Справа № 541/700/14-а
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2015 р. м. Київ К/800/44743/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Сороки М.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Миргородської міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, третя особа: ОСОБА_6, про часткове скасування рішення, -
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області, третя особа: ОСОБА_6, про часткове скасування рішення.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 12 червня 2014 року позов задоволено.

Визнано нечинним та скасовано рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 24 жовтня 1997 року № 1133 «Про індивідуальне землекористування» в частині надання додатково у постійне користування ОСОБА_7 земельної ділянки площею 264 кв.м по АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог до Миргородської міської ради Полтавської області відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2014 року в частині визнання нечинним та скасування рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 24 жовтня 1997 року № 1133 «Про індивідуальне землекористування» в частині надання додатково у постійне користування ОСОБА_7 земельної ділянки площею 264 кв.м по АДРЕСА_1 скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою у задоволені позову відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без зміни.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням апеляційного суду, ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд касаційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 24 жовтня 1997 року № 1133 надано додатково у постійне користування ОСОБА_7 земельну ділянку площею 264 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Житловий будинок, який знаходиться за вищезазначеною адресою, належить

ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2007 року, укладеного між ним та ОСОБА_8 - спадкоємцем ОСОБА_7

При цьому ОСОБА_4 є власником житлового будинку, придбаного за договором

купівлі-продажу від 27 липня 2013 року, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Вважаючи, що рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 24 жовтня 1997 року № 1133 «Про індивідуальне землекористування» в частині надання додатково у постійне користування ОСОБА_7 земельної ділянки площею 264 кв.м по АДРЕСА_1 порушує її права, ОСОБА_4 звернулась до суду з цим позовом.

Положеннями статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Отже, у разі прийняття рішення суб'єктом владних повноважень про передачу у власність або користування земельної ділянки, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2014 року № 21-493а14, від 09 грудня 2014 року №21-308а14,

від 24 лютого 2015 року № 21-34а15, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За правилами частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин оскаржувані рішення судів підлягають скасуванню із закриттям провадження у цій справі.

Керуючись статтями 220, 222, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 12 червня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду

від 15 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Миргородської міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, третя особа: ОСОБА_6, про часткове скасування рішення - скасувати та закрити провадження у справі в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: