Справа № 2а-15469/12/2670
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Київ К/800/64387/13

К/800/56752/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Мороза В.Ф.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Донця О.Є.

здійснивши попередній розгляд касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Ромсат" та Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Ромсат" до Київської регіональної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про скасування рішення про коригування заявленої митної вартості та стягнення зайво сплачених коштів,

в с т а н о в и л а:

ТОВ «Науково-виробнича компанія «Ромсат» звернулося з позовом про скасування рішення про коригування заявленої митної вартості №100200000/2012/612495/2 від 14.06.2012 р. та стягнення зайво сплачених коштів.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року позов задоволено частково. Скасовано рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів від 14 червня 2012 року №100200000/2012/612495/2. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення судів мотивовано тим, що позивачем надано належні документи на підтвердження заявленої митної вартості, а відповідачем необґрунтовано відкореговано митну вартість. Крім того, суди вказали, що позовні вимоги про стягнення надміру сплачених митних платежів задоволенню не підлягають, оскільки зазначені кошти повертаються на підставі порядку, який позивачем не дотриманий.

У касаційній скарзі митниця, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Також, на зазначені рішення надійшла касаційна скарга товариства, в якій останнє вважає оскаржувані рішення помилковими в частині відмови в задоволенні позову про стягнення надміру стягнених митних платежів.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 жовтня 2011 року між позивачем та Компанією "Чангксінг Флайлонг Імп.&Експ. Трейдінг Ко. ЛТД", Китай, укладено зовнішньоекономічний контракт №2011-17/10 (надалі - Контракт №2011-17/10), відповідно до п.1.1 та п.4.1 якого продавець продає, а покупець купує оптичний кабель, перерахований у проформі-інвойсах та/або інвойсах, які є додатками та невід'ємною частиною даного контракту. Загальна вартість контракту орієнтовно складає 500000,00 дол. США.

21 травня 2012 року позивачем заявлено до митного оформлення отриманий від Компанії "Чангксінг Флайлонг Імп.&Експ. Трейдінг Ко. ЛТД" за вказаним вище Контрактом №2011-17/10 товар: кабель волоконно-оптичний для магістральних зонових та міських мереж зв'язку без з'єднувальних деталей, вагою 48114 кг, та подано до Київської регіональної митниці вантажну митну декларацію №100200000/2012/572002 та декларацію митної вартості № 854 від 21.05.2012 за формою ДМВ-1.

Митна вартість вказаних вище товарів визначена позивачем за ціною господарської операції, вчиненої у відповідності до вимог Контракту №2011-17/10, та становить 136312,00 USD (1089337,35 грн.).

Рішенням Київської регіональної митниці від 14.06.2012 року № 100200000/2012/612495/2, здійснено коригування заявленої позивачем митної вартості товарів у сторону збільшення та встановлено, що митна вартість кабелю волоконно-оптичний для магістральних зонових та міських мереж зв'язку без з'єднувальних деталей, вагою 48114 кг, складає 208333,62 дол. США.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Так, частиною 2 вказаної статті визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною 3 ст. 53 МК передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому ч. 5 ст. 53 МК заборонено вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Статтею 54 МК встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно ч. 3 ст. 54 МК за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 54 МК передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2- 4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що товариством надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 МК. Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК.

Митницею не спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об'єктивну можливість і спроможність відповідача визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст. 58 МК.

Крім того митницею не підтверджено належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Докази, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судами не встановлено.

Враховуючи вищезазначене суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що товариством подано митниці достатній пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, заявленої позивачем за першим методом, тому заявлена позивачем митна вартість товарів за ціною договору відповідає вимогам ст. 58 МК. Натомість коригування відповідачем митної вартості здійснено неправомірно з порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч правилам, визначеним ст. 58 цього Кодексу.

При цьому судами правомірно відмовлено в поверненні надмірно сплачених сум. .

Верховний суд України у своєму рішенні від 15 квітня 2014 року № 21-29а14 аналізуючи положення Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 р. №618 (надалі - Порядком повернення) та Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого Наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20.07.2007 №611/147 (надалі - Порядком взаємодії) дійшов наступного правового висновку.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Враховуючи зазначене, оскільки позивач до митного органу із заявою про повернення з Державного бюджету України надмірно сплаченого податку на додану вартість не звертався, ним не дотримано визначеного порядку повернення надмірно сплачених коштів.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 КАС України,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Ромсат" та Київської міжрегіональної митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець