Справа № 808/4927/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"08" липня 2015 р. справа № 808/4927/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою начальника Управління Державної казначейської служби України у Васильківському районі Запорізької області ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року у справі №808/4927/14

за позовом ОСОБА_2

до начальника Управління Державної казначейської служби України у Васильківському районі Запорізької області ОСОБА_1

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, просив:

- визнати дії начальника Управління Державної казначейської служби України у Васильківському районі Запорізької області ОСОБА_1 неправомірними;

- зобов'язати начальника Управління Державної казначейської служби України у Васильківському районі Запорізької області ОСОБА_1 змінити формулювання звільнення ОСОБА_2, а саме внести запис до трудової книжки згідно поданої його заяви "звільнити мене за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, ст. 38 КЗпП України".

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що дії відповідача в частині видання наказу№8-к від 24.03.2014 року про звільнення ОСОБА_2 без зазначення причини звільнення є неправомірними.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що запис "Звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за інвалідністю, ст.38 КЗпП" має вноситись до трудової книжки працівника на підставі відповідного наказу та у разі, коли працівнику під час проходження служби вперше оформлено інвалідність та призначено пенсію.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів

апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що у березні 2014 року позивач звернувся із заявою про звільнення, в якій просив звільнити його за власним бажанням в звязку із виходом на пенсію по інвалідності.

Наказом начальника Управління Державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області ОСОБА_1 від 24.03.2014 №8-к позивача звільнено з посади провідного спеціаліста відділу звітності та бухгалтерського обліку операцій з виконання бюджетів з внесенням 31.03.2014 року відповідної відмітки до трудової книжки "Звільнено із займаної посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України".

Як зазначає позивач, він звертався до відповідача із проханням змінити формулювання звільнення, проте відповідач йому відмовила, мотивуючи свою відмову правильністю свого рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно з пунктом 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов'язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин.

Судом першої інстанції встановлено, що з 03.09.2012 року по 31.03.2014 року ОСОБА_2 працював в Управлінні Державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області.

14.05.2013, під час проходження повторного медичного огляду, за станом здоровя він отримав підтвердження третьої групи інвалідності загального захворювання. З огляду на стан здоровя і неможливість у повній мірі виконувати покладені на нього службові обовязки, 24.03.2014 року позивачем була подана заява на звільнення за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію по інвалідності.

Колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач при прийомі на роботу вже був пенсіонером та мав інвалідність третьої групи загального захворювання, з тих підстав, що в даному випадку на власника або уповноважений ним орган покладено обов'язок розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник, у разі коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу у зв'язку з поважними на то причинами, та з тих підстав, що позивачем наказ від 24.03.2014 року №8-к про звільнення не оскаржено.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що та обставина, що позивачу з 25 березня 2008 року призначена та виплачується пенсія по інвалідності, не є перешкодою у його звільненні з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу начальника Управління Державної казначейської служби України у Васильківському районі Запорізької області ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року у справі №808/4927/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун