Справа № 808/1527/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року о 10 год. 34 хв.Справа № 808/1527/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Федорук І.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Комінко»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Комінко» (далі позивач, ТОВ «ТД Комінко») до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, ДПІ), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 20.02.2015 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків податкового органу, яких він дійшов за результатами позапланової документальної виїзної перевірки щодо взаємовідносин позивача з ПП «Муксун», оскільки всі операції підтверджені належним чином складеними первинними документами, послуги отримані від ПП «Муксун», повязані з господарською діяльністю позивача, а під час перевірки надані всі документи, які підтверджують фактичне здійснення вказаних операцій. Вказує, що жодною нормою Податкового кодексу України не поставлено право платника податку на формування податкового кредиту в залежність від неналежного виконання контрагентами своїх податкових зобовязань. Зазначає, що ним правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми коштів по операціях з ПП «Муксун». В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, що під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що згідно звіту 1 ДФ за ІІІ квартал 2014 року контрагента позивача ПП «Муксун» водії, зазначені у товарно-транспортних накладних, наданих позивачем на підтвердження отримання послуг з перевезення, на підприємстві не працюють, виплата заробітної плати вказаним особам ПП «Муксун» не здійснювалась. Крім того, згідно АІС «Автомобіль» ДАЇ МВС за ПП «Муксун» не зареєстрований автомобільний транспорт, а зазначені у товарно-транспортних документах автомобілі зареєстровані на фізичних осіб водіїв, які здійснювали перевезення, що на думку контролюючого органу свідчить про відсутність реально вчинених господарських операцій з цим контрагентом, а отже позивач неправомірно задекларував податковий кредит, на підставі документів, виписаних від імені ПП «Муксун». Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «ТД «Комінко» зареєстровано 06.05.2004 Запорізьким міським управлінням юстиції, свідоцтво про державну реєстрацію від 06.05.2004 №25489551Ю0021151, знаходиться на податковому обліку в ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва від 27.05.2004 №11716695.

В період з 24.12.2014 по 30.12.2014 співробітниками ДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ПП «Комерцбуд-Д» (), ТОВ «Веста МетаОпт» (), ПП «Мускун» () за період з 01.07.2014 по 31.08.2014, за результатами якої складено акт №14/08-28-22-12/32987487 від 13.01.2015 (а.с.10-28).

Згідно висновків даного акту встановлено порушення позивачем пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 6540,00 грн., в т.ч. за липень 2014 року в розмірі 3940,00 грн. та серпень 2014 року в розмірі 2600,00 грн. (а.с.27).

На підставі висновків вищезазначеного акту контролюючим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення № від 20.02.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 8175,00 грн., в т.ч. за основним платежем 6540,00 грн. та 1635,00 грн. за штрафними санкціями (а.с.9).

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленнямрішенням, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованості цих висновків.

З матеріалів справи вбачається, що підставами для висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України став висновок про відсутність факту реального здійснення господарських операцій за договором перевезення вантажу №2805-1 від 28.05.2014, укладеного між позивачем та ПП «Муксун».

Вказаного висновку співробітники контролюючого органу дійшли у звязку з тим, що згідно звіту 1 ДФ за ІІІ квартал 2014 року водії зазначені у товарно-транспортних накладних на підприємстві ПП «Муксун» не працюють, виплата заробітної плати вказаним особам ПП «Муксун» не здійснювалась. Крім того, згідно АІС «Автомобіль» ДАЇ МВС у ПП «Муксун» не зареєстрований автомобільний транспорт, а зазначені у товарно-транспортних документах автомобілі зареєстровані на фізичних осіб водіїв, які здійснювали перевезення, що на думку контролюючого органу свідчить про нереальність господарських операцій між позивачем та ПП «Муксун».

Суд не погоджується з такою позицією контролюючого органу та зазначає, наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 28 травня 2014 року між замовником ТОВ «ТД «Комінко» та перевізником ПП «Муксун» укладено договір перевезення вантажу №2805/1, відповідно до п.1.1 якого замовник надає замовлення на перевезення вантажів, а перевізник виконує перевезення вантажів (а.с.48).

На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, товаро-транспортні накладні (а.с.49-110). Оплата отриманих від ПП «Муксун» послуг підтверджується наданими до матеріалів справи виписками порахунку ТОВ «ТД «Комінко» (а.с.111-112).

Суд зазначає, що згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Пунктом 201.6 ст.201 Кодексу встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару.

Відповідно до п.198.6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Пунктом 201.6 ст. 201 Кодексу встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ПП «Муксун» на момент здійснення господарських операцій з позивачем було зареєстровано у встановленому законодавством порядку, як платник податку на додану вартість, податкові накладні, наявні в матеріалах справи, виписані ПП «Муксун» для документального оформлення виконання умов договорів, містять відомості про адресу місцезнаходження покупця та продавців, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару, тому відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. За таких обставин, підстави для невключення сум податку на додану вартість по вказаних податкових накладних до складу податкового кредиту позивача відсутні.

Суд також зазначає, що відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а так як дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо безпідставності формування валових витрат та незаконності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту за даними операціями є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Суд звертає увагу, що в акті перевірки жодних зауважень щодо правильності оформлення первинних бухгалтерських документів підприємства не міститься, так само як і не містить жодних зауважень щодо правильності оформлення товарно-транспортних накладних.

Стосовно посилань представника відповідача на те, що ПП «Муксун» не має власного автомобільного транспорту, а також те, що водії зазначені у товарно-транспортних накладних на підприємстві не працюють за штатом та не отримують заробітну плату, суд зазначає наступне.

Пунктом 3.1 п.3 договору №2805/1 від 28.05.2014 передбачено, що перевізник ПП «Муксун» має право залучати для виконання транспортних послуг третіх осіб.

Суд зазначає, що відсутність у контрагента позивача власного автомобільного транспорту жодним чином не свідчить про нереальність господарської операції між позивачем та ПП «Муксун», оскільки чинне законодавство та умови договору не забороняють контрагенту позивача залучати третіх осіб до виконання умов договору.

Крім того, суд зазначає, що контролюючим органом під час проведення перевірки на досліджувалось питання стосовно можливості наявності цивільно-правових договорів між ПП «Муксун» на особами, які є власниками зазначених у товарно-транспортних накладних транспортних засобів та які здійснювали перевезення. Також суд звертає увагу, що встановлення відповідачем факту належності на праві приватної власності транспортних засобів, за допомогою яких здійснювались перевезення, водіям, які зазначені в товарно-транспортних накладних, що свідчить про реальну можливість здійснення даних господарських операцій.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що навіть за умови неналежного оформлення ПП «Муксун» договорів з третіми особами та не сплати таким особам грошових коштів, позивач не може нести негативні наслідки таких дій контрагента, оскільки зі свого боку належним чином виконав умови договору та сплатив грошові кошти за отримані послуги.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач у відповідності до норм ПК України правомірно включив до складу податкового кредиту та валових витрат суми коштів по господарських операціях з ПП «Муксун». Контролюючий орган при прийнятті рішення дійшов хибного висновку про порушення позивачем положень ПК України, оскільки врахував лише обставини діяльності його контрагента, а не позивача, що є помилковим, так як позивач не несе відповідальності за його дії.

Також, суд дійшов висновку, що податковий кредит підтверджений відповідними первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку та наявний зв'язок витрат позивача з його господарською діяльністю.

Щодо посилань позивача на відсутність у нього господарських правовідносин з ПП «Мускун», про яке йдеться мова у акті перевірки, з урахуванням тотожності кодів ЄДРПОУ ПП «Мускун» та ПП «Муксун», з яким позивач перебував у господарських операціях, суд вважає обґрунтованими твердження відповідача про допущення описки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ТД Комінко» підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Комінко» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 20.02.2015.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Комінко» судовий збір в розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко