Справа № 1170/2а-5075/11
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

14.07.2015 № К/800/67373/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на постановуКіровоградського окружного адміністративного суду від 17.05.2012
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014
у справі №1170/2а-5075/11
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доОлександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби
проскасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила скасувати податкові повідомлення-рішення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби від 28.12.2009 №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в розмірі 11994 грн.; №/0, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в розмірі 3570 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.05.2012 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позову, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем з 26.11.2009 по 09.12.2009 проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 по 30.09.2009, за результатами якої складено акт від 14.12.2009 №799/1700/НОМЕР_1 про порушення позивачем вимог:

- п. 2 Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» із змінами та доповненнями, внесеними Указом Президента України від 28.06.1999 року №746/99 року, щодо можливості перебування на спрощеній системі оподаткування, в результаті чого встановлено заниження позивачем обсягу виручки в сумі 702277 грн. та завищення обсягу виручки за 9 місяців 2009 року у сумі 129242 грн.;

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» та пп. «а», «в» п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у зв'язку з чим позивачеві донараховано податок з доходів фізичних осіб за період, що перевірявся, у сумі 11994 грн.;

- пп. 2.3.1 п. 2.3. ст. 2, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» через неподання позивачем декларацій по податку на додану вартість у період з 01.01.2008 по 30.09.2009.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 28.12.2009:

- №/0, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3570 грн. за неподання декларації згідно ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість;

- №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності в розмірі 11994 грн. за порушення пп. «а», «в» п.19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Судами також встановлено, що позивач, як суб'єкт підприємницької діяльності в період, з 01.01.2007 по 30.09.2009 зареєстрований як особа, що перебуває нас прощеній системі оподаткування відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства».

Звіти платника єдиного податку позивачем до податкового органу надавались своєчасно та в повному обсязі.

Позивачем за 2007 рік отримано виручку у розмірі 637 000,2 грн., що на 137000, 2 грн. перевищує граничний обсяг виручки, встановлений приписами п. 1 вищезазначеного Указу Президента України, але не перейшов на загальну систему оподаткування, не подав декларацію про доходи за наслідками звітного періоду, наступного за тим, в якому виникло перевищення обсягу виручки (тобто 4 квартал 2007 року) та не зареєструвався платником податку на додану вартість з 01.01.2008.

Зокрема, в періоді з 01.01.2008 по 30.09.2009 позивач отримав дохід на рахункові рахунки ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ВАТ КБ «Надра» від закладів охорони здоров'я Олександрійської міської ради та Олександрійського геріатричного пансіонату з спеціальним відділенням в сумі 1238823 грн., в тому числі за 2008 рік - 918065 грн. та за 9 місяців 2009 року - 320758 грн.

Відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про законність спірних рішень, при цьому, суд першої інстанції, мотивував рішення тим, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.09.2010 у адміністративній справі №2а-1980/10/1170, яка набрала законної сили 27.10.2010, було стягнуто з позивача на користь Державного бюджету України податковий борг у сумі 15364 грн. на підставі податкових повідомлень-рішень, які є предметом розгляду у даній справі, а тому підтверджено їх законність та правомірність, а також висновків посадових осіб відповідача, наведених ними в акті перевірки.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, прийшов до висновку, що в наступному періоді (кварталі) після періоду, в якому відбулось перевищення суми виручки позивачем, позивач втратив право на сплату єдиного податку та був зобов'язаний сплачувати податки, збори (обов'язкові платежі) та подавати податкову звітність в загальному порядку.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією суду першої та апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спрощена система оподаткування обліку та звітності поширюється на фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (абзац 5 цієї статті).

Як встановлено у судовому процесі, позивач перебуваючи на спрощеній системі оподаткування за 2007 рік перевищив обсяг виручки, встановлений Указом на 137000,20 грн. та в термін до 01.01.2008 не надав реєстраційну заяву, не зареєструвався платником податку на додану вартість та не подавав декларацій по податку на додану вартість.

А також в періоді з 01.01.2008 по 30.09.2009 позивач отримав дохід від закладів охорони здоров'я Олександрійської міської ради та Олександрійського геріатричного пансіонату з спеціальним відділенням в сумі 1238823 грн., в тому числі за 2008 рік - 918065 грн. та за 9 місяців 2009 року - 320758 грн.

Статтею 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» передбачено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Частиною першою статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Підпунктами «а», «в» пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники податку зобов'язані, вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит. Подавати декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього Закону таке подання є обов'язковим; на вимогу податкового органу та у межах його компетенції, визначеної законодавством, пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкового кредиту, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у декларації з цього податку.

Відповідно до підпункту 2.3.1 статті 2 зазначеного Закону особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Згідно пункту 9.3 статті 9 цього ж Закону, особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

Таким чином, у разі перевищення граничного розміру виручки у платника єдиного податку виникає не тільки обов`язок перейти у наступному податковому періоді на загальну систему оподаткування, а й обов'язок оподаткувати суму такого перевищення за ставкою, встановленою Декретом Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб», та дотримуватись вимог, регламентованих Законом України «Про податок на додану вартість», в тому числі і подання податкових декларацій.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що ґрунтуються на нормах закону, а тому вони не підлягають скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для відмови в позові.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судами апеляційної та першої інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.05.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош