Справа № 2а-4349/12/2170
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2015 р. м. Київ К/800/58069/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05.02.2013 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 р.

у справі № 2а-4349/12/2170

за позовом Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби

до ОСОБА_4

про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб

та за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби

третя особа - ОСОБА_5

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року Державна податкова інспекція у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у м. Херсоні) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4), в якому просила суд стягнути з ОСОБА_4 податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 16 298,79 грн. до місцевого бюджету.

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до ДПІ у м. Херсоні, за участю третьої особи - ОСОБА_5 (далі - третя особа, ОСОБА_5.), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.10.2010 р. № /0.

Вказані справи об'єднано судом першої інстанції в одне провадження.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 05.02.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 р., позовні вимоги ДПІ у м. Херсоні задоволено повністю: стягнути з ОСОБА_4 до місцевого бюджету податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 16 298,79 грн.; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні від 08.10.2010 р. № /0 - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05.02.2013 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 р. і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити, а у задоволенні позовних вимог ДПІ у м. Херсоні - відмовити.

ДПІ у м. Херсоні у письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, у зв'язку з чим просила касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до положень статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 16.08.2010 р. по 17.08.2010 р. посадовою особою ДПІ у м. Херсоні, на підставі пункту 1 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» була проведена документальна невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р., за результатами якої складено акт від 28.09.2010 р. № 1092/17-1/НОМЕР_1 та зроблено висновок про порушення вимог підпункту 4.2.6 пункту 4.2 статті 4, пункту 12.1 статті 12, підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме: фізична особа не сплатила податок з доходів фізичних осіб в сумі 16 298,79 грн.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом було винесене податкове повідомлення-рішення від 08.10.2010 р. № /0, яким ОСОБА_4 визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від продажу рухомого майна та надання рухомого майна в оренду розмірі 16 298,79 грн.

Як вбачається з акту перевірки від 28.09.2010 р. № 1092/17-1/НОМЕР_1 підставою для визначення ОСОБА_4 зазначеного податкового зобов'язання слугували наступні встановлені перевіряючим обставини. Так, 20.08.2009 р. ОСОБА_4 зняв з обліку для реєстрації автомобіль «MITSUBISHI GRANDIS», який згідно облікової картки перереєстровано на покупця ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу через товарну біржу «Алмаз». При постановці на облік зазначеного транспортного засобу ОСОБА_5 було проведено товарознавчу експертизу, згідно якої вартість автомобіля становить 108 658,63 грн.

При визначенні доходу, отриманого позивачем від продажу автомобіля, який оподатковується за ставкою визначеною пунктом 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», застосовано звичайну ціну, яка, за твердженнями податкового органу, дорівнює експертній вартості автомобіля, а саме сума у розмірі 108 658,63 грн.

В подальшому податковим органом на адресу ОСОБА_4 було направлено податкову вимогу на зазначену в податковому повідомленні-рішенні від 08.10.2010 р. № /0 суму, однак ці кошти сплачені не були, що слугувало підставою для звернення ДПІ у м. Херсоні з позовом про стягнення боргу.

Разом з тим, ОСОБА_4 не погоджуючись з винесеним податковим органом податковим повідомленням-рішенням звернувся до суду з позовом про його скасування вказавши на наступні обставини. Так, у вересні 2007 року придбав автомобіль «MITSUBISHI GRANDIS» у ТОВ «Автомир-Херсон» на підставі договору купівлі-продажу за 169 082 грн., які повинен був сплатити протягом трьох днів. 28.09.2009 р. ОСОБА_4 уклав кредитний договір з АКБ «Індустріалбанк» та договір поруки. Згідно зазначених договорів отримав в банку кредит на суму 33 614,72 дол. США, а з метою належного виконання зобов'язань між ОСОБА_4, АКБ «Індустріалбанк» та поручителем ОСОБА_5 укладено договір поруки, яким передбачено, що у випадку непогашення позичальником заборгованості, кредитор набуває права вимоги до поручителя, а поручитель набуває всі права кредитора. В подальшому отримав автомобіль та користувався ним.

Оскільки ОСОБА_4 не зміг виконати обов'язки по кредитному договору, то відповідно до договору поруки ОСОБА_5, як поручитель, 20.08.2009 р. вніс до АКБ «Індустріалбанк» непогашену суму кредиту 191 426,22 гривень, а ОСОБА_4 в цей же день передав йому автомобіль «MITSUBISHI GRANDIS». Такий розрахунок було зроблено шляхом укладення 20.08.2009 р. договору купівлі-продажу на Херсонській товарній біржі «Алмаз», відповідно до якого вартість автомобіля становить 100 грн.

Оскільки вартість автомобіля визначена в сумі 100 грн., то і податок з доходів, на думку ОСОБА_4, повинен сплачуватись з цієї суми.

Суд першої інстанції, рішення якого залишено без змін судом апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольняючи позовні вимоги ДПІ у м. Херсоні, виходив з того, що ОСОБА_4 не спростовані висновки податкового органу викладені в акті перевірки, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню. При цьому суди попередніх інстанцій погодились з позицією податкового органу, що базою оподаткування є звичайна ціна вартості автомобіля, яка визначена в сумі 108 658,63 грн. згідно експертної оцінки.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з такими висновками судів, вважаючи їх передчасними та такими, що винесені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статі 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У зв'язку із наведеними процесуальними приписами суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у справі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги адміністративного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно тлумачити ці норми.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

З метою оподаткування до доходів платника податку також включаються: звичайна вартість майна, яке передається платником податку за довіреністю іншій особі, якщо умови такої довіреності передбачають право такої іншої особи продати таке майно або відчужити його в інший спосіб, крім такої передачі між членами подружжя у межах спільної часткової або спільної сумісної власності.

Дохід з джерелом його походження в Україні, згідно підпункту «ж» пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», - це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкта рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із Законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України.

Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року. До складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються в тому числі і частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11-12 цього Закону.

Згідно з пунктом 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

На відміну від визначеного підпунктом 11.1.3 статті 11 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» порядку оподаткування операцій з продажу нерухомості, згідно з яким дохід від продажу об'єкта нерухомого майна визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого нерухомого майна, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до законодавства, при продажу рухомого майна вказаний Закон не містить вимог до визначення бази оподаткування не нижче оціночної вартості такого майна.

Згідно з Правилами державної реєстрації і обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів всіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів і мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388, реєстрація транспортних засобів здійснюється на основі заяви власника, поданої особисто, і документів, посвідчуючи його особистість, правомірність набуття транспортного засобу, оцінку його вартості, яка проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС України, Мінюстом, Держпромполітики, Держмитслужбою і Фондом держмайна і що має відповідні документи. Відповідно такі дані є лише свідченням того, що той чи інший транспортний засіб має ту чи іншу оціночну вартість, але зовсім не є доказом того, що такий транспортний засіб був придбаний чи відчужений його власником саме за такою ціною, оскільки сторони договору купівлі-продажу рухомого майна вільні у визначені ціни і жоден нормативний акт не встановлює, що при укладанні договору купівлі-продажу транспортного засобу між фізичними особами договірна ціна не повинна бути меншою від оціночної вартості такого автомобіля.

За таких обставин, висновок податкового органу про визначення доходу від продажу рухомого майна виходячи з його оціночної вартості, що визначена не ґрунтується на вимогах чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства про оподаткування, а відтак і визначення ОСОБА_4 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від продажу рухомого майна згідно експертної оцінки, здійснено неправомірно.

У даному випадку судам попередніх інстанцій необхідно було з'ясувати умови на яких право власності на транспортний засіб перейшло від ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з урахуванням погашення останнім зобов'язань ОСОБА_4 перед АКБ «Індустріалбанк». Тобто чи є сума погашення поворотною або безповоротною допомогою ОСОБА_4, чи вона підлягає стягненню в порядку регресу.

Таким чином, судами попередніх інстанцій в повній мірі не встановлені обставини щодо дійсної бази оподаткування від продажу автомобіля, тобто, дійсного оподатковуваного доходу ОСОБА_4 від цієї операції.

Також не враховано пункту 12.2 статті 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та не встановлено, чи продаж автомобіля ОСОБА_4 здійснено один раз протягом звітного податкового року чи ні; якщо так, то чи сплачено 1 відсоток від вартості такого об'єкта рухомого майна. Встановлення даних обставин є важливим для правильного вирішення даної справи по суті.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05.02.2013 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 р. у справі № 2а-4349/12/2170 - скасувати.

Справу № 2а-4349/12/2170 направити на новий судовий розгляд до Херсонського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис І.В. Приходько
Судді підпис І.О. Бухтіярова
підпис М.І. Костенко