Справа № 815/5727/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2015 р. м. Київ К/800/7351/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

при секретарі: Скавуляк Т.В.,

за участю представників: позивача: Салалайка А.А., відповідача: Мартиневич А.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційною скаргою Південної митниці Міндоходів на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Крупяний двір" до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа - приватне підприємство "Аладін-СВ", про визнання протиправними дій, скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Крупяний двір" звернулось до суду з позовом до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа - приватне підприємство "Аладін-СВ", про визнання протиправними дій; скасування рішення про коригування митної вартості від 14.06.2013 №500010101/2013/000001/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, оформленні чи попуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 14.06.2013 №500010101/2013/00013.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Південною митницею Міндоходів протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято необґрунтовані рішення щодо її коригування.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року скасовано; прийнято нову, якою позов задоволено: визнано протиправними дії Південної митниці Міністерства доходів та зборів України з винесення рішення про коригування митної вартості від 14.06.2013 №500010101/2013/000001/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, оформленні чи попуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 14.06.2013 №500010101/2013/00013; скасовано рішення про коригування митної вартості від 14.06.2013 №500010101/2013/000001/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, оформленні чи попуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 14.06.2013 №500010101/2013/00013.

У поданій касаційній скарзі Південна митниця Міндоходів із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.04.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю «Крупяний двір» та компанією «Анадолу Трейд Гида Иншаат Наклият ве Туризм Диш Тиджарет Лимитед Ширкети» (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №22/04/13, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю "Крупяний двір" купує товари, вироблені чи придбані в Туреччині. Кількість та асортимент товару визначається на кожну партію товару окремо та зазначається в специфікаціях, які приєднуються до кожної партії товару.

З метою митного оформлення товару, ввезеного на виконання контракту від 22.04.2013 №22/04/13, позивачем подано електронну вантажно-митну декларацію від 13.06.2013 №500010101/2013/001980 та товаросупровідні документи, згідно з якими митну вартість імпортованих товарів визначено за основним методом.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем надано: зовнішньоекономічний контракт від 22.04.2013 №22/04/13, інвойс від 16.05.2013 №9679-9681, калькуляції вартості продавця товару від 16.05.2013 до специфікації №1 від 26.04.2013, довідка про ціну TOB "Експоцентр Одеса" від 07.06.2013, прайс-лист продавця товару б/н від 10.04.2013, платіжні доручення в іноземній валюті від 29.04.2013 №01, від 13.05.2013 №02, від 14.05.2013№03, від 15.05.2013 №04.

Митним органом на підставі частини третьої статті 53 Митного кодексу України направлено декларанту електронне повідомлення про необхідність подання протягом 10 днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: виписки з бухгалтерської документації, копії митної декларації країни відправлення.

13.06.2013 декларантом повідомлено про неможливість надання додаткових документів.

14.06.2013 Південною митницею відмовлено у митному оформленні товару, про що складено картку відмови у прийнятті митної декларації №500010101/2013/00013 та винесено рішення про коригування митної вартості товарів від 14.06.2013 №500010101/2013/000001/2, згідно з яким митну вартість імпортованих товарів визначено за резервним методом.

В главі 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 14.06.2013 №500010101/2013/000001/2 вказано, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності, а саме: ціни товарів, зазначені на умовах EXW в прайс-листі від 10.04.2013 б/н співпадають з цінами, вказаними у калькуляціях від 16.05.2013 б/н, у той час як у калькуляціях присутня графа "Доставка до порту призначення"; згідно з контрактом від 22.04.2013 №22/04/13 в російській версії відсутній пункт 6.5, проте він присутній у турецькій версії контракту; згідно з п.42 продавець зобов'язаний надати покупцеві копію експортної митної декларації; враховуючи цінову інформацію, вказану в інвойсі від 16.05.2013 № 9679-9681 та інформацію, вказану у прайс-листі від 10.04.2013р. б/н відсутня інформація про вартість навантажувально-розвантажувальних робіт та страхування товару; номер рахунку вказаний у платіжному дорученні від 29.04.2013 відрізняється від номера рахунку, вказаного у контракті від 22.04.2013 № 22/04/13.Таким чином, виникли підстави вважати, що в наданих документах зазначені недостовірні відомості.

04.07.2013 товари випущено у вільний обіг під гарантійні зобов'язання шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України за МД № 500010101/2013/002617.

Вказуючи на протиправність рішення про коригування митної вартості від 14.06.2013 №500010101/2013/000001/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, оформленні чи попуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 14.06.2013 №500010101/2013/00013, товариство з обмеженою відповідальністю "Крупяний двір" звернулось до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведеності з боку органу доходів і зборів наявності у нього обґрунтованого сумніву щодо достовірності митної вартості, заявленої позивачем, який був обумовлений наявністю розбіжностей у документах щодо числових значень складових митної вартості. Зазначене у сукупності із фактом ненадання декларантом додаткових документів унеможливило застосування органом доходів і зборів основного методу визначення митної вартості та, відповідно, зумовило коригування митної вартості ввезених товарів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сумнів митного органу щодо достовірності митної вартості обумовлений не розбіжностями щодо ціни товару, а розбіжностями, які не пов'язані з визначенням митної вартості оцінюваних товарів, у зв'язку з чим не може вважатися обґрунтованим.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується із вказаними висновками суду апеляційної інстанції та вказує на помилкове скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частин другої, третьої статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з вимогами пунктів 5, 6, 7 частини десятої статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів є складовими митної вартості товару при визначенні її за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України.

Відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що під час здійснення Південною митницею Міндоходів контролю правильності визначення митної вартості товарів за митною декларацією від 13.06.2013 №50001001/2013/001980 митним органом встановлено, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності, а саме: ціни товарів, зазначені на умовах EXW в прайс-листі від 10.04.2013р. б/н співпадають з цінами, вказаними у калькуляціях від 16.05.2013р. б/н, проте у калькуляціях присутня графа "Доставка до порту призначення"; згідно з контрактом від 22.04.2013 №22/04/13 в російській версії відсутній пункт 6.5, проте він присутній у турецькій версії контракту; згідно з п.42 продавець зобов'язаний надати покупцеві копію експортної митної декларації; враховуючи цінову інформацію, вказану в інвойсі від 16.05.2013 №9679-9681 та інформацію, вказану у прайс-листі від 10.04.2013 б/н відсутня інформація про вартість навантажувально-розвантажувальних робіт та страхування товару; номер рахунку вказаний у платіжному дорученні від 29.04.2013р. № 1 відрізняється від номера рахунку, вказаного у контракті від 22.04.2013 № 22/04/13.

Враховуючи викладене, зважаючи на наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, а також те, що вказані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення витрат, які в силу положень частини десятої статті 58 Митного кодексу України є безпосередньо складовими митної вартості товару, колегія суддів вказує на помилковість позиції суду апеляційної інстанції в частині того, що сумнів митного органу щодо достовірності митної вартості товару обумовлений виключно розбіжностями, які не пов'язані з визначенням митної вартості оцінюваних товарів.

За вказаних обставин, позиція суду першої інстанції щодо доведеності з боку митного органу наявності обставин, з якими частина третя статті 53 Митного кодексу України пов'язує наявність підстав для витребування додаткових документів, є обґрунтованою.

За змістом частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, подані декларантом на підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких наведено у частині третій статті 53 Митного кодексу України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не надано додаткові документи на вимогу митного органу.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Враховуючи викладене, зважаючи на доведеність з боку митного органу наявності у нього обґрунтованого сумніву щодо заявлення позивачем неповних відомостей щодо митної вартості товарів, а також виходячи з факту ненадання позивачем додаткових документів на вимогу митного органу, колегія суддів погоджується і позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для корегування митної вартості, заявленої позивачем.

Одночасно з викладеним, колегія суддів вказує на помилкове посилання суду апеляційної інстанції на недотримання митним органом вимог щодо надання пояснень в частині зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо при прийнятті рішення про корегування митної вартості товару. Так, вимоги щодо корегування ціни з урахуванням розбіжностей щодо кількості товару та інших комерційних рівнів встановлено статтями 59 та 60 Митного кодексу України, якими врегульовано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів та метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, у той же час як у спірних правовідносинах митну вартість скориговано за резервним методом, відповідно до положень статті 64 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи викладене, зважаючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Південної митниці Міндоходів задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року скасувати, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: