Справа № 809/2515/15
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2015 р. Справа № 809/2515/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді: Кишинського М.І.

за участю секретаря судового засідання: Мельник О.Я.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

третя особа: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_5,

до відповідача: ОСОБА_6 Державного ревізора-інспектора ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_2 ОСОБА_6 Державного ревізора-інспектора ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_3

третя особа: Державна податкова інспекція у м.Івано-Франківську ОСОБА_6 управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (надаліпозивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_6 Державного ревізора-інспектора ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_2 ОСОБА_6 Державного ревізора-інспектора ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_3 третя особа: Державна податкова інспекція у м.Івано-Франківську ОСОБА_6 управління ДФС в Івано-Франківській області (надалівідповідач про визнання дій протиправними в частині внесення до акту перевірки недостовірних даних щодо порушеня порядку здійснення бухгалтерського обліку господарської діяльності.

Вимоги адміністративного позову мотивовані тим, що Головіним управлінням ДФС в Івано-Франківській області листом 19.06.2015 року №915/10/09-19-22-07-23 позивачу було надіслано копії актів про результати фактичних перевірок від 18.06.2015 року №090081, №090082.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з обставин викладених в адміністративному позові підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Представники відповідача та треті особи проти позову в судовому засіданні заперечили повністю, просили в задоволенні позову відмовити, свої обґрунтування виклали в письмових запереченнях.

Розглянувши адміністративний позов, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або не виїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника.

На підставі наказу № 211 від 10.06.2015 року та направлення від 10.06.2015 року № 238 та № 239, виданих ДФС в Івано-Франківській області працівниками ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведена фактична перевірка господарських одиниць позивача за наслідками даної перевірки було складено відповідні акти.

Відповідно до змісту статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених ПК України, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених ПК України, таких документів направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 24.12.2010 року у справі за позовом ТзОВ «Foods and Goods L.T.D.» до ДПІ у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - ДПА в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

Відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та не обгрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

В силу вимог статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи факт допущення позивачем посадових осіб контролюючого органу до перевірки, у спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов'язки для платника податків є рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки у відповідності до пункту 58.1 статті 58 та пункту 86.8 статті 86 ПК України.

Приписами пункту 16.1.9 статті 16 ПК України визначено обов'язки платника податків, серед яких, зокрема, не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи.

Правовий аналіз наведеного нормативного положення свідчить про те, що законодавцем чітко визначено обов'язок платника податку надавати податковим органам необхідну інформацію, документи та виконувати їх законні вимоги.

Закріплені в пп. 16.1.13, 16.1.19 п. 16.1 ст. 16, пп. 20.1.11 п. 20.1 ст. 20 ПК України компетенція контролюючих органів та обов'язок платників податків є необхідними умовами для забезпечення виконання приписів частини 1 статті 67 Конституції України, згідно з якою кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року № 984 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 року № 34/18772, акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на органи державної податкової служби., яка в подальшому повинна використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань. При цьому акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів.

Зі змісту викладеної норми слідує, що діяльність із складання актів документальних перевірок, тобто дії, пов'язані з виявленням порушень та фіксування їх у акті перевірки та включенням до акта висновків є по суті виконанням перевіряючими своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання платником податків податкової дисципліни, а самі по собі висновки обов'язкової сили не мають, тобто не породжують правових наслідків, без відповідних рішень суб'єкта владних повноважень які можуть оскаржуватись в адміністративному судочинстві.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні - правові наслідки для суб'єктів правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені в акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу про нікчемність окремих угод є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті не суперечить чинному законодавству, такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані, висновки акта.

Таким чином, взаємовідносини між особою і суб'єктом владних повноважень виникають на підставі рішення про застосування фінансових санкцій, яке містить певне зобов'язання (правові наслідки) для платника податків.

Висновки, викладені в акті, не є обов'язковими ні для платника податків, ні для керівника податкового органу, а є лише відображенням фактичних дій податкових ревізорів щодо встановлених в ході перевірки порушень, тобто не є предметом правовідносин між особою та суб'єктом владних повноважень, і не є обов'язковими та безумовними для позивача, а тому не можуть бути предметом оскарження в адміністративному суді.

Зазначена правова позиція застосування судом норм права відповідає висновкам, викладених у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 року у справі 21-237а13, постановах Вищого адміністративного суду від 19.12.2013 року у справі № К/800/30029/13, від 23.01.2014 року № К/800/31047/13, зокрема ВСУ зазначає, що акт (довідка) перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав та обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, крім права на надання зауваження до акта перевірки, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акту, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Враховуючи викладене, ВСУ виходить з того, що акт перевірки, його висновки, а також дії щодо їх складення не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства

Вищий адміністративний суд України у рішеннях від 18.08.2014 року №К/800/55634/13, від 09.07.2014 року № К/800/19335/13, дотримуючись вказаної позиції, зазначає, що висновки, викладені в акті податкової перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ні для платника податків, ні для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акт перевірки доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкові повідомлення-рішення, яке визначає грошові зобов'язання платникові податків.

Натомість, висновки, викладені в акті перевірки є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів, а тому, не створюють жодних правових наслідків. Відповідно, акт перевірки не порушує права платника податків безвідносно до змісту такого акту, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову щодо протиправності акту перевірки, а так само дій щодо включення до акту перевірки будь-яких даних.

За таких обставин, на підставі вщевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 13 липня 2015 року.