Справа № 826/17132/13-а
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ К/800/56832/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Загороднього А.Ф.

Сіроша М.В.

при секретарі судового засідання: Чайці О.С.,

розглянувши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2014 року

по справі № 826/17132/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хьорман-УА»

до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хьорман-УА» звернулось до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 жовтня 2013 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року у даній справі позов задоволено з огляду на правомірність заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 30 серпня 2013 року по 19 вересня 2013 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Хьорман-УА» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої встановлено порушення позивачем п.135.2, п.135.4 ст.135, п.137.1, п.137.4 ст.137, пп.153.1.3, пп.153.1.4 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в розмірі 1912681,00 грн.; п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню, задекларованого у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів в розмірі 1881,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками перевірки та розгляду заперечень позивача на акт перевірки відповідач дійшов висновку щодо порушення позивачем п.135.2, п.135.4 ст.135, п.137.1, п.137.4 ст.137 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в розмірі 503978,00 грн.; п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню, задекларованого у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів в розмірі 1881,00 грн., та встановлено завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, в розмірі 1583,00 грн.

На підставі висновків перевірки ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у місті Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 18 жовтня 2013 року №, згідно якого зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 1881,00 та застосовано 470,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій; №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 504578,75 грн., у тому числі 503978,00 грн. за основним платежем та 600,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій; №, згідно якого за порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1583,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом щодо оскарження податкових повідомлень-рішень відповідача від 18 жовтня 2013 року № та №.

Задовольняючи позов, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (замовник) та ПП «Аудиторська фірма «Сайвена-Аудит» (аудитор) укладена угода №07-2013 від 26 липня 2013 року, відповідно до якої замовник доручає, а аудитор приймає на себе виконання аудиторської перевірки податкового обліку фінансово-господарської діяльності замовника за період з 01 липня 2010 року по 30 червня 2013 року та супроводження комплексної виїзної податкової перевірки, в обсягах і на умовах, передбачених цією угодою.

За результатами проведеної аудиторської перевірки та складання аудиторського звіту встановлено надлишкове нарахування податку на прибуток позивачем за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2011 року, тобто, у даний період у декларації з податку на прибуток позивача декларувалася надлишкова (завищена) сума податку на прибуток підприємств.

ТОВ «Хьорман-УА» листом №01/190913 від 19 вересня 2013 року та листом №03/200913 від 20 вересня 2013 року повідомило податковий орган про помилки, що були здійсненні позивачем при декларуванні податку на прибуток та просило врахувати при перевірці також суми витрат, що не були враховані позивачем при подачі декларації з прибутку, та факти завищення податкових зобов'язань з податку на прибуток.

У відповідності до пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

В свою чергу, згідно п.135.1, п.135.2 ст.135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу. Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу пп.135.4.1 п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо).

Згідно п.137.1, п.137.4 ст.137 Податкового кодексу України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг. Датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Відповідач дійшов висновку, що позивачем не включено до складу доходу від операційної діяльності вартість реалізованих товарів в загальному розмірі 3378128,00 грн. Разом з тим, передоплата за товар, який був відвантажений в ІІ-ІV кварталах 2011 року, надійшла позивачу в період до 01 квітня 2011 року та суми передоплати включені до складу валового доходу у відповідні періоди згідно вимог Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

В силу п.7 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України дохід не визначається щодо товарів (результатів робіт, послуг), відвантажених (наданих) після дати набрання чинності розділом III цього Кодексу в частині вартості таких товарів (результатів робіт, послуг), оплаченої у вигляді авансів (передоплати) до такої дати, у тому числі в період перебування на спрощеній системі оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справа, за результатами розгляду заперечень позивача на акт перевірки та додатково наданих пояснень та документів (оборотно-сальдові відомості по рахунку 681 «Розрахунки за авансовими платежами»), комісія відповідача прийняла рішення зменшити донарахування в частині задекларованих показників р.02 декларацій з податку на прибуток підприємств «доходи від операційної діяльності», оскільки підприємством частково підтверджено відображення одержаних авансів у складі валових доходів за І квартал 2011 року.

Колегія суддів погоджується з думкою судів про те, що висновки акта перевірки щодо порушень з боку позивача п.135.2, п.135.4 ст.135, п.137.1, п.137.4 ст.137 Податкового кодексу України викладені не чітко, не в повній мірі, та без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених порушень, що унеможливлює встановити, які саме доходи від реалізації, та на підставі яких первинних документів та по відносинам із якими контрагентами не були включені до складу доходів, та, відповідно, встановити наявність будь-яких порушень ТОВ «Хьорман-УА» в частині визначення обсягу доходів.

Крім того, відсутність факту даного порушення підтверджується також висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 26 червня 2014 року №4931/14-45, в якому зазначено, що висновок акта перевірки стосовно розбіжності між розміром доходу від реалізації робіт та послуг, отриманим у ІІ-IV кварталах 2011 року, та розміром доходу, який задекларований ТОВ «Хьорман-УА» в р.02 «Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (послуг)» у декларації з податку на прибуток підприємства за ІІ-IV квартали 2011 року, документально не підтверджується.

Крім того, відповідач дійшов висновку щодо порушення позивачем пп.153.1.3 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу України, внаслідок чого не включено до складу інших доходів позитивне значення курсових різниць в розмірі 4875317,00 грн., а також порушення пп.153.1.4 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу України, внаслідок чого не включено до складу інших доходів позитивну різницю між курсом іноземної валюти до гривні в розмірі 62559,00 грн., у тому числі за ІІ квартал 2011 року - 62559,00 грн.

Разом з тим, відповідачем не визначено, за якими конкретними операціями позивача мало місце встановлене порушення та якими первинним документами підтверджується виявлене порушення, натомість, як встановлено судами, позивач під час оподаткування курсових різниць діяв відповідно до роз'яснення, наданого ДПІ у Подільському районі у листі від 14 лютого 2012 року №1988/10/31-008, та позивачем у бухгалтерському обліку здійснено розмежування заборгованості перед іноземним постачальником, а саме заборгованості, яка виникла до 01 квітня 2011 року, та заборгованості, яка виникла після 01 квітня 2011 року.

Відповідно до пп.153.1.1, пп.153.1.2, пп.153.1.3 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу України доходи, отримані/нараховані платником податку в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів, виконанням робіт, наданням послуг, у частині їхньої вартості, що не була сплачена в попередніх звітних податкових періодах, перераховуються в національну валюту за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату визнання таких доходів згідно з цим розділом, а в частині раніше отриманої оплати за курсом, що діяв на дату її отримання. Витрати, здійснені (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з придбанням у звітному податковому періоді товарів, робіт, послуг, у встановленому порядку включаються до витрат такого звітного податкового періоду шляхом перерахування в національну валюту тієї частини їх вартості, що не була раніше оплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату здійснення операції з такого придбання, а в частині раніше проведеної оплати - за таким курсом, що діяв на дату здійснення оплати. Визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. При цьому, прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від'ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку.

Згідно пп.153.1.4 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій з продажу іноземної валюти та банківських металів до складу доходів або витрат платника податку відповідно включається позитивна або від'ємна різниця між доходом від продажу та балансовою вартістю такої валюти, металів або вартістю на дату здійснення операції, якщо вона була проведена після дати звітного балансу. У разі придбання іноземної валюти до складу відповідно витрат або доходів звітного періоду включається позитивна або від'ємна різниця між курсом іноземної валюти до гривні, за яким придбавається іноземна валюта, та курсом, за яким визначається балансова вартість такої валюти. Також, до витрат відносяться витрати на сплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з купівлі-продажу безготівкової іноземної валюти за гривню та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з придбанням іноземної валюти.

У відповідності до пп.11.2.3 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є нерезидентами, є дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті - також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт (послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

Датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувалась будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку (пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Відповідно до пп.7.3.1, пп.7.3.2 п.7.3 ст.7 вищезазначеного Закону доходи, отримані (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, перераховуються в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання (нарахування) таких доходів, і не підлягають перерахуванню у зв'язку зі зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду. Балансова вартість іноземної валюти, отриманої платником податку у зв'язку з таким продажем (виручка в іноземній валюті), визначається за курсом, зазначеним у першому абзаці цього підпункту. Витрати, понесені (нараховані) платником податку в іноземній валюті протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до валових витрат такого платника податку, визначаються у сумі, що має дорівнювати балансовій вартості такої іноземної валюти, визначеної згідно із положеннями підпунктів 7.3.1, 7.3.4, 7.3.6 цієї статті, і не підлягають перерахуванню у зв'язку із зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

За таких обставин, суди дійшли вірного висновку, що до 01 квітня 2011 року платник податку при відвантаженні товарів, виконанні робіт, наданні послуг, особам, які є нерезидентами, до складу валових доходів включав суми, розраховані шляхом перерахунку вартості товарів, робіт, послуг в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату збільшення доходів, а до складу валових витрат при отриманні товарів, робіт, послуг від осіб, які є нерезидентами, - суми, які розраховувались шляхом перерахування вартості товарів, робіт, послуг в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання таких товарів, робіт, послуг.

При цьому, відповідно до пп.7.3.3 п.7.3 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у позивача заборгованість в іноземній валюті щодо таких операцій не виникала і, відповідно, перерахунок курсових різниць по них не проводився, тому, якщо платник податку придбав товари (роботи, послуги) за іноземну валюту до 01 квітня 2011 року, то після набрання чинності розділу ІІІ Податкового кодексу України заборгованість в іноземній валюті за такі товари (роботи, послуги) не перераховується. Вказане також узгоджується з позицією, викладеною у листі ДПІ у Подільському районі м. Києва №1988/10/31-008 від 14 лютого 2012 року про надання відповіді на лист позивача від 10 січня 2012 року №01/100112.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заперечень позивача на акт перевірки та додатково наданих пояснень та документів (оборотно-сальдові відомості по рахунку 681 «Розрахунки за авансовими платежами»), комісія прийняла рішення підтвердити правомірність формування р.03 декларації з податку на прибуток підприємств «інші доходи» в частині відображення позитивних курсових різниць за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

Крім того, згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 26 червня 2014 року №4931/14-45 встановлено, що позитивна різниця між курсом іноземної валюти до гривні в розмірі 62559,00 грн., визначена в податковій декларації з податку на прибуток підприємства за ІІ-ІІІ квартали 2011 року в сумі 83808,00 грн., яка включає в себе суму доходу в розмірі 62559,00 грн., тому висновки акта перевірки про порушення ТОВ «Хьорман-УА» пп.153.1.3, пп.153.1.4 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу України нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідач також дійшов висновку щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства в частині формування валових витрат та включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Гарант Інвест Сервіс», ТОВ «Девайн Інтервест».

Згідно ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Пунктом 138.1 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

В силу п.144.1 ст.144 Податкового кодексу України амортизації підлягають, зокрема, витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності; витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного року.

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Так, на підставі доказів, що містяться у справі: договори, видаткові та податкові накладні, рахунки-фактури, банківські виписки, платіжні доручення та ін., оцінка яким надана з дотриманням положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суди попередніх інстанцій зробили юридично правильний висновок про підтвердження факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

На підтвердження реальності господарських операцій, мети та фактичного використання позивачем придбаних товарів та послуг у господарській діяльності в матеріалах справи наявні: інвентарна картка обліку основних засобів від 27 січня 2012 року №626, акт приймання-переміщення основних засобів від 27 січня 2012 року, відомості нарахування амортизації, наказ про проведення інвентаризації, протокол зборів інвентаризаційної комісії, акт інвентаризації, фотознімки ноутбука та керівництва по техніці безпеки.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та включення сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Враховуючи, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентом позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій.

Здійснення господарської діяльності контрагентами не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Гарант Інвест Сервіс», ТОВ «Девайн Інтервест», останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

За таких обставин, суди дійшли вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2014 року по справі № 826/17132/13-а залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підписЗагородній А.Ф.
підписСірош М.В.

Ухвала складена у повному обсязі 10.07.2015 р.