Справа № 368/1421/14-а
Суддя: Шевченко І. І.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/1421/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2014 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді - Шевченко І.І.

при секретарі Губенко А.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби охорони при Головному Управлінню МВС України в Київській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні з органів МВС за віком, -

в с т а н о в и в:

позивач уточнив свої позовні вимоги та просить суд стягнути з Управління Державної служби України при Головному Управлінні МЕ України в Київській області на мою користь одноразову грошову допомогу при звільненні з ОВС в сумі 20 156,09 грн., стягнути з Управління Державної служби України при Головному Управлінні МВ України в Київській області на мою користь витрати на правову допомогу в сумі 300 грн., згідно ст.. 5 ч. 1 п.1 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору, посилаючись на те, що згідно наказу № 105 від 28.11.1988 року він був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ і працював прапорщиком міліції в Управлінні державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області .

Згідно наказу № 186 від 26.12.2013 року він звільнений з органів внутрішніх справ згідно п. 65 «а» за віком, що стверджується копією трудової книжки та витягом з наказу за № 186 о/с від 26.12.2013 року.

Стаття 23-1. Пенсійне забезпечення працівників міліції - пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, стаття 8 - кошти на виплату пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

У відповідності до статті 9. виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

У неї ж на день звільнення у календарному обчислення вислуга складає 27 років 01 місяць 24 дні, що стверджується копією наказу від 26.12.2013 року № 186 о/с .

Йому нарахована грошова допомога при звільненні з ОВС в розмірі 39 446 грн. 19 коп., але виплачено частково, а решта коштів в сумі 20 156 грн. 09 коп. відповідач не виплачує, пояснюючи це тим, що не є бюджетною організацією .

Він вважає, що відповідачем порушене його право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з органів МВС, а оскільки в добровільному порядку на неодноразові його звернення відповідач відмовляється виплатити одноразову грошову допомогу, він вимушений звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Представник відповідача просить розстрочити виконання зобов'язання відповідача в частині виплати грошової допомоги при звільненні з ОВС в розмірі 20 156,09 грн. до 01.01.2015 року, в частині задоволення витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що з вимогами, викладеними у позовній заяві відповідач частково не погоджується з огляду на наступне. ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішній справ за п. 65 (за віком), що підтверджується витягом з наказу УДСО при ГУМВС України в Київській області від 26.12.2013 № 186 о/с. Відповідно до грошового атестату вихідна допомога відповідача складає 39446,19 грн. У зв'язку із скрутним фінансовим становищем, відповідачем було розроблено графік погашення грошової допомоги, відповідно до якого відповідач повинен розрахуватися з позивачем до 01.01.2015 року. 16.07.2014 року позивач звертається до з позовом до суду про стягнення 34064,15 грн., хоча на момент звернення до суду борг відповідача складав іншу суму. Так, відповідачем було здійснено наступні виплати: 01.04.2014 - 3586,02 грн. (платіжне доручення № 230 від 01.04.2014); 08.04.2014 - 1796,02 грн. (платіжне доручення № 557 від 08.04.2014); 05.05.2014 - 1790,00 грн. (платіжне доручення № 834 від 05.05.2014); 05.06.2014 - 3586,02 грн. (платіжне доручення № 1255 від 05.06.2014); 03.07.2014 - 3586,02 грн. (платіжне доручення № 669 від 03.07.2014); 28.07.2014 - 3586,02 грн. (платіжне доручення № 855 від 28.07.2014); 28.07.2014 - 1000,00 грн. (платіжне доручення № 857 від 28.07.2014). Згідно з розрахунковим листком, борг відповідача перед позивачем станом на 28.07.2014 р. становить 20 516,09 грн. Відповідно до п. 9 постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 615, Державна служба охорони провадить свою діяльність на засадах госпрозрахунку за рахунок коштів, одержаних її підрозділами за організацію і надання послуг з охорони та безпеки. Тому несвоєчасне отримання коштів за надані охоронні послуги призводить до затримки сплати податків та інших обов'язкових платежів, що тягне за собою небажані для ДСО штрафні санкції. Скрутне матеріальне становище, значна дебіторська заборгованість за охорону бюджетних установ, що несвоєчасно фінансуються державою, сплата податків та інших обов'язкових платежів, а також інші видатки, унеможливлюють негайне задоволення вимог позивача.

Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно наказу № 105 від 28.11.1988 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ і працював прапорщиком міліції в Управлінні державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області.

Згідно наказу № 186 від 26.12.2013 року позивач звільнений з органів внутрішніх справ згідно п. 65 «а» за віком, що стверджується копією трудової книжки та витягом з наказу за № 186 о/с від 26.12.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992. № 2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Також, пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей"передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказана допомога розраховується з грошового забезпечення, яке включає посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати премії) у розмірах, що були встановлені наказами керівників органу на день звільнення зі служби.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виплата позивачу одноразової грошової допомоги є обов'язком відповідача, оскільки зазначена допомога має бути виплачена позивачу при звільненні.

Щодо посилання відповідача на відсутність коштів, призначених на виплату належних позивачу виплат, суд зазначає.

Однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є гарантування кожному права на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. (ч.ч.4, 7 ст.43 Конституції України)

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути постановлена у залежність від бюджетних асигнувань. Так, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, посилання на відсутність коштів для виконання своїх зобов'язань, як на поважну причину не здійснення виплат не можуть бути прийняті судом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності своєї бездіяльності.

Так, відповідачем було здійснено наступні виплати: 01.04.2014 - 3586,02 грн. (платіжне доручення № 230 від 01.04.2014); 08.04.2014 - 1796,02 грн. (платіжне доручення № 557 від 08.04.2014); 05.05.2014 - 1790,00 грн. (платіжне доручення № 834 від 05.05.2014); 05.06.2014 - 3586,02 грн. (платіжне доручення № 1255 від 05.06.2014); 03.07.2014 - 3586,02 грн. (платіжне доручення № 669 від 03.07.2014); 28.07.2014 - 3586,02 грн. (платіжне доручення № 855 від 28.07.2014); 28.07.2014 - 1000,00 грн. (платіжне доручення № 857 від 28.07.2014). Згідно з розрахунковим листком, борг відповідача перед позивачем станом на 28.07.2014 р. становить 20 516,09 грн.

Таким чином, уточнені позовні вимоги, а саме: одноразова грошова допомога при звільненні з ОВС в сумі 20 156 грн.. 09 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо витрат на правову допомогу в сумі 300 грн. 00 коп., то суд приходить до наступного висновку.

Стосовно витрат на правову допомогу, то відповідно до ст.. 84 ЦК України це витрати сторони, що вона понесла у звязку із оплатою допомоги адвоката. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю сторін. На підтвердження цієї обставини суду слід надати договір про надання правової допомоги та документ, що свідчить про оплату гонорару. Це можуть бути квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. У постанові від 01 жовтня 2002 року у справі № 30/63 Верховний Суд України звертає увагу на те, що судові витрати за участю адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до Закону України «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» передбачені такі граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу якщо компенсації сплачуються іншою стороною не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Позивачем надана до суду квитанція до прибуткового касового ордеру № 20 від 24.06.2014 року на 300 грн. за написання до суду позову.

Проте, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, тому суд в цій частині вимог позивачу відмовляє.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Державної служби охорони при Головному Управлінню МВС України в Київській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні з органів МВС за віком задовольнити.

Стягнути з Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з ОВС в сумі 20 156 (двадцять тисяч сто пятдесят девять) грн.. 09 коп.

У стягненні судових витрат ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протя гом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини тре тьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отри мання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можли вість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії поста нови суду.

Суддя ОСОБА_3