Справа № 826/9531/13-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9531/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

16 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кобаля М.І.,

при секретарі Таран А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій, наказу та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва про визнання протиправними дій, наказу від 27 листопада 2012 року № 1422-П та акта від 18 грудня 2010 року № 6841/17/НОМЕР_1, скасування повідомлення від 27 листопада 2012 року № 8697/т/17-224 і податкових повідомлень-рішень від 15 січня 2013 року № /114, № /115 і № /116.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2014 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково: постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи вищезгадані судові рішення, Вищим адміністративним судом України було зазначено, що судами першої та апеляційної інстанції не встановлювались та не досліджувались обставини, якими податковий орган обґрунтовує заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість, зокрема, судами не встановлено: дата здійснення операції, яка зумовила перевищення розміру виручки, визначеного статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 28.06.1999 №746/99, з настанням якої пов'язується поширення на платника загальної системи оподаткування; дата здійснення операції, за якою позивачем можливо перевищено граничний обсяг оподатковуваних операцій, встановлений підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість»; податковий період, у якому у позивача можливо виник обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість, оподаткувати поставку товарів (послуг) та сплатити податок до бюджету.

Враховуючи висновки суду касаційної інстанції, Окружний адміністративний суд міста Києва під час нового розгляду справи дійшов висновку про необгрунованість позовних вимог та ухвалив постанову від 11.03.2015 року про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини та надано не вірну правову оцінку діям відповідача щодо підстав та правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, відповідачем на підставі Наказу від 27.11.2012 року №1422-П проведено документальну невиїзну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за підсумками якої виявлено порушення п. п. 44.1, 44.3 ст. 44, пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, пп. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, ст. ст. 1, 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 №727/98 (далі - Указу), пп. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4, пп. 8.1.3 п. 8.1 ст. 8, абз. «а» п. 19.1 ст. 19 Закону України від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» (далі - Закон № 889-IV), пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, абз. «а» пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення №/114, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 196506,00 грн., в тому числі 196106,00 грн. - основний платіж, 340,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції, № /115, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 266006,08 грн., в тому числі 212804,86 грн. - основний платіж, 53201,22 грн. - штрафні (фінансові) санкції, № /116, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 510,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, які в результаті призвели до винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, шляхом надання письмових пояснень щодо обставин спірних правовідносин, зокрема, періоду операції, в яких відбулось перевищення розміру виручки, визначеного статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 28.06.1999 №746/99; податкового періоду, в якому у позивача виник обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість, оподаткувати поставку товарів (послуг) та сплатити податок до бюджету; картку по отриманих ОСОБА_2 доходів протягом ІV квартал 2009 року та 2010 року доходів, а позивачем в свою чергу не спростовано належними та допустимими доказами висновків акту перевірки щодо отриманих ним протягом 2009-2010 років доходів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами п. 22.10 ст. 22 Прикінцевих положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької дальності, діє розділ IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», відповідно до підпункту 9.12.1 якого оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

До згаданого спеціального законодавства в період до 01.01.2012 року відносився указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», яким було запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, спрямований на підтримку суб'єктів малого підприємництва.

Положеннями ст. 1 зазначеного Указу передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується у тому числі для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Колегія суддів зазначає, що порушення умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених статтею 1 Указу, у тому числі перевищення граничного обсягу виручки за рік, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Приписами ст. 6 Указу визначено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку.

Враховуючи приведені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що несплата податку з доходів фізичних осіб, як це передбачено для платників єдиного податку, можлива лише в разі дотримання суб'єктом малого підприємництва умов перебування на спрощеній системі оподаткування. Зазначене, зокрема, стосується додержання граничного обсягу виручки платника єдиного податку у розмірах, визначених вищезгаданим Указом.

Згідно ст. 5 Указу в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Зважаючи на те, що Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем, оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування.

Так, підпунктом 9.12.2 п. 9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до пп. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4 цього Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований податковим органом згідно із законом.

У той же час, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 Декрет Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (розділ IV якого, в частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», діяв до 04 листопада 2011 року), оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Нормами статті 13 цього Декрету визначено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. Зазначені правила деталізуються в Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12.

Разом з тим, згідно з частиною 3 статті 13 цього Декрету до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств». Дана правової норма також деталізується у вищезгаданій Інструкції та додатках до неї, згідно з якою (додаток 7 Інструкції в редакції, що діяла до 20 грудня 2011 року) фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 «Валові витрати» і відповідно до статті 8 «Амортизація» вказаного Закону з деякими особливостями. Положення статті 5 («Валові витрати») застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід. До податкової декларації за звітний податковий період включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції на момент спірних правовідносин, що існували в період до 01 квітня 2011 року) валові витрати виробництва та обігу (валові витрати) визнаються як сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вказаного Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини склались, в тому числі в період з 01.01.2011 року, тобто з набранням чинності Податковим кодексом України, пунктом 177.1 статті 177 якого (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 цього Кодексу).

Пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, додатково закріплені обов'язки фізичних осіб - підприємців вести книгу обліку доходів і витрат (за встановленими формою і порядком) та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Протягом перевіряємого періоду, а саме: з 01.10.2009 по 31.12.2010 ОСОБА_2 перебував на спрощеній системі оподаткування.

Як вбачається з акту перевірки від 18.12.2012 №6841/17/2/НОМЕР_1 контролюючим органом встановлено, що позивачем подано до податкової інспекції звіти за 2009 - 2010 роки із задекларованими в них показниками господарської діяльності.

Так, за даними платника обсяг виручки за ІV квартал 2009 року склав 445 104,73 грн., а за даними податкової перевірки - 1 179 674,00 грн., за І квартал 2010 року - 109 791,00 грн. (за даними платника), а за даними перевірки - 183 033,30 грн., за ІІ квартал 2010 року - 137 890,00 грн. (за даними платника), а за даними перевірки - 423 689, 30 грн., за ІІІ квартал 2010 року - 254 574, 00 грн. (за даними платника), а за даними перевірки - 843 538,30 грн., за ІV квартал 2010 року - 263 330,00 грн. (за даними платника), а за даними перевірки - 1 064 024,30 грн.

Податкові декларації про майновий стан і доходи за І квартал 2011 року та 2011 рік підприємцем до податкового органу не подавалися.

Під час проведення вказаної перевірки будь-які первинні та інші документи позивачем перевіряючим не надавалися, будь-яких письмових повідомлень про втрату таких документів від платника до податкового органу не надходило. У зв'язку з цим, в ході здійснення перевірки працівником відповідача були використані відомості про доходи фізичних осіб, отримані з ЦБД ДРФО Державної податкової служби України за формою 1-ДФ, згідно яких за 2009 рік позивач, отримав від юридичних осіб товариства з обмеженою відповідальністю НВО «Метиз» та товариства з обмеженою відповідальністю «Стаїр» дохід за ознакою 42 (дохід самозайнятої особи) на загальну суму 858 269,61 грн.

Враховуючи зазначене, перевіряючим зроблено висновок про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 обсягу виручки за ІV квартал 2009 року на суму 734 569,36 грн., що призвело до порушення платником податків статей 1, 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», тобто, перевищення позивачем граничного обсягу виручки в розмірі 500 тис. грн. за вказаний період на суму 679 674,09 грн. за відсутності переходу з І-го кварталу 2010 року на загальну систему оподаткування.

Також, контролюючим органом встановлено, що на порушення норм підпункту 4.2.8 пункту 4.2 статті 4, підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8, абзацу «а» пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» позивач не включив до складу загального річного оподаткованого доходу за 2009 рік вказану вище суму доходу, не подав декларацію про одержані доходи за 2009 рік, не визначив суму витрат, що пов'язанні з одержанням доходу (у разі наявності таких) та не сплатив з суми чистого доходу податок з доходів фізичних осіб за ставкою, зазначеною в пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Окрім того, згідно даних відомостей про доходи фізичних осіб, отриманих з ЦБД ДРФО Державної податкової служби України за формою 1-ДФ, протягом 2010 року на користь позивача контрагентами-юридичними особами: товариством з обмеженою відповідальністю НВО «Метиз», державним підприємством «Коніка Мінолта Україна», державним підприємством СТО «Алекс», товариством з обмеженою відповідальністю ТПК «Стаїр» був виплачений дохід як самозайнятій особі на загальну суму 1064024,30 грн. Однак, в порушення вимог підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2011 року), підприємець відповідні декларації про доходи за 2010 - 2011 роки до податкового органу не подав.

З огляду на ненадання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 будь-яких первинних та інших документів, що засвідчують наявність витрат від здійснення підприємницької діяльності за 2009 - 2010 роки, суми витрат підприємця були розраховані контролюючим органом у відповідності до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян». Відповідно до проведених обчислень перевіряючим встановлено заниження позивачем оподатковуваного доходу за ІV квартал 2009 року на суму 509 755,57 грн. та відповідно заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб за 2009 рік на суму 764 63,33 грн., заниження оподатковуваного доходу за 2010 рік на 798 018,20 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб за 2010 рік на суму 119 702,73 грн.

Окрім того, перевіркою встановлено, що в порушення вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» та пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України позивач не зареєструвався платником податку на додану вартість з 01 січня 2010 року та відповідно з 01 січня 2011 року.

На порушення вимог підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», за висновком контролюючого суб'єкта, позивач занизив податкові зобов'язання з податку на додану вартість за період з 01.01.2010 по 31.12.2011 на суму 212 804,86 грн., та в порушення вимог абзацу «а» підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» і підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України підприємець не подав податкові декларації з податку на додану вартість за звітні періоди січень-грудень 2010 року, січень-грудень 2011 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, на момент складання акту перевірки, а також на момент розгляду податковою інспекцією письмових заперечень позивача на вказаний акт, як і на момент перегляду вищестоящими податковими органами спірних податкових повідомлень-рішень в досудовому (адміністративному) порядку, а також під час судових розглядів справи позивачем не надано будь-яких первинних та інших документів (в тому числі книги обліку доходів та витрат, виписок з розрахункового рахунку в банку тощо). Також, платником податків не надано жодних письмових пояснень щодо обсягів та характеру здійснюваної ним протягом 2009 - 2010 років підприємницької діяльності.

Згідно письмових пояснень позивача, наведених в його позовній заяві, 02.09.2010 працівниками ГВПМ ДПІ у Солом'янському районі міста Києва, в рамках кримінальної справи №58-2422, був проведений обшук приміщення довіреної особи позивача - ОСОБА_3 та вилучені всі документи та речі, що стосуються підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Разом з тим, ані позивач, ані його представник ОСОБА_3 не надали суду оригінали та/або завірені копії документальних доказів передачі фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 будь-яких документів на зберігання фізичній особі ОСОБА_3, протоколу виїмки документів від 02.09.2010.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3, які надавались слідчому прокуратури міста Києва (арк.справи 51) 02.09.2010 під час обшуку не було знайдено документів, які стосуються діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 Проте ОСОБА_3 добровільно передано оригінали документів і копії по ОСОБА_2 - довіреність і договір про сумісну діяльність.

Окрім того, станом на 18.12.2012 (день проведення перевірки позивача) будь-яких письмових повідомлень про втрату або про вилучення правоохоронними органами первинних та інших документів, що стосуються підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2009 - 2010 роки, письмових заяв про надання строку для відновлення втрачених (вилучених) документів, останнім до податкової інспекції не направлялось. Зазначена обставина не заперечується позивачем.

Отже, доводи ОСОБА_2 щодо відсутності у нього первинних документів із ведення його підприємницької діяльності протягом 2009 - 2010 років внаслідок їх виїмки правоохоронними органами у ОСОБА_3 спростовані матеріалами справи.

При цьому, під час судового розгляду справи позивачем ніяким чином не спростовано факт перевищення граничного обсягу виручки в розмірі 500 тис. грн. за ІV квартал 2009 року на суму 679 674,09 грн., а тому колегія суддів приходить до аналогічного з судом першої інстанції висновку щодо правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідачем в свою чергу, надано до суду першої інстанції: письмові пояснення щодо обставин спірних правовідносин, зокрема, періоду операції, в яких відбулось перевищення розміру виручки, визначеного статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 28.06.1999 №746/99; податкового періоду, в якому у позивача виник обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість, оподаткувати поставку товарів (послуг) та сплатити податок до бюджету; картку по отриманих ОСОБА_2 доходів протягом ІV квартал 2009 року та 2010 року доходів, - які проаналізовано судом першої інстанції, та, на думку колегії суддів, надано вірну правову оцінку.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

М.І. Кобаль

(Повний текст Ухвали виготовлений 21 липня 2015 року)

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кобаль М.І.