Справа № 808/7332/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

14.07.2015 № К/800/47720/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на постановуЗапорізького окружного адміністративного суду від 16.10.2013
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2014
у справі №808/7332/13-а
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області № від 14.08.2013, яким донараховані грошові зобов'язання з податку з доходів найманих працівників у розмірі 6498,75грн., з яких 3975,00 грн. основного платежу та 2523,75грн. штрафних санкцій.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.10.2013 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем, на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.7 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, проведена фактична перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.08.2012 по 19.07.2013, за результатами якої складено акт №1032/17/НОМЕР_1 від 26.07.2013, за висновками якого позивачем порушено пп.162.1.3 п.162.1 ст.162, пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163, пп. 164.1.1 п. 164.1, пп. 164.2.1 ст. 164, пп. 168.1.2 п. 168.1, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме: позивачем не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб, визначеного ст.168 Податкового кодексу України за ставкою, передбаченою п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 3975,00грн.

Виявлені порушення відповідач пов'язує з тим, що відповідно до письмових пояснень громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3, названі особи тривалий час працювали у позивача на посадах продавців-консультантів, а саме: громадянка ОСОБА_2 працювала з 01.08.2012 до 29.04.2013, громадянка ОСОБА_3 - з 20.02.2013 до 29.04.2013, та за весь час роботи вони отримували від позивача заробітну плату в розмірі 3375,00грн. та 540,00 грн. відповідно. Зазначені обставини підтвердила в своїй заяві і ОСОБА_4, яка відповідно до трудового договору від 01.08.2012 №8 з 01.08.2012 працювала адміністратором в магазині, що належить позивачу. Зокрема, в ході перевірки встановлено, що відповідно до видаткового касового ордеру №88 від 07.04.2013 громадянкою ОСОБА_5 отримано аванс у сумі 400,00 грн.

На підставі названого акту винесено податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2013, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в розмірі 3975,00грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 2523,75грн.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що ОСОБА_5 на час розгляду справи працювала у позивача, але в перевіряємий період, вона проходила у позивача навчання з метою майбутнього працевлаштування та протягом місяця в рахунок майбутньої заробітної плати отримала аванс в розмірі 400 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про законність спірного рішення, мотивуючи рішення тим, що фактично позивачем були залучені до роботи продавцями-консультантами особи, які проходили у нього навчання з послідуючою оплатою, а неможливість використання позивачем праці найманих працівників без відповідного оформлення трудових відносин спростовується поясненнями свідків, відтак позивач, використовуючи працю вказаних громадян та виплативши їм дохід, набув статусу податкового агента, внаслідок чого повинен був перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб, визначений ст. 168 Податкового кодексу України за ставкою, передбаченою п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

У відповідності до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Податковим агентом з податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (пп. 14.1.180 п. 14. ст. 14 Податкового кодексу України).

Самозайнятою особою визнається платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності (пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

З огляду на викладене, фізична особа-підприємець, що використовує труд найманих працівників та виплачує їм доходи, набуває статусу податкового агента.

За приписами Податкового кодексу України доходом визнається загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (пп. 14.1.56 п. 14. ст. 14 Податкового кодексу України).

Доходом із джерелом його походження з України визнається будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів у вигляді заробітної плати, нарахованих (виплачених, наданих) внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від працедавця, незалежно від того, чи є такий працедавець резидентом або нерезидентом (пп. «є» 14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Заробітною платою, в силу вимог пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, є основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Зважаючи на зміст викладених норм судами зроблено правильний висновок, що обов'язок нараховувати, утримувати, та сплачувати податок з доходів фізичних осіб, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковими агентами нерозривно пов'язаний із фактом нарахування та виплати доходу, зокрема, у вигляді заробітної плати, інших виплат чи винагороди працівнику.

Оскільки судами встановлено, що виплата вказаних сум громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 підтверджена касовим ордером та заявою ОСОБА_4, відтак зроблено вірний висновок, що позивач, використовуючи працю вказаних громадян та виплативши їм дохід, набув статусу податкового агента, та повинен був перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб.

Зазначені обставини також підтверджуються і поясненнями, допитаного судом першої інстанції, свідка ОСОБА_5, яка підтвердила факт виплати позивачем доходу на користь вищенаведених осіб.

За підсумком вищенаведеного, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, які, встановивши що позивач є податковим агентом і на нього покладено обов'язок з нарахування, утримання та сплати податку з доходів фізичних осіб, котрий ним було порушено, не знайшли законних підстав вважати, що спірне податкове повідомлення-рішення не ґрунтується на нормах Закону.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для відмови в позові.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судами апеляційної та першої інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відхилити.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.10.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош