Справа № 813/2375/15
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13.07.2015р. Справа № 876/6306/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (відповідача-1 у справі): Кіпчарського О.М.,

відповідача-2 у справі: не з'явився

позивача у справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, м.Львів

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2015р. у справі №813/2375/15

за позовом ОСОБА_2, м.Львів

до відповідача-1: Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, м.Львів

відповідача-2: начальника третього відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Рава-Руська" Львівського прикордонного загону капітана Панчука О.В., м.Львів

про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2015р. позивач: ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів: Львівського прикордонного загону ДПС України Західного регіонального управління, начальника третього відділення інспекторів прикордонної служби "Рава-Руська" Львівського прикордонного загону, капітана Панчука О.В., про скасування постанови від 19.02.2015р. про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2, яка винесена начальником 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Рава-Руська" Львівського прикордонного загону капітаном Панчуком О.В. та затверджена 19.02.2015р. начальником Львівського прикордонного загону полковником Кравчуком В.М.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови.

Дане клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації, однак протягом 10-ти років тимчасово проживає, здійснює підприємницьку діяльність та проживає однією сім'єю з жінкою, громадянкою України, на території України, а саме у місті Львові. Позивач є керівником юридичної особи ТзОВ "Уністав Інтернешнл". Оскаржуваною постановою позивача позбавлено можливості бути на території України, що обмежує його право спілкування з сім`єю, володіти своїм майном, яке є власністю ТзОВ "Уністав Інтернешнл" та здійснювати свою трудову діяльність. Окрім того, він особисто бажає приймати участь в судових засіданнях у даній адміністративній справі для надання пояснень щодо заявлених позовних вимог.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2015р. вищевказане клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову задоволено, оскільки суд прийшов до висновків, що виконання оскаржуваної постанови перешкоджатиме позивачу перебувати на території України, в т.ч. з метою захисту своїх прав шляхом особистої участі в даній справі; цілі, для досягнення яких відповідачем прийнято оскаржувану постанову, не є достатніми для обмеження права на справедливий суд, реалізація цієї постанови суперечить принципу пропорційності (баланс між несприятливими наслідками та цілями) та створює небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Львівський прикордонний загін ДПС України Західного регіонального управління оскаржив її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні відповідного клопотання. Доводи апелянта полягають в тому, що позивач в результаті прийняття оскаржуваної постанови не є несправедливо позбавлений права на судовий захист, оскільки має право надавати суду усі необхідні документи та пояснення поштою, а також діяти в суді через представника. Крім цього, апелянт зауважує, що в даній адміністративній справі обов'язок доказування правомірності прийнятого рішення лежить саме на відповідачеві. Натомість, суд, забезпечивши даний адміністративний позов, фактично вирішив спір по суті ще до прийняття судового рішення. Також апелянт не вбачає очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, оскільки останній одружився з громадянкою України вже після подання даного адміністративного позову, дозволу на працевлаштування на території України не надав, тому не може працювати в Україні на посаді директора ТзОВ "Уністав Інтернешнл". Апелянт наголошує також на тому, що позивач намагався поза оглядом незаконно перевезти через кордон 96 пачок сигарет, за що його було притягнено до відповідальності, а також під час огляду виявлено посвідчення працівника комітету по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією Російської Федерації.

В судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 13.07.2015р. з'явився представник апелянта (відповідача-1 у справі): Кіпчарський В.М., який доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав у повному обсязі, просив апеляційну скаргу задоволити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, пояснення представника апелянта (відповідача-1 у справі), перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, колегія суддів прийшла до наступного висновку:

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що постановою від 19.02.2015р. начальником 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Рава-Руська" Львівського прикордонного загону капітаном Панчуком О.В. заборонено ОСОБА_2 в'їзд в Україну строком на 3 роки. Підставою винесення даної постанови було визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170грн.

При прийнятті рішення по суті заявленого клопотання, суд першої інстанції керувався наступними нормами матеріального права:

Відповідно до ч.1 ст.117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Зазначеною статтею передбачений вичерпний перелік заходів забезпечення адміністративного позову, які має право застосувати суд. Зокрема, заходами забезпечення адміністративного позову є зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень, що оскаржується (ч.3 ст.117 КАС України) та заборона вчиняти певні дії (ч.4 ст.117 КАС України).

Пунктом 8.1 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства встановлено, що іноземець, якому органом охорони державного кордону заборонено в'їзд в Україну, має право оскаржити відповідне рішення до регіонального управління Державної прикордонної служби або до суду.

Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії.

Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009р. "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні", у разі якщо постановою, що оскаржується, заборонено в'їзд в Україну, то дія вказаної постанови перешкоджає іноземцям чи особам без громадянства прибути на територію України та взяти участь у розгляді цієї справи в суді будь-якої інстанції. Дію постанови про заборону в'їзду в Україну може бути зупинено на час судового розгляду справи ухвалою суду, яка для виконання надсилається в Державну прикордонну службу України для виконання, а також, коли в цьому є потреба, до Міністерства закордонних справ України. Після закінчення розгляду справи суд повинен скасувати зупинення дії такої постанови, роз'яснити іноземцю чи особі без громадянства про наслідки ухваленого рішення та повідомити Державну прикордонну службу України і Міністерство закордонних справ України про таке скасування.

На підставі аналізу фактичних обставин справи а також вищенаведених норм матеріального права суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення клопотання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що нормами чинного законодавства, а також вище коментованою Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009р. "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні", спростовується твердження представника відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу забезпечення позову, а також вирішення справи по суті в разі задоволення відповідного клопотання.

Однак, не зважаючи на це, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення та підставність клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів вищезгаданої ч.1 ст.117 КАС України, суд вживає заходів забезпечення позову в разі: якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Суд першої інстанції на вказані вимоги чинного законодавства належної уваги не звернув.

Колегія суддів вважає, що мотивів позивача, викладених в заяві про вжиття заходів забезпечення позову, не достатньо для вжиття судом заходів забезпечення позову і вони спростовуються доводами апеляційної скарги. Зокрема, апелянт цілком справедливо наголошує на тому, що позивачем зареєстровано шлюб вже після звернення до суду з даним адміністративним позовом, а це означає, що на момент реєстрації шлюбу заборона на в'їзд на територію України вже діяла, позивачеві було про неї відомо, а отже він був обізнаний з наслідками, які такою забороною спричиняються.

Крім цього, в матеріалах справи відсутній дозвіл на працевлаштування позивача на території України, хоча він є громадянином Російської Федерації, а тому позивачем не доведено перебування на законних підставах на посаді директора господарського товариства, що зареєстроване на території України.

Вищенаведене спростовує ризик заподіяння шкоди правам та інтересам позивача внаслідок прийняття оскаржуваної постанови.

Колегія суддів також не вбачає очевидності протиправності оскаржуваної постанови відповідача, оскільки під час проходження прикордонного контролю, у прикордонного наряду "Огляд транспортних засобів" виходячи із аналізу ризиків, виникли підозри виникли підозри у переміщенні позивачем через кордон України заборонених товарів та/або предметів. Автомобіль позивача було скеровано в бокс поглибленого огляду, однак позивач відмовився виходити з автомобіля, зачинився в ньому, почав дзвонити по мобільному телефону невідомим особам. В результаті неадекватної поведінки позивача, його автомобіль було оточено прикордонними нарядами, що несли службу в пункті пропуску "Рава-Руська", вжито заходів що евакуації осіб, які перетинали державний кордон на безпечну відстань. Після того, як позивач все таки вийшов з автомобіля, в процесі поглибленого огляду цього транспортного засобу було виявлено 96 пачок сигарет "ЛД", а також посвідчення працівника комітету по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією Російської Федерації. В подальшому позивача було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.185-10 КУпАП.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст.9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно задоволення клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії постанови від 19.02.2015р. про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 та вважає таке клопотання необґрунтованим

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції неповно встановив усі фактичні обставини справи та постановив судове рішення з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної ухвали і вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.117, 195, 199, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2015р. у справі №813/2375/15 за позовом ОСОБА_2 до відповідача-1: Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, відповідача-2: начальника третього відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Рава-Руська" Львівського прикордонного загону капітана Панчука О.В., про скасування постанови, - задоволити.

2. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2015р. у справі №813/2375/15, - скасувати.

3. У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 17.07.2015р.