Справа № 1323/4004/12 2а/456/19/13
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року Справа № 876/3744/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М.,Улицького В. З.

за участю секретаря Корнієнко О. А.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника третьої сторони ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2013 року по справі №1323/4004/12 2а/456/19/13 за позовом ОСОБА_5 до Моршинської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, управління Держкомзему у м. Моршині про визнання нечинним окремого положення рішення суб'єкта владних повноважень,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Моршинської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, управління Держкомзему у м. Моршині про визнання нечинним окремого положення рішення суб'єкта владних повноважень.

Позовні вимоги мотивує, що рішенням сесії Моршинської міської ради № 1196 від 15 квітня 2010 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,07 га по АДРЕСА_1 для ведення садівництва. Однак з даним рішенням вона не погоджується так як вважає, що вона першою 29 серпня 2007 року звернулась до Моршинської міської ради з заявою про надання їй дозволу на виготовлення проектно-технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,14 га для обслуговування житлового будинку та ведення садівництва. Однак дана заява не була розглянута відповідачем, оскільки 16 жовтня 2007 року Стрийський міськрайонний суд у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору довічного утримання та визнання права власності на половину спадкового майна в порядку спадкування за законом була винесена ухвала про заборону відчуження будинковолодіння та проведення приватизації земельної ділянки в АДРЕСА_1. Тому вважає, що рішення Моршинської міської ради № 1196 від 15 квітня 2010 року носить незаконну характер оскільки прийняте під час дії судової заборони.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та задоволити позовні вимоги.

Апелянт вказує на те, що підставами апеляційного оскарження є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення процесуального закону та неправильне застосування закону.

Суд правильно встановив обставину, що стала підставою для адміністративного позову, а саме, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору довічного утримання та визнання права власності на половину спадкового майна в порядку спадкування за законом (далі по тексту - „ухвала суду в цивільній справі") дійсно була встановлена заборона на проведення приватизації земельної ділянки в АДРЕСА_1. Але висновки із встановленої обставини суд зробив вкрай незаконні.

Суд дійшов висновку, що земельна ділянка, на яку ухвалою суду в цивільній справі було накладено заборону приватизації, та земельна ділянка площею 0,07 га для садівництва є різними земельними ділянками. Проте, цей висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи та суд його зробив з прямим порушенням вимог частини 1 статті 79 Земельного кодексу України, згідно якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування. Згідно вказаної норми і земельна ділянка, на яку судом 16 жовтня 2007 року було накладено заборону приватизації, і земельна ділянка площею 0,07 га для садівництва, щодо якої 15 квітня 2010 року відповідач прийняв оскаржене рішення, є однією й тою самою земельною ділянкою, так як розташована вона в одному й тому самому місці, а саме: в АДРЕСА_1. Відсутність в матеріалах справи відомостей про інше місце розташування земельної ділянки, а тільки по АДРЕСА_1, є підставою для висновку, що і ухвала суду в цивільній справі, і оскаржене рішення відповідача стосуються одного об'єкту.

У зв'язку з цим для даної справи не має жодного значення ні факт існування рішення виконавчого комітету Моршинської міської ради № 194 від 23 грудня 1997 року, яким затверджено акт розподілу існуючої земельної ділянки по АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 ОСОБА_8 (дідусем позивачки) та ОСОБА_7 (батько позивачки), на який суд посилається у постанові, ні зазначення відповідачем у його рішенні від 15 квітня 2010 року цільового призначення земельної ділянки площею 0,007 га, розташованої по АДРЕСА_1, як такої, що для ведення садівництва, оскільки цей адміністративний спір не є спором про чиєсь право користування тою чи іншою земельною ділянкою, як його суд представив в оскарженій постанові, а є спором про те, що реалізація відповідачем його повноважень суб'єкта владних повноважень щодо прийняття рішень про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки взагалі, у конкретному випадку - ОСОБА_5-ОСОБА_3 - була обмежена накладеною судом забороною приватизації, яку суд застосував, щодо земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 у цілому, не роблячи різниці яка її частина кому рішенням виконавчого комітету Моршинської міської ради № 194 від 23 грудня 1997 року була розподілена.

В судовому засіданні представники апелянта підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Третя особа та її представник заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та пояснили, що рішення суду відповідає вимогам закону.

Відповідач та третя особа управління Держкомзему у м. Моршині явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, тому суд розглянув справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта, третьої особи та її представника перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга належить до задоволення.

З матеріалів справи зрозуміло, що відповідно до рішення виконавчого комітету Моршинської міської ради № 194 від 23 грудня 1997 року затверджено акт розподілу існуючої під земельної ділянки по АДРЕСА_1 між ОСОБА_3, ОСОБА_8 (дідусь позивачки) та ОСОБА_7 (батько позивачки).

28 серпня 2007 року позивачка звернулась в Моршинську міську раду з заявою про надання дозволу на виготовлення проектно - технічної документації по підготовці та на видачі державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,14 га для обслуговування житлового будинку та ведення садівництва. Однак у зв'язку з судовими спорами за вказане будинковолодіння Моршинська міська рада не приймала будь яких рішень з приводу земельної ділянки призначеної для та обслуговування будинку № АДРЕСА_1.

Згідно з копії витягу із рішення сесії Моршинської міської ради № 1196 від 15 квітня 2010 року «Про надання дозволів на виготовлення проектів відведення земельних ділянок у м. Моршин» ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,007 га по АДРЕСА_1 для ведення садівництва.

6 грудня 2011 року ОСОБА_5 звернулась в Моршинську міську раду з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право передачі земельної ділянки площею 0,0700 га для ведення сільського господарства.

Відповідно до рішення Моршинської міської ради № 240 від 15 грудня 2011 року «Про надання дозволу на відведення земельної ділянки в і Моршин гр. ОСОБА_5» позивачці ОСОБА_5 було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,07 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Колегія суду звертає увагу на те, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2007 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, про визнання недійсним договору довічного утримання та визнання права власності на половину спадкового майна в порядку спадкування за законом, встановлена заборона на відчуження будинковолодіння та проведення приватизації земельної ділянки в АДРЕСА_1.

Розглядаючи спір суд першої інстанції дійшов висновку, що предметом зазначеного вище спору було визнання недійсним договору довічного утримання та визнання права власності на половину спадкового майна в порядку спадкування за законом, а тому суд приходить до висновку, що заборона, яка була накладена судом стосувалась спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 та розташованої під ним земельної ділянки призначеної для його обслуговування і аж ніяк земельної ділянки під садівництво площею 0,007 га відносно якої ОСОБА_3 було, надано дозвіл на виготовлення технічної документації.

Таким чином суд першої інстанції встановив той факт, що земельна ділянка на яку було накладено заборону приватизації та земельна ділянка площею 0,0700 га для садівництва є різними земельними ділянками, що підтверджується також копією схеми розподілу земельної ділянки, згідно рішення виконавчого комітету Моршинської міської ради №194 від 23 грудня 1997 року «Про розподіл земельної ділянки по АДРЕСА_1».

Колегія суддів категорично не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає, що останній довільно тлумачить рішення суду про заборону вчиняти певні дії.

Зокрема із резолютивної частини ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2007 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, про визнання недійсним договору довічного утримання та визнання права власності на половину спадкового майна в порядку спадкування за законом, чітко зазначено, що встановлена заборона на відчуження будинковолодіння та проведення приватизації земельної ділянки в АДРЕСА_1 без розмежування призначення земель та площ.

Тобто приймаючи рішення № 1196 від 15 квітня 2010 року, в частині спору, сесія Моршинської міської ради не врахувала діючої заборони, а тому таке рішення не може вважатись законним.

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги є суттєвими та дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до переконання, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, що, в силу статті 202 КАС України, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 197, 199, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволити.

Постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2013 року по справі №1323/4004/12 2а/456/19/13 скасувати та прийняти нову якою позов задоволити.

Визнати нечинним рішення Моршинської міської ради Львівської області від 15 квітня 2010 року № 1196 "Про надання дозволів на виготовлення проектів відведення земельних ділянок в м. Моршин" в частині пункту 2, де зазначено: "Надати гр. ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0700 га по АДРЕСА_1 для ведення садівництва".

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий суддя: Кузьмич С.М.

Судді: Гулид Р. М.

Улицький В. З.

Повний текст постанови складений 16 липня 2015 року