Справа № 804/14797/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2015 рокусправа № 804/14797/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року у справі № 804/14797/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-Днепр" до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Експерт-Днепр звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 05.09.2014 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Експерт-Днепр задоволено. Визнано протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 05.09.2014 року.

Не погодившись з вищевказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що судом першої інстанції під час винесення судового рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, та просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю Експерт-Днепр зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 20.08.2013 року та перебуває на обліку як платник податків в Державній податковій інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

На підставі наказу ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 08.08.2014 року № 638, згідно з п.п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п.78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ, ОСОБА_1 головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю Експерт-Днепр (код за ) щодо дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з платниками податків ТОВ Дюран Трейд (код за ) за період грудень 2013 року та ТОВ Біфлекс (код за ) за період квітень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 22.08.2014 року № 1900/04-65-22-03/38837471 (далі Акт перевірки), висновками якого встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 6658,00 грн., а саме: в грудні 2013 року на суму ПДВ 4644,00 грн.; в квітні 2014 року на суму ПДВ 2014,00 грн.

ТОВ Експерт-Днепр не погодилось з висновками перевірки та направило відповідачу заперечення від 29.08.2014 р. на Акт перевірки. За результатами розгляду заперечень листом від 04.09.2014р. № 15203/10/04-65-22-03-19 податковий орган повідомив позивача про те, що висновки Акту перевірки є правомірними та такими, що не суперечить діючому законодавству.

05.09.2014 податковим органом на підставі висновків Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення форми Р № НОМЕР_1, яким ТОВ Експерт-Днепр нараховане грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 8 322,50 грн., з яких 6 658,00 грн. - основне зобов'язання, 1 664,50 грн. - штрафні санкції.

Вирішуючи спір у справі та задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що реальність проведення господарських операцій позивача з контрагентами підтверджуються наявними первинними документами, які в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача. Висновки відповідача про те, що позивач порушив положення Податкового кодексу України є безпідставними, не підтвердженими фактичними обставинами справи, у зв'язку з чим, суд приходить висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та його скасування.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2013 року між ТОВ Експерт-Днепр (Замовник) та ТОВ ДюранТрейд (Виконавець) укладено договір про падання послуг № а9-10-2013 (далі - Договір). Відповідно до пункту 1.1 предметом цього Договору є послуги з проведення товарної експертизи (далі - Послуги) товарної продукції, пред'явленої Замовником, в тому числі шляхом залучення третіх осіб.

На виконання умов Договору ТОВ Дюран Трейд надало ТОВ Експерт-Днепр Послуги на загальну суму 27 865,23 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 02.12.2013 р. № ОУ-0000936 на суму 20 342,33 грн., в тому числі ПДВ - 3 390,39 грн., а також актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.12.2013 р. № ОУ- 0000962 на суму 7 522,90 грн., в тому числі ПДВ - 1 253,82 грн.

Вказані послуги на підставі рахунків-фактур від 02.12.2013 №СФ-0001212 та від 10.12.2013 р. № СФ-0001306 оплачені ТОВ Експерт-Днепр у повному обсязі згідно з платіжними дорученнями від 09.12.2013 р. № 89 та від 17.12.2013 р. № 96.

У зв'язку з вищезазначеними господарськими операціями ТОВ Дюран Трейд надало ТОВ Експерт-Днепр податкові накладні від 02.12.2013 р. № 11 та від 10.12.2013 р. № 64.

Також, 28 квітня 2014 року ТОВ Експерт-Днепр придбало офісні меблі у ТОВ Біфлекс на загальну суму 12 083,76 грн., в тому числі ПДВ - 2 013,95 грн., що підтверджується видатковою накладною від 28.04.2014 № РН-196, рахунком-фактурою від 28.04.2014 р. № БФ-2800414, платіжним дорученням від 07.05.2014р. №85 та податковою накладною від 28.04.2014р. № 196.

Вказані меблі були введені в експлуатацію як основні засоби ТОВ Експерт-Днепр, що підтверджується актом від 28.04.2014 № 5.

Реальність господарських відносин позивача з ТОВ Дюран Трейд підтверджується наступними первинними документами: копіями договорів; податковими накладними, накладними на придбання товарів, платіжними дорученнями, оборотносальдовими відомостями по рахунках 10,631.

У відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу(загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, підставами для визнання договору недійсним є недотримання сторонами при укладенні такого договору вимог ст. 203 Цивільного кодексу України, недійсність такого договору прямо не передбачена законом, а одна із сторін або інша зацікавлена сторона вважає, що договір укладений з порушенням ст. 203 ЦКУ, то такий договір може бути визнаний недійсним тільки в судовому порядку. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Суд зазначає, що відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення, не міг керуватися лише припущеннями щодо фіктивності (нікчемності) укладених договорів.

Разом з тим, порушення постачальником товару правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Позивач не може нести відповідальність за господарську діяльність контрагентів.

Пунктом 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України передбачено, що доходи, що враховуються при обчислені об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2, та складаються з: доходу від операційної діяльності та інших доходів, які визначаються відповідно до п. 135.5, за винятком доходів, визначених у пункті 135.4 та у статті 136.

Відповідно п.137.1 137 Податкового кодексу України, дохід від реалізації товарів визначається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визначається за датою складання акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

У п. 135.2 ст 135 Податкового кодексу України вказано, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Згідно з пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З наданих позивачем доказів вбачається, що укладений з контрагентами правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними. Сторонами господарських відносин були дотримані вимоги чинного законодавства України у спосіб передбачений законом, що в свою чергу підтверджує здійснення господарських операції та правомірно сформований податковий кредит.

Згідно п.198.1, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів, послуг.

Таким чином, для підтвердження включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту необхідні належним чином оформленні первинні документи.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 , є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

У відповідності з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, визначено підстави для формування платником податкового кредиту: наявність господарської операції, сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що за змістом п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за N 128/2568, товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів. Однак, жодним нормативно-правовим актом не встановлено, що товарно-транспортні накладні та дорожні листи є єдиними документами, які підтверджують факт поставки товару від продавця до покупця.

Таким чином, ТОВ Експерт-Днепр провело в рамках своєї господарської діяльності операції, що спрямовані на реальне настання бажаних для підприємства наслідків (отримання офісних меблів, проведення товарної експертизи продукції) та підтверджуються первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідачем не доведено, що зазначені в акті перевірки господарські операції є фіктивними чи безтоварними, не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність законодавчо визначених обставин, що позбавляли б позивача права на формування валових доходів і витрат, податкового кредиту, не доведено недобросовісності позивача, оскільки позиція відповідача про фіктивність та нереальність правочинів ґрунтується виключно на припущеннях, які не підтверджено належними доказами і не мають фактичного та правового обґрунтування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 22.10.2014 року у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов