, серія та номер: б/н, виданий 26.07.2013 року, видавник: ТОВ «Проектний Дім»; акт прийому-передачі та його копія, серія та номер: 303, виданий 29.05.2013 року, видавник: сторони; додаткова угода та її копія, серія та номер: 1, виданий 17.07.2012 року, видавник: сторони; довідка та її копія, серія та номер: 27/05-380, виданий 29.05.2013 року, видавник: ТОВ «УкоінвестБуд»; довідка та її копія, серія та номер: 28/10-01, виданий 28.10.2014 року, видавник: ТОВ «УкоінвестБуд»; додаткова угода та її копія, серія та номер: 2, виданий 29.05.2013 року, видавник: сторони; угода та її копія, серія та номер: б/н, виданий 19.07.2012 року, видавник: сторони; договір та його копія, серія та номер: 1064/МЛ, виданий 15.06.2005 року, видавник: ТОВ «УкоінвестБуд»; копія постанови, серія та номер: 826/1280/15, виданий 23.03.2015 року, видавник: Окружний адміністративний суд м. Києва.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви та доданих до неї документів державним реєстратором прав на нерухоме майно Тарнавською С.В. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №20228794 від 24.03.2015 року з підстав того, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження №4417229 та відомостей з Єдиного реєстру заборон об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження №10180720, 11121944, 11148772, 13162382, 13199300.

Вважаючи таку відмову у реєстрації права власності необґрунтованою, дії державного реєстратора протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (надалі - Закон №1952).

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону №1952, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №1952).

Згідно ст. 8 Закону №1952, орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Державний реєстратор, у межах наданих йому положеннями п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону №1952 повноважень, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Крім того, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав (п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №1952).

У силу ч. 1 ст. 15 Закону №1952, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

При цьому, порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України (ч. 13 ст. 15 Закону №1952).

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 на виконання положень ст. 15 Закону № 1952-IV затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок № 868), який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст (п. 8 Порядку № 868).

Згідно п. 15 Порядку № 868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Разом з тим, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації (п. 20 Порядку № 868).

Відповідно до п. 28 Порядку № 868, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, у силу норм п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 52 - 56 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень (ч.ч. 2 і 3 ст. 24 Закону № 1952-IV).

Як було зазначено вище, в якості підстави для відмови у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_1 відповідачем-2 вказано, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо цього майна зареєстровано обтяження №4417229, а відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон об'єктів нерухомого майна - зареєстровано обтяження №10180720, 11121944, 11148772, 13162382, 13199300.

На підтвердження вищезазначеного, у матеріалах справи міститься інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а також відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, в яких міститься інформація щодо обтяжень №4417229, №10180720, 11121944, 11148772, 13162382, 13199300, згідно яких накладено арешт нерухомого майна на все нерухоме майно, що належить ТОВ «УкоінвестБуд».

При цьому, у відповідності до наявних у матеріалах справи доказів, що також підтверджується карткою прийму заяви №20375192 від 30.03.2015 року, копія якої наявна у матеріалах справи, підставою для звернення позивача з даною заяву слугував, зокрема, договір №1064/МЛ пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку від 15.06.2005 року, укладеного між ТОВ «УкоінвестБуд» та ОСОБА_4, якою на підставі угоди про переведення прав та обов'язків за договором №1064/МЛ від 15.06.2005 року пайової участі у фінансуванні будівництва від 19.07.2012 року передано права і обов'язки за договором №1064/МЛ пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку від 15.06.2005 року ОСОБА_1.

Таким чином, враховуючи фактичне придбання об'єкту нерухомого майна, з метою реєстрації права власності на яке позивач і звернувся до відповідача-1, на підставі договору пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку у ТОВ «УкоінвестБуд», все нерухоме майно якого, згідно вищенаведеної інформації, перебуває під арештом, суд дійшов висновку, що відповідач-2 відмовляючи у державній реєстрації з підстав, наведених у рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №20228794 від 24.03.2015 року, діяв правомірно та у межах наданих його повноважень.

При цьому, суд вважає необґрунтованими твердження позивача щодо неправомірної відмови державного реєстратора з вищенаведених підстав, оскільки, за твердженням останнього, вказане майно реєструється вперше, воно не було зареєстровано в жодному реєстрі, на нього не було накладено жодного арешту, що додатково підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів до 2013 року, з огляду на наступне.

Так, п. 77 Порядку № 868 передбачено, що державна реєстрація обтяжень речових прав на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у Державному реєстрі прав, проводиться у спеціальному розділі зазначеного Реєстру.

Під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння адміністративного збору та/або перенесення відомостей із зазначених реєстрів до Державного реєстру прав (п. 94 Порядку № 868).

При цьому, у відповідності до положень абз. 8 п. 8 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року №1844/5 (надалі - Порядок №1844/5), у разі коли у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявні записи щодо суб'єкта обтяжень речових прав (особи, щодо майна якої встановлено обтяження/боржника), державний реєстратор одночасно з перенесенням до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна, записів, що стосуються такого об'єкта, переносить до спеціального розділу Державного реєстру прав записи щодо суб'єкта обтяжень речових прав та робить у відповідному реєстрі відмітку про перенесення таких записів.

Перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень (п. 6 Порядку №1844/5).

З аналізу вищенаведених законодавчих положень вбачається, що у разі наявності у спеціальному розділі запису щодо суб'єкта обтяжень речових прав вказаний запис переноситься до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на певний об'єкт нерухомого майна, відтак, враховуючи відсутність запису у Державному реєстрі прав щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, оскільки вказане нерухоме майно не було до цього зареєстровано у будь-якому реєстрі, що не заперечувалося особами, які беруть участь у справі, запис про обтяження всього нерухомого майна ТОВ «УкоінвестБуд» переноситься на окремі об'єкти останнього, з метою реєстрації яких у Державному реєстрі прав заявники (у даному випадку позивач) звертаються вперше.

Щодо позовної вимоги, яка полягає у зобов'язанні відповідача-2 здійснити державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1, суд зазначає, що остання є похідною від розглянутої вище позовної вимоги, у задоволенні якої суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, а, відтак, вказана вище позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд звертає увагу, що, у відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повно важень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок