Справа № 489/1851/15-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 р. Справа № 489/1851/15-а

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Коваленко І.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Лук`янчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі - відповідач, УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні йому перерахунку та виплаті основної та додаткової пенсії в повному обсязі, зобов'язати відповідача здійснити п ерерахунок та виплатити основну та додаткову пенсію в повному обсязі з 01.02.2012 року, без обмеження в десять прожиткових мінімумів.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом другої групи за хворобою, яка пов'язана із роботами в зоні відчуження, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та вкладкою НОМЕР_2 до посвідчення.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва отримуючи з 15 січня 2002 року пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

16 лютого 2015 року позивач звернувся до УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва з заявою про надання розрахунку пенсії з 01.02.2012 року, згідно постанови КМУ № 1210 та надання пояснень стосовно обмеження розміру виплаченої пенсії в десять прожиткових мінімумів.

20 лютого 2015 року відповідачем було надано відповідь № 3325/02, якою роз'яснено, що пенсія позивачу перерахована відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ № 1210, виплатний розмір якої з 01.02.2012 року складає 8776,30 грн. На підставі положень статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» вказаний розмір пенсії обмежено виплатою в 8220,00 грн.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що при виплаті пенсії позивачу із застосуванням обмежень в десять прожиткових мінімумів, відповідач, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з вище вказаним висновком суду першої інстанції та вважає, що при винесенні постанови про відмову у задоволенні позову судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та застосовані норми матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Положеннями частини першої та третьої статті 54 Закону встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» від 08.07.2011р. № 3668-VІ, який набув чинності з 01.10.2011 року, максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Разом з цим, 01 січня 2012 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пунктом 1 якої затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок).

З урахуванням вказаної Постанови, позивачу було здійснено перерахунок пенсії, після якого розмір пенсійної виплати (основної та додаткової) склав 8776,30 грн. Станом на 01.02.2012 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становив 822 гривні, тому з урахуванням обмежень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» виплата розміру пенсії позивачу становила 8220,00 грн. У 2013 році на підставі довідки МСЕК розмір пенсії було збільшено до 9333,00 грн., а з наданням нової довідки про заробітну плату у зоні відчуження до 11136,00 грн. Проте, з урахуванням обмежень встановлених вказаним Законом станом на 01.02.2013 року розмір пенсійної виплати обмежено 8940,00 грн., а з 01.12.2013 року - 9490,00 грн.

На момент набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» (01.10.2011р.) розмір нарахованої позивачу пенсії складав 6694,17грн. і до 01.02.2012 року не перевищував десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, обмеження встановлені наведеним Законом не вплинули на розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 на дату набрання чинності цим Законом.

Відповідно пункту 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом. Цим пунктом також встановлено, що якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Отже, положення наведеного Закону встановлюють неможливість обмеження виплати розміру пенсії, встановленого до набрання ним чинності. Водночас, положення цього Закону не обмежують застосування статті 2 цього Закону у разі зміни розміру пенсії під час його дії.

Щодо розміру пенсійної виплати, нарахованої відповідачем відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2011 року, то це також не є підставою для не застосування положень статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи».

З матеріалів справи вбачається, що з січня 2012 року розмір пенсії позивача встановлено з урахуванням змін в законодавстві, зокрема, пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», яким встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Судом першої інстанції доречно зауважено на тому, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

За таких обставин, із врахуванням наведених положень чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: