Справа № 2а-4817/10/0470
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Київ К/800/42790/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської митниці Міндоходів про скасування рішення та стягнення кошів,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської митниці Міндоходів про скасування рішення та стягнення кошів, у якому з урахуванням уточнено просило:

- скасувати рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів від 13.04.2010 року № 110000013/2010/150719/2;

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Дніпропетровській області на користь позивача надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 35 246,73 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2011 року у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» було відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» було залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2011 року - без змін.

У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД», не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Дніпропетровською митницею Міндоходів подано заперечення на касаційну скаргу, в яких вони просять залишити касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.04.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» та компанією нерезидентом ВАТ «Группа Ілім» було укладено зовнішньоекономічний контракт № І.05.17403.049 на постачання картону та папіру.

12.04.2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» звернувся до Дніпропетровської митниці для здійснення митного оформлення товару - «картон для плоских слоїв гофрокартону «Крафтлайнер»- марка К 115: щільність: 115гр/м2, не крейдований, у рулонах, не вибілений, двошаровий (шари з'єднанні тиском без зв'язувальних речовин), з деревини хвойних порід - вміст волокон сульфатної хвойної целюлози від 63% до 75%, без малюнка».

Митна вартість товару була заявлена шляхом подання декларації митної вартості форми ДМВ- 1, за ціною договору (метод 1) відповідно до статті 267 Митного кодексу України, а саме: 55276,35 доларів США - 0,527 доларів США за кг.

Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару були надані наступні документи:

- облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності від 14.09.2005 року № 11000/1/2005/110791;

- внутрішній транзитний документ від 08.04.2010 року № 804050001.2010.130198.001;

- накладна ЦІМ/УМВС від 02.04.2010 року № АК342064;

- накладна ЦІМ/УМВС від 02.04.2010 року № АК342065;

- рахунок-фактура (інвойс) від 02.04.2010 року № 51656;

- рахунок-фактура (інвойс) від 02.04.2010 року № 51658;

- рахунок-фактура (інвойс) від 08.04.2010 року № ;

- пакувальний лист від 02.04.2010 року № 274595;

- пакувальний лист від 02.04.2010 року№ 274616;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) від 29.04.2009 року № І.05.17403.049 із додатком від 02.03.2010 року № 9 та від 30.12.2009 року № 2;

- висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи (МОЗ України) від 01.12.2009 року № 05.03.02-0377067;

- довідка про проведення декларування ватних цінностей від 25.01.2010 року;

- сертифікат про походження товару форми СТ-1 від 02.04.2010 року № RUUA;

- сертифікат про походження товару форми СТ-1 від 02.04.2010 року № RUUA;

- довідка банку від 23.03.2010 року № 182;

- лист від 01.12.2009 року № 0112-243;

- експертний висновок «Укрпапір» від 07.04.2010 року № 86;

- лист від 27.09.2009 року № ФК/04200-521;

- лист від 27.09.2009 року № ФК/04200-522;

- експортна ВМД від 02.04.2010 року.

Під час проведення перевірки наданих для митного контролю й митного оформлення документів для підтвердження заявленої митної вартості встановлено, що відповідно до інвойса-проформи від 11.03.2010 року № Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» повинно здійснити передплату на адресу ILIM TRADING SA, Женева, Швейцарія у сумі 121400,00 доларів США за товар картон Крафтлайнер у кількості 180 тонн та 50 тонн, тобто загальна вага складає 230 тонн.

Відповідно до інвойсу від 08.04.2010 року № Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» повинно здійснити передплату на адресу ILIM TRADING SA, Женева, Швейцарія у сумі 55276,35 дол. США за товар картон Крафтлайнер у кількості 104,295 т.

Відповідно до вантажної митної декларації від 12.04.2010 року № 110000013/2010/505300, Товариством з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» у графі № 35 (вага брутто) заявлено 105123 кг, у графі 38 (вага нетто) заявлено 104743 кг.

Відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту від 29.04.2009 року №І.05.17403.049, сторонами якого є ILIM TRADING SA, Женева, Швейцарія та ТОВ «Геліус ЛТД», товар постачається на умовах DAF Соловей. Відповідно до правил ИНКОТЕРМС-2000, умови постави DAF передбачають, що вартість товару включає вартість доставки вантажу. Таким чином, вартість товару, зазначена в експортній ВМД, та вартість товару, зазначена в ВМД ІМ-40 повинна співпадати. Однак, відповідно до експортних декларацій від 02.04.2010 року № 10203020/020410/0002249, №10203020/020410/0002256 загальна вартість товару складає 49 540,13 доларів США. Відповідно до ВМД (ІМ-40) від 12.04.2010 року № 110000013/2010/505300 вартість товару заявлена 55 276,35 доларів США.

До того ж, в експортних деклараціях загальна вага нетто складає 104295, кг, а в декларації імпорту - 104743 кг.

Таким чином, відомості щодо ваги товару, зазначені у вищевказаних документах, не дозволили здійснити чітку ідентифікацію оплати за оцінювані товари та не могли стати підставою для визначення митної вартості товару, а тому викликали сумніви у посадової особи митного органу.

Посадова особа відділу контролю митної вартості Дніпропетровської митниці, що здійснювала перевірку даних, зазначених у ДМВ, і її оформлення, відповідно до Порядку заповнення декларації митної вартості, затвердженого наказом ДМСУ від 02.12.2003 року № 828, на аркуші № 1 ДМВ учинила запис: «необхідно подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року № 1766: - банківські документи щодо переказу коштів нерезиденту».

Позивач був ознайомлений з цим записом в той же день, тобто 12.04.2010 року під підпис та вчинив запис: «З переліком документів ознайомлений. Консультацію проведено. Додаткові документи надано в повному обсязі, згідно з ПКМУ № 1766 від 20.12.2006 року».

З урахуванням наданих для визначення митної вартості товару документів, відсутності додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, Дніпропетровською митницею, відповідно до Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року № 1766, прийнято рішення про визначення митної вартості товару від 13.04.2010 року № 110000013/2010/150719/2 за методом № 3.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно із статтею 266 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість),

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень постанов Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 року № 339 «Про затвердження Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів» та від 20.12.2006 року № 1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження» дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Аналогічна позиція у даній справі викладена у постанові Верховного Суду України від 14.11.2011 року № 21-213а11.

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що Дніпропетровська митниця під час здійснення митного оформлення товару та прийняття оспорюваного рішення здійснила необхідні консультації з декларантом, а також послідовно застосувала метод № 3 визначення митної вартості товару, оскільки на підставі наданих позивачем документів не можливо було визначити вартість товару за методом № 1.

Пунктом 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження чітко визначено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати, зокрема банківські платіжні документи, якщо рахунок сплачено.

Відповідно до пункту 11 вищезазначеного Порядку, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі «Для відміток митниці» декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Посадова особа митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у графі «Для відміток митного органу».

Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару;відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Таким чином, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» під час митного оформлення товару 12.04.2010 року для підтвердження заявленої за методом № 1 митної вартості товару не надало банківські платіжні документи, які відображають реальну ціну, сплачену позивачем за придбаний товар на підставі контракту від 29.04.2009 року № І.05.17403.049, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості сумнівів митного органу стосовно правильності визначення митної вартості товару позивачем та неможливості її визначення за методом № 1 на підставі наданих декларантом документів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів від 13.04.2010 року № 110000013/2010/150719/2 прийнято на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що передбачені законами України, отже відсутні підстави для його скасування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської митниці Міндоходів про скасування рішення та стягнення кошів - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз