Справа № 522/10769/15-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 522/10769/15-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Нікітіна С.Й.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Алексєєвої Т.М.,

за участю представника апелянта - Незгодюка В.І.,

представника позивача - адвоката Сопільняка В.Ю.,

представника відповідача - Дорогіна К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Разом із позовом, до суду надано заяву про його забезпечення шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.10.2014 року № 292 «Про демонтаж тимчасових споруд» в частині демонтажу тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1, заборонити посадовим особам та службовим особам, іншим співробітникам Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на демонтування тимчасової споруди (пункт мілко роздрібної торгівлі), належного ОСОБА_4

Зазначену заяву обґрунтовано тим, що на теперішній час існує реальна загроза демонтажу тимчасової споруди, що в свою чергу може призвести до завдання шкоди правам та інтересам заявника, отже, без вжиття заходів забезпечення позову, захист прав, свобод та інтересів позивача буде неможливим, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення адміністративного позову задоволено.

Зупинено дію рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.10.2014 року за № 292 «Про демонтаж тимчасових споруд» в частині демонтажу тимчасової споруди, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4

Заборонено виконавчому комітету Одеської міської ради та Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та іншим субєктам владних повноважень, будь-яким іншим юридичним та фізичним особам до вирішення справи по суті вчиняти будь-які дії стосовно демонтажутимчасової споруди, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4

Копію ухвали направлено для виконання до Виконавчого комітету Одеської міської ради (65004, м. Одеса, Думська площа, 1), Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 60).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради надали до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати вищезазначену ухвалу суду першої інстанції.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору є рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.10.2014 року за № 292 «Про демонтаж тимчасових споруд» в частині демонтажу тимчасової споруди, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4

Оскільки вказаний об`єкт не демонтовано позивачем самостійно, існує реальна загроза, що він буде демонтований силами Управління, як це зазначено у рішенні, тобто існує очевидна небезпека заподіяння істотної шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, також захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову.

Приймаючи судове рішення про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зупинення дії рішення виконавчого комітету Одеської міської ради в частині демонтажу тимчасової споруди є фактично вирішенням цього спору по суті, порушує інтереси Управління споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, яке до участі в справі не залучене, строк дії договору оренди окремого індивідуально визначеного майна закінчився, а тому забезпечуючи адміністративний позов шляхом заборони Управлінню здійснювати демонтаж пунктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі без розгляду справи по суті, суд фактично продовжує здійснення підприємницької діяльності позивачем в порушення норм чинного законодавства України.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Усі публічно-правові спори, у яких хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень, належать до адміністративної юрисдикції (пункти 1, 2, 7 статті 3, частина перша статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). В адміністративному судочинстві‚ на відміну від інших видів судочинства‚ діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (частини четверта, п'ята статті 11, частина друга статті 69, частина п'ята статті 71 КАС України).

Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (частина друга статті 71 КАС України). Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання такого обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали, а у разі невиконання вимоги суду - „суд вирішує справу на основі наявних доказів" (частини четверта, шоста статті 71 КАС України). Наведені та інші положення КАС України дають підстави стверджувати, що в адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, який зобов'язаний в порядку судової процедури, визначеної законом, довести суду правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності. Отже, адміністративне судочинство - це специфічний вид судочинства, де твердження особи про порушення прав вважаються правомірними, поки владний суб'єкт не доведе перед судом протилежне. Правомірні твердження про порушення прав і свобод підлягають в першу чергу негайному захисту, зокрема і засобами забезпечення позову.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина перша статті 2 КАС України).

Розглядаючи клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись зокрема у тому, що клопотання не є надуманим, спір поміж сторонами існує, існує також дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, даним про особу та характер дій відповідача, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно до ч. 1 ст. 118 КАС України клопотання про забезпечення адміністративного позову розглядається не пізніше наступного дня після його одержання й у разі обґрунтованості та терміновості вирішується ухвалою негайно без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи порушене позивачем питання, суд враховує, що забезпечення позову має на меті запобігти, по-перше, збігу обставин, за умови яких позитивне судове рішення буде невиконуваним або його виконання потребуватиме значних зусиль.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2012 р. між Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради в особі заступника начальника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Гоцуляка В.І. (Орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_4 (Орендар) був укладений договір оренди окремого індивідуально визначеного майна № 3/352. Відповідно до п. 1.1. договору з метою підвищення ефективності майна комунальної власності Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - тверде покриття, площею 30,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 межі якого визначені на генеральному плані (додаток2) паспорту пункту дрібно-роздрібної торговельної мережі, вартість якого складає: експертна - 2403. Згідно до п. 1.2 вказане Майно передається в оренду з метою здійснення у сфері торгівлі.

Відповідно до п. 1.3 договору умови даного договору застосовуються до відношень між ними з 01.12.2012 р. по 01.12.205 р.

Виходячи з наведеного, судова колегія приходить до висновку, що посилання апелянта в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування ухвали суду першої інстанції, на те, що строк дії договору оренди окремого індивідуально визначеного майна закінчився, є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява про забезпечення позову є доведеною, обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, оскільки існує реальна загроза завданню шкоди правам та інтересам заявника в зв'язку з демонтажем тимчасової споруди, якою позивач користується на підставі діючого договору оренди.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно заборони іншим суб`єктам владних повноважень, будь-яким іншим юридичним та фізичним особам до вирішення справи по суті вчиняти будь-які дії стосовно демонтажу тимчасової споруди, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, оскільки вжиті заходи забезпечення стосуються невизначеного кола осіб, носять неконкретизований характер, вжитий спосіб забезпечення фактично виходить за межі позову, що розглядається судом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що в цій частині ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 201, 205, 206, 211, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року - змінити.

Абзац третій резолютивної частини ухвали суду викласти у наступній редакції: «Заборонити виконавчому комітету Одеської міської ради та Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради до вирішення справи по суті вчиняти будь-які дії стосовно демонтажу тимчасової споруди, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4».

В решті зазначену ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення виготовлено 20.07.2015 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик