Справа № 2-а-1745/10/1970
Суддя: Мірінович У.А.
Дата ухвалення: 2011-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-1745/10/1970

"19" жовтня 2011 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючої судді Мірінович У.А. при секретарі Винярському В.Я..

за участю:

позивача ОСОБА_1;

представника відповідача 1 (управління Західно оперативного командування)ОСОБА_2,

представників відповідачів 2 (військової прокуратури Західного регіону України) ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду у місті Тернополі адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до управління Західно оперативного командування

до військової прокуратури Західного регіону України

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач, ОСОБА_1Є.) звернувся у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовом до Штабу Західно оперативного командування та військової прокуратури Західного регіону України (надалі по тексту відповідач 2, військова прокуратура) про визнання дій Штабу Західного оперативного командування неправомірними та зобовязання нарахувати та виплатити позивачеві з січня по вересень 2008 року включно премію у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення та різницю між старим та новим забезпеченням, а також стягнути з штабу Західного оперативного командування на користь позивача заборгованість по грошовому забезпеченню та інші виплати, повязані із звільненням з військової служби та органів прокуратури з врахуванням втрати частини її доходів із-за несвоєчасної виплати на загальну суму 150 163,54 грн.

Судом, за згодою позивача допущено заміну первинного відповідача - Штабу Західного оперативного командування на належного відповідача - управлінням Західно оперативного командування (надалі по тексту відповідач 1, Управління).

У судовому засіданні, підчас розгляду справи по суті, позивач позов підтримав та просив задовольнити з наступних мотивів.

З 11 січня 1995 року по 6 жовтня 2008 року позивач проходив військову службу в органах прокуратури України і на час звільнення займав посаду старшого помічника прокурора Західного регіону України у званні підполковника юстиції. Однак, при проведенні нарахувань належних позивачеві при звільнені коштів, відповідачами не було враховано ряд нормативно - правових актів та наказів військового прокурора Західного регіону України, в наслідок чого позивачеві не виплачено належні при звільненні суми, а саме:

- премію за підсумками 2007 року у сумі 12603 грн., яка підлягала до виплати позивачеві згідно наказу військового прокурора Західного регіону України №139 від 17 грудня 2007р. і не була виплачена під час проходження військової служби;

- не виплачену під час проходження військової служби частину премії до 16-ї річниці Збройних сил України у сумі 4849 грн., так як відповідно до наказу військового прокурора Західного регіону України №140 від 17 грудня 2007р. позивачу до виплати належала премія у розмірі 80% від його місячного грошового забезпечення, а було виплачено лише 5232 грн.;

- не виплачену позивачу підчас проходження військової служби частину премій за період з січня по жовтень 2008 року у сумі 7795 грн., так як згідно щомісячних наказах військового прокурора Західного регіону України позивачу до виплати належала премія у розмірі 50% від його місячного грошового забезпечення, а була виплачена у меншому розмірі - 50% від посадового окладу;

- 13167 грн. не виплаченої позивачу під час проходження військової служби різниці між старим грошовим забезпеченням (без премії) та новим грошовим забезпеченням (без премії) за період з січня по вересень 2008 року;

- не виплачену позивачу під час звільнення частину вихідної грошової допомоги у сумі 94565,54 грн., яка підлягала до виплати згідно наказу військового прокурора Західного регіону України №115 від 6 жовтня 2008р.

Крім цього, позивач вважає, що оскільки належні йому при звільнені кошти не виплачені своєчасно, то йому належать до виплати за жовтень - листопад 2008 року кошти у розмірі середньомісячного грошового забезпечення 17184 грн. - як за вимушений прогул, а також просить врахувати втрату частини доходів із-за несвоєчасної виплати зазначених коштів та щомісячний індекс інфляції в Україні.

Після проведення судово економічної експертизи та поновлення провадження у справі №2-а-1745/10/1970, позивач відмітив, що відповідачем після відкриття провадження у справі виплачено 93715,86 грн. грошової допомоги, а отже, відповідачем в добровільному порядку нарахована та виплачена вся сума належної позивачеві при вивільненні сума вихідної допомоги згідно наказу військового прокурора Західного регіону України №115 від 6 жовтня 2008р.

У судовому засіданні, яке відбулось 19 жовтня 2011 року, ОСОБА_1 зазначив, що у грудні 2007 року розмір належного йому місячного грошового забезпечення (без премії) становив 8401,51 грн. і заперечень, щодо правильності нарахування даної суми відповідачем, позивач не має, так як при її нарахуванні відповідачем була врахована Постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2006 року у Справі №2А-391/06 та Ухвала від 19 вересня 2007р. про розяснення судового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2006 року у Справі №2А-391/06.

Також позивач відмітив, що щомісячна премія за грудень 2007 року була виплачена йому в грудні 2007 року, одночасно з виплатою премії за листопад 2007 року.

Представники відповідача 1 проти позову заперечували та просили у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі з огляду на ступне.

З приводу вимог позивача про нарахування та виплату різниці між старим грошовим забезпеченням (без премії) та новим грошовим забезпеченням (без премії) за період з січня по вересень 2008 року пояснили, що до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №268 від 09.03.2006р. "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (надалі по тексту - Постанова КМУ №268) грошове забезпечення військовослужбовців військових прокуратур нараховувалось та виплачувалось згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України №104 від 07.02.2001 р., Указів Президента України №173 від 23.02.2002 р. та №389 від 05.05.2003 р.

Постановою КМУ №268 було затверджено нову схему посадових окладів працівників прокуратури та новий порядок нарахування та види виплат, які входять до грошового забезпечення військовослужбовців військових прокуратур.

Зокрема, пунктом 5 Постанови КМУ №268ь було визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах складається з посадового окладу, інших виплат (крім надбавки за ранг та надбавки за вислугу років), установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, установлених у розмірі і порядку, що визначаються законодавством для військовослужбовців. На зазначених осіб не поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 р. N 104 "Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ.

Отже, Постановою КМУ №268 змінено структуру грошового забезпечення та збільшено його розмір за рахунок значного збільшення посадового окладу.

Пунктом 15 Постанови КМУ №268 було визначено, що Умови оплати праці, затверджені цією постановою, застосовуються з 1 січня 2006 р., а для працівників, окремі умови оплати праці яких визначені Указами Президента України після визнання такими, що втратили чинність, цих Указів.

Таким чином, для осіб, грошове забезпечення яких раніше виплачувалось, зокрема, і на підставі Указів Президента України, норми даної Постанови можуть застосовуватись з 01.04.2006р., але за умови відміни на відповідну дату норм цих Указів, з огляду на що, відповідач 1 вважає, що даною постановою фактично заперечувалась можливість одночасної виплати нових (вищих) посадових окладів і попередніх видів грошового забезпечення, встановлених Указами Президента.

Відповідач 1 вважає, що так як станом на 01.04.2006 р. Укази Президента України №173 від 23.02.2002 р. та №389 від 05.05.2003 р. чинність не втратили, то законних підстав для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення відповідно до норм Постанови КМУ №268 з 01.04.2006р. не було. Однак, 03.05.2006 р. всупереч вимог п.15 Постанови КМУ №268, Генеральною прокуратурою України спільно з Міністерством оборони України за №1/1/1-18-654 було доведено до військ лист, який вказував на необхідність застосування нових умов оплати з 01.04.2006 р.

Відповідно, з 01.04.2006 р. відповідач 1 проводив нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу з посадового окладу та згідно умов, передбачених Постановою КМ України №268. При цьому надбавки, передбачені Указами (незважаючи на їх чинність) не нараховувались і не виплачувались.

Як наслідок, позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання управління оперативного командування виплачувати йому грошове забезпечення на попередніх умовах з врахуванням надбавок, передбачених діючими тоді Указами Президента України №173 від 23.02.2002 р. та №389 до втрати ними чинності. Згідно Постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2006 року у Справі №2А-391/06 та Ухвали від 19 вересня 2007р. про розяснення судового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2006 року у Справі №2А-391/06 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

Відповідно до постанови суду, з 01.04.2006 р. управління Західного оперативного командування було зобов'язано перерахувати грошове забезпечення позивача у більшому розмірі грошового забезпечення, яке повинно було б нараховуватись за умови дотримання порядку, встановленого Постановою КМУ №268 (а саме - застосування даного порядку та нового окладу, на думку відповідача 1, могло мати місце лише після відміни Указів Президента, однак позивачу нараховувалось грошове забезпечення з посадового окладу та згідно умов, передбачених Постановою КМУ №268 з врахуванням Указів Президента). Таким чином, позивачу зокрема у грудні 2007 року було нараховано грошове забезпечення (без премії) у сумі 8401,51грн.

З 01.01.2008 р. вищезазначені Укази Президента втратили чинність, в зв'язку з чим з цієї дати позивачу почало виплачуватись грошове забезпечення в чіткій відповідності до Постанови КМУ №268. В зв'язку з цим, позивач подав даний позов, де просив суд зобов'язати відповідача виплатити йому різницю між грошовим забезпеченням, яке йому було нараховане у відповідності до норм Постанови КМУ №268 з 01.01.2008р. та грошовим забезпеченням в розмірі, який він отримував до 01.01.2008 р. і в яке з різних причин відповідачем включався, з одного боку - посадовий оклад, затверджений Постановою КМУ №268, а з іншого боку - надбавки згідно Указів Президента, до скасування яких, на думку відповідача 1, новий посадовий оклад не міг виплачуватись).

Пунктом 9 Постанови КМУ №268 було визначено, що у разі зменшення у зв'язку з прийняттям цієї постанови та визнанням такими, що втратили чинність, актів Кабінету Міністрів України та Указів Президента України, розміру заробітної плати (без премії), грошового забезпечення (без премії) на час роботи на займаній посаді виплачується різниця між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеною за умовами оплати праці, згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці.

Таким чином, на думку відповідача 1, відповідна різниця виплачується за однієї умови - якщо грошове забезпечення нараховане за новими умовами є меншим грошового забезпечення, яке нараховувалось до введення в дію Постанови КМУ №268 і лише за умови нарахування грошового забезпечення у чіткій відповідності до норм Постанови КМУ №268, а саме - застосовування постанови лише після відміни Указів.

Відповідно, враховуючи, що розмір грошового забезпечення позивача до введення нових умов грошового забезпечення затверджених Постановою №268 без врахування окремих видів грошового забезпечення які передбачені указами Президента України від 23.02.02р. №173 та від 05.05.2003 р. №389 складав 2717,40 грн., то на думку відповідача 2, з введенням нових умов оплати праці грошове забезпечення позивача не зменшилось, а тому у позивача відсутні законні підстави для виплати йому різниці в порядку, визначеному п. 9 Постанови КМУ №268 від 09.03.2006 р.

Також представники відповідача 1 вважають, що фактично різниця яка виникла між грошовим забезпеченням позивача до 01.01.2008 року та після цієї дати, це не різниця між грошовим забезпеченням, визначеним за умовами оплати праці, згідно з нормативно - правовими актами, що втратили чинність, та грошовим забезпеченням, встановленим за новими умовами оплати праці, а різниця між грошовим забезпеченням, яке виплачувалось внаслідок неправомірного нарахування всупереч п.15 Постанови КМУ №268 шляхом її застосування (поряд з Указами Президента) до втрати чинності цих Указів та грошовим забезпеченням, яке з 01.01.2008 року було нараховане вже у відповідності до вимог Постанови КМУ №268.

З приводу свого твердження про „неправомірне нарахування всупереч п.15 Постанови КМУ №268 шляхом її застосування до втрати чинності Указів Президента представники відповідача 1 суду пояснили, що нарахування грошового забезпечення позивачу відповідачем 1 до 01.01.2008 року проводилось на підставі та на виконання Постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2006 року у Справі №2А-391/06 та Ухвали від 19 вересня 2007р. про розяснення судового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2006 року у Справі №2А-391/06, яка не оскаржена відповідачами та набрала законної сили.

З приводу вимог позивача про виплату йому премії за підсумками 2007 року, частини премії до 16-ї річниці Збройних сил України та частини премії за період з січня по жовтень 2008 року представники відповідача 1 вважають такі вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Нормативною підставою для виплати премії позивачу у відповідний період бути норми п.п. 2 п. 2. п. 5. 8 Постанови №268 від 09.03.2006 р. Згідно з відповідними нормами, керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці було надано право здійснювати преміювання працівників в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 р. - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Згідно з ст. 51 Бюджетного кодексу України Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій відповідно до бюджетних призначень.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Аналогічні за змістом норми містились в ст.62 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 р." та ст. 61 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 р.", які передбачали, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджет) тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов'язання, взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань (крім витрат, що здійснюються відповідно до абзацу четвертого цієї статті), не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є бюджетним правопорушенням.

На 2008 р. фонд оплати праці працівників Військової прокуратури Західного регіону України був затверджений Департаментом фінансів МО України у розмірі 2 938 722 грн. З них на виплату премій - 732 145 грн., що на місяць складало 61012 грн. Відповідний фонд грошового забезпечення був розрахований виходячи з посадових окладів працівників прокуратури станом на 01.01.2008 р. і за умови виплати грошового забезпечення протягом року виходячи з цих посадових окладів, сума, спланована на виплату премій, дозволяла б виплачувати премію в розмірі 50% від грошового забезпечення (саме такий відсотковий показник був запланований в фонді). Власне, протягом січня-лютого 2008 р. премія працівникам прокуратури і виплачувалась в розмірі 50% від їх грошового забезпечення.

З 01.02.2008 р. посадові оклади працівників прокуратури були підвищені (в позивача з 1552 грн. до 2250 грн.). Відповідно, витрати на виплату грошового забезпечення значно зросли, при цьому фонд грошового забезпечення залишився на рівні 2 938 722 грн. Оскільки витрати на обовязкові види виплат, які входять в грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання і т.д.) зросли, а загальна сума фонду грошового забезпечення залишилась попередньою, то і можливість виплати премій, відповідно зменшилась. Виходячи з вимог п.п. 2 п. 2 Постанови КМУ №268 та вищенаведених норм бюджетного законодавства, управління Західного оперативного командування повинно було виплачувати премію лише виходячи з суми затвердженого фонду грошового забезпечення.

Зважаючи на затверджений фонд, кількість працівників прокуратури та їх різницю у грошовому забезпеченні (виходячи з посад, стажу служби та ін.), а також підвищення посадових окладів з 01.02.08р. (що в затвердженому фонді враховано не було) розмір премії позивача з 01.02.08р. міг складати не більше 1125 грн. на місяць. Саме в межах такого розміру здійснювалась виплата премії позивачу, що на думку відповідача 1 відповідає нормам ст.51 Бюджетного кодексу України, Законів про бюджет на відповідні роки та п.п. 2 п. 2 Постанови КМУ №268.

Фонд грошового забезпечення є плановим фінансовим документом на рік, який визначає видатки в залежності від спланованого обсягу фінансування. Премія є додатковим (необов'язковим) видом грошового забезпечення, виплата якого прямо пропорційно залежить як від обсягу самого фонду, так і від певних обставин, які стосуються конкретної особи (максимальний розмір премії не обмежений, в той же час існують обставини, при яких особа взагалі може бути позбавлена премії повністю чи частково).

Виплата премії визначається в залежності від розміру фонду грошового забезпечення, тобто конкретних сум, які в нього закладені, протягом року, а не в залежності від тієї процентної ставки, яка планувалась і протягом року може мінятись в залежності від вищевикладених обставин. В наказах військового прокурора Західного регіону України про преміювання прокурорсько-слідчих працівників на кожен місяць, щодо яких звертається позивач зазначено: "...в межах фонду грошового забезпечення".

Це ж саме стосується виплати премії до 16-ї річниці Збройних Сил України. Наказ Військового прокурора Західного регіону України виданий без погодження з фінансово - економічною службою управління Західного оперативного командування, щодо залишку фонду грошового забезпечення, котрий на момент видання наказу був повністю використаний. Згідно з ст. 62 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 р.", передбачається, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Оскільки, кошторис на 2008 рік на момент видання наказу було використано, (дорівнював нулю), то вказана виплата жодному військовослужбовцю не проведена.

Відмітили, що у Висновку №2936 судово-економічної експертизи по матеріалам справи №2-а-1745/10/1970 від 25.08.2011 року сторінка 6 Висновку невірно визначено премію що була виплачена позивачу у січні 2008 року, оскільки премія в січні виплачується по результатам службової діяльності за грудень. Вказана премія згідно вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України всім військовослужбовцям, (в т.ч. військово службовцям військової прокуратури), була виплачена в грудні 2007 року. Зокрема позивач отримав 2180,10 гри., що становить 50% його грошового забезпечення, а у Висновку вказано необхідність сплатити 2180,10 грн.

Так само у лютому 2008 року. Премія нараховується по результатам службової діяльності за січень, тобто виходячи з грошового забезпечення яке позивач отримував у січні 2008 року і становить 2180,10 грн. Вказана сума була нарахована та перерахована позивачу, у Висновку вказано необхідність доплатити 907,40 грн. Отже, на думку відповідача 1, розрахунки у Висновку проведено не вірно.

З приводу виплати премії згідно щомісячних наказів відповідача 2 за результатами службової діяльності за грудень 2007 року не у січні 2008 року, а в грудні 2007 року, додатково пояснили суду, що така виплата зроблена раніше, внаслідок економії закладеного фонду грошового забезпечення на 2007 рік. На запитання, чому за наявності економії фонду у грудні 2007 року було виплачено премії за результатами роботи в грудні 2007р., яка підлягала до нарахування і виплати у січні 2008р., а не премія до 16-ї річниці Збройних Сил України нарахування якої згідно даних (оборотної) сальдової відомості відповідача 1 за грудень 2007р. зроблено у грудні 2007р. і не премія за загальні результати роботи у 2007р. які підлягали до виплати згідно пояснень сторін у цьому ж періоді, - представники відповідача 1 пояснень не надали.

З приводу позовних вимог, щодо затримки виплати грошової допомоги при звільненні, то представники відповідача 1 в цій частині, також вважають вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Абзацом 15 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних заходах прокуратури.

Відповідно до положення ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", визначено, що компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та індексації доходів підлягають виключно нараховані а не виплачені доходи, які вони одержують на території України і не носять разового характеру.

Оскільки дані виплати, на даний час виплачені, носять разовий характер, тому компенсації і індексації не підлягають.

Грошова допомога при звільненні позивачу була виплачена з розрахунку стажу на відповідних посадах, а тому підстав для задоволення позову в цій частині також немає.

Представники відповідача 1 наголосили, що після відкриття провадження у справі позивачеві виплачено 93715,86 грн. грошової допомоги, а отже, відповідачем в добровільному порядку нарахована та виплачена вся сума належної позивачеві при вивільненні сума вихідної допомоги згідно наказу військового прокурора Західного регіону України №115 від 6 жовтня 2008р.

Також представники відповідача 1 зазначили, що враховуючи встановлений річний термін позовної давності, позивач пропустив строк звернення до суду в частині вимог щодо виплат, які повинні були виплачуватись позивачу до жовтня 2008 р., а тому вважають, що відповідно до ст. 100 КАС України у задоволенні вимог викладених позивачем у позовній заяві, необхідно відмовити і у зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду.

Представники відповідача 2 проти позову заперечували та просили у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі з тих же мотивів, що вказані відповідачем 1.

В судовому засіданні, було запропоновано експерту ОСОБА_5 старшому науковому співробітнику судово-економічних досліджень Львівського НДІСЕ дати усні пояснення до свого Висновку №2936 судово-економічної експертизи по матеріалам справи №2-а-1745/10/1970 від 25.08.2011 року та зясовано, що при проведені експертом розрахунку належних позивачеві щомісячних премій за період з січня по жовтень 2008 року згідно щомісячних наказах військового прокурора Західного регіону України, зокрема розрахунку, який відображений у таблиці на аркуші 6 Висновку, експертом зазначено про невиплату позивачеві премії у січні 2008 року та частково у лютому 2008 року. Однак, як пояснив експерт, такі висновки зроблено з огляду на те, що на час проведення експертизи з наданих для дослідження документів не вбачалось, що вказана премія була виплачена позивачеві у повному розмірі раніше, а саме - у грудні 2007 року. Так само, у стовпці таблиці за лютий 2008 року, вказано про недоплату премії у сумі 907,40 грн. та не було враховано експертом, що у лютому виплачується премія яка нараховується по результатам службової діяльності за січень, тобто виходячи з грошового забезпечення яке позивач отримував у січні 2008 року і відповідно становить 2180,10 грн. які і були виплачені позивачеві у лютому 2008р. Таким чином, внаслідок не надання сторонами у справі додаткових матеріалів, з приводу подання яких клопотав експерт, при проведенні розрахунку допущено методологічну помилку, що привело до невірного визначення належних позивачеві до виплати сум щомісячної премії з січня 2008 року по жовтень 2008р. Відповідно, враховуючи зазначені обставини, експертом зроблено перерахунок та визначено належну до виплати позивачу суму по даному виду платежу у розмірі 11840,68 грн.

З приводу здійсненого експертом в межах поставленого на вирішення експертизи питання (згідно Ухвали суду про призначення судово економічної (бухгалтерської) експертизи від 20 серпня 2011р.) перерахунку суми щомісячної премії з січня по жовтень 2008р. з врахуванням вищевказаних обставин та щодо правильності її нарахування у сумі 11840,68 грн. заперечень у сторін у справі не на надійшло.

Також експертом надано пояснення з приводу застосованого ним методу визначення різниці сум між старим грошовим забезпеченням (без премії) та новим грошовим забезпеченням (без премії) після скасування Указів Президента (з 01.01.2008р.) за період з січня по жовтень 2008р. Зокрема, експерт вказав, що при визначені різниці між новим та старим грошовими забезпеченнями (без премій) у сумі 95 920,20 грн. за період з січня по жовтень 2008р., ним було визначено розмір грошового забезпечення позивача (без премій) який мав би бути йому нарахований за умовами оплати праці згідно з нормативно - правовими актами, що втратили чинність (Указами Президента) за кожен місяць з січня по жовтень 2008р., який на думку експерта у сумі і становить різницю між старим та новим грошовим забезпеченням (без премії), так як, з січня 2008 року позивачеві проводилось нарахування грошового забезпечення лише з врахуванням Постанови КМУ №268.

Додатково, з врахуванням заперечень сторін у справі з приводу застосованої експертом методики визначення суми різниці між старим та новим грошовими забезпеченнями (без премії), експертові, було запропоновано визначити різницю між старим та новим грошовим забезпеченням (без премії) позивача виходячи з суми грошового забезпечення (без премії), яке було нараховане позивачеві у грудні 2007 року (останній місяць перед застосуванням новим умов оплати праці) та новим грошовим забезпеченням (без премії) нарахованим позивачу щомісячно за період з січня по жовтень 2008 року. Відповідно, враховуючи, що на час роботи позивача у грудні 2007 року йому було нараховане грошове забезпечення (без премій) у сумі 8401,51грн., а у січні 2008р. - 4360,20грн., у лютому 2008р. - 6105,20грн., у березня 2008р. - 6175,00грн. та з квітня по вересень 2008 р. включно щомісячно по 5728,75грн., експертом визначено загальну суму різниці між старим грошовим забезпеченням (без премії) нарахованим у грудні 2007р. та нарахованим новим грошовим забезпеченням (без премії) позивача щомісячно за період з січня по жовтень 2008 року у сумі 24 600,68 грн.

З приводу здійсненого експертом в межах поставленого на вирішення експертизи питання (згідно Ухвали суду про призначення судово економічної (бухгалтерської) експертизи від 20 серпня 2011р.) перерахунку суми різниці між старим та новим грошовим забезпеченням за період з січня по жовтень 2008р. виходячи з суми грошового забезпечення нарахованого за місяць до застосуванням нових умов оплати праці згідно Постанови КМУ №268 та щодо правильності її визначення, всього на суму 24 600,68 грн., - заперечень у сторін у справі не на надійшло.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивача, представників відповідачів, експерта, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 січня 1995 року та 6 жовтня 2008 року проходив військову службу в органах прокуратури України і на час звільнення займав посаду старшого помічника прокурора Західного регіону України у званні підполковника юстиції.

Відповідно до витягу з наказів військового прокурора Західного регіону України №115 від 06 жовтня 2008 року, підполковника юстиції ОСОБА_1, старшого помічника військового прокурора Західного регіону України з питань статистики, правового забезпечення та зв'язків із засобами масової інформації, позивача звільнено наказом заступника Міністра оборони України від 23.09.2008 року № 182 з військової служби у запас за пунктом 67, підпункту «б»(за станом здоров'я) Положення про проходження військової особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (надалі по тексту - наказ №115 від 06.10.2008р.) (а.с. 11).

Як слідує з наказу №115 від 06.10.2008р., даний наказ видано військовим прокурором Західного регіону України на підставі наказу заступника Міністра оброни України від 23.09.08р. № 182. Відповідно до ч. 3, 5 наказу №115 від 06.10.2008р. позивачу належала при звільнені виплата грошової допомога без сплати податку у розмірі місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік на прокурорсько-слідчих посадах (14 повних календарних років) та премія за період з 01 по 06 жовтня 2008 року у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення.

Як слідує з матеріалів справи, позивачу на момент звернення з позовом до суду, грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік на прокурорсько-слідчих посадах (14 повних календарних років) яка підлягала до виплати згідно ч.3 наказу №155, у повному розмірі виплачена не була.

Однак, згідно пояснень представників відповідачів, під час розгляду справи по суті, позивачеві виплачено у повному розмірі суму грошової допомоги належної при звільнені згідно Наказу військового прокурора Західного регіону України №664К від 29 жовтня 2010р., яким ч.3 наказу №115 від 06.10.2008р. визнана такою, що втратила чинність, та наказано виплатити ОСОБА_1, грошову допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи.

У судовому засіданні, позивачем визнано, що підчас розгляду справи судом, йому виплачено відповідачами у повному розмірі грошову допомогу належну при звільнені згідно Наказу військового прокурора Західного регіону України №664К від 29 жовтня 2010р., яким визнано нечинним ч.3 наказу №115 та призначено дану грошову виплату у розмірі згідно вимог чинного законодавства.

Враховуючи, що факт виплати відповідачами позивачу у повному розмірі грошової допомоги при звільнені згідно Наказу військового прокурора Західного регіону України №664К від 29 жовтня 2010р. визнається сторонами у справі та підтверджується довідкою від 04.10.2011р. за вих. №11/4/3674 (а.с.218), вимоги позивача в частині стягнення невиплаченої підчас звільнення частини вихідної грошової допомоги згідно наказу військового прокурора Західного регіону України №115 від 6 жовтня 2008р., до задоволення судом не підлягають.

Щодо вимог позивача в частині стягнення 13167 грн. не виплаченої позивачу підчас проходження військової служби різниці між старим грошовим забезпеченням (без премії) та новим грошовим забезпеченням (без премії) за період з січня по вересень 2008 року, суд встановив.

Відповідно до частини 2 статті 46-1 Закону України «Про прокуратуру», військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру»і проходять службу відповідно до Закону України «Про загальний військовий обовязок і військову службу»та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Соціальний та правовий захист позивача гарантується Конституцією та Законами України. Зокрема, статтею 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»беззаперечно встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно із пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої служби, органів прокуратури, судів та інших органів», передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько слідчих посадах, складається з посадового окладу, інших виплат, установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, установлених у розмірі і порядку, що визначається законодавством для військовослужбовців.

Указами Президента України № 173 від 23.02.2002 року «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ»та № 389 від 05.05.2003 року «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу», встановлені щомісячні надбавки у розмірі 100 % грошового забезпечення та надбавки за безперервну військову службу у розмірі 70 %.

Надбавки, що визначені згаданими вище Указами Президента України, безспірно нараховувалися та виплачувалися позивачу до вступу в дію Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої служби, органів прокуратури, судів та інших органів», тобто до 01 квітня 2006 року, а відтак безпідставно припинені з квітня 2006р.. Безпідставність припинення даних виплат до грошового забезпечення позивача підтверджується тим, що Постановою Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 року, не обмежувалась чинність і дія Указів Президента України № 173 від 23.02.2002 року та № 389 від 05.05.2003 року. Зазначені Укази Президента України втратили чинність тільки з 01 січня 2008 року, згідно з Указом Президента України № 1234 від 18.12.2007 року.

Як слідує з Постанови Шевченківського районного суду м. Льва від 13 листопада 2006р. у справі №2а-391/06 за позовом ОСОБА_1 до фінансово економічного відділення штабу Західно оперативного командування про зобовязання донарахувати та виплатити грошове забезпечення, позов задоволено та зобовязано фінансово економічного відділення штабу Західно оперативного командування донарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 квітня 2006 року грошове забезпечення з врахуванням надбавок, передбачених Указами Президента України №173 від 23.02.2002 року та № 389 від 05.05.2003 року, а також премії в розмірі 33,3 % від місячного грошового забезпечення (а.с.139-140).

19 вересня 2007 року Шевченківським районним судом м. Льва у справі №2а-391/06 прийнято ухвалу про розяснення судового рішення, згідно якої відповідач зобовязаний згідно Постанови Шевченківського районного суду м. Льва від 13 листопада 2006р. у справі №2а-391/06 проводити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з врахуванням надбавок, передбачених Указами Президента України №173 від 23.02.2002 року та № 389 від 05.05.2003 року, а також премії в розмірі 33,3 % від місячного грошового забезпечення з 01.04.2006р. до втрати чинності даними нормативними актами (а.с. 141).

Зазначені вище судові рішення не оскаржені та набрали законної сили.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, у період з 01.04.2006р. по 01.01.2008 р., а саме до дати втрати чинності Указами Президента України № 173 від 23.02.2002 року та № 389 від 05.05.2003 року, відповідачами здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення позивача з врахуванням надбавок, передбачених Указами Президента України №173 від 23.02.2002 року та № 389 від 05.05.2003 року.

Відповідно, у грудні 2007 року розмір грошового забезпечення (без премії) позивача становив 8401,51грн., що визнається сторонами у справі та підтверджується іншими належними та допустимими доказами у справі, в тому числі Довідкою від 8.10.2008р. за вих. №11/6/909 (а.с.98-100).

Як слідує матеріалів справи, з 01.01.2008 р. позивачу розпочато виплату грошового забезпечення (без премії) у розмірі посадового окладу визначено згідно Постанови КМУ №268, а саме: у січні 2008р. - 4360,20грн., у лютому 2008р. - 6105,20грн., у березня 2008р. - 6175,00грн. та з квітня по вересень 2008 р. включно щомісячно по 5728,75грн.

Однак, пунктом 9 Постанови КМУ №268 було визначено, що у разі зменшення у зв'язку з прийняттям цієї постанови та визнанням такими, що втратили чинність, актів Кабінету Міністрів України та Указів Президента України, розміру заробітної плати (без премії), грошового забезпечення (без премії) в окремих працівників державних та інших органів, умови оплати праці яких визначені цією постановою, та у працівників, прирівняних згідно з нормативно-правовими актами, що втрачають чинність, за умовами оплати праці до працівників державних органів, або яким передбачено збереження умов оплати праці за попередньою посадою, на час роботи на займаній посаді виплачується різниця між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеною за умовами оплати праці, згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці.

Відповідно, даною нормою постанови встановлено, що різниця між старим та новим грошовим забезпеченням (без премії) визначається у разі її зменшення на час роботи у звязку з прийняттям цієї постанови та й у звязку з визнанням такими, що втратили чинність, актів Кабінету Міністрів України та Указів Президента України.

Згідно частини 4 статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Таким чином, пункт 9 Постанови КМУ №268 кореспондується з положеннями часини 1 та 2 ст. 22 Конституції України, якими визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Відповідно, враховуючи, що станом на час роботи позивача у грудня 2007р., а саме до втрати чинності Указами Президента України №173 від 23.02.2002 року та № 389 від 05.05.2003 року (втратили чинність з 01 січня 2008 року, згідно з Указом Президента України № 1234 від 18.12.2007 року) розмір грошового забезпечення (без премії) позивача становив 8401,51грн., а з січня 2008 року позивачеві нараховано грошове забезпечення (без премії) у розмірі посадового окладу визначено згідно Постанови КМУ №268 у сумі 4360,20грн., у лютому 2008р. - 6105,20грн., у березня 2008р. - 6175,00грн. та з квітня по вересень 2008 р. включно щомісячно по 5728,75грн., то розмір грошового забезпечення позивача з визнанням такими, що втратили чинність Указів Президента України зменшився. Всього, згідно матеріалів справи та розрахунку експерта, різниця між старим та новим грошовим забезпеченням (без премії) позивача за період з січня по жовтень 2008р. виходячи з розміру грошового забезпечення (без премії) на час роботи становить - 24 600,69 грн.

З огляду на викладене, судом не приймається до уваги твердження відповідачів про те, що розмір грошового забезпечення позивача до введення нових умов грошового забезпечення не зменшився, а навпаки збільшився, так як дане твердження не знайшло свого підтвердження, а навпаки спростовуються іншими належними та допустимими докази у справі. Причому, слід відмітити, що згідно пункту 15 Постанови №268, так і згідно пояснень представників відповідачів, для позивача нові умови праці підлягали до застосування з січня 2008р., а саме після визнання такими, що втратили чинність Указів Президента України.

З приводу пояснень відповідачів, про те, що фактично різниця, яка виникла між грошовим забезпеченням позивача до 01.01.2008 року та після цієї дати, це не різниця між грошовим забезпеченням, визначеним за умовами оплати праці, згідно з нормативно - правовими актами, що втратили чинність, та грошовим забезпеченням, встановленим за новими умовами оплати праці, а різниця між грошовим забезпеченням, яке виплачувалось внаслідок неправомірного нарахування всупереч п.15 Постанови КМУ №268 шляхом її застосування (поряд з Указами Президента) до втрати чинності цих Указів та грошовим забезпеченням, яке з 01.01.2008 р. було нараховане вже у відповідності до вимог Постанови КМУ №268, то такі не заслуговують на увагу з огляду на те, що судом встановлено та не заперечувалось відповідачами у справі, що нарахування та виплата грошового забезпечення (без премії) позивачеві проводилась з квітня 2006 року по 01.01.2008р. у порядку визначеному Постановою Шевченківського районного суду м. Льва від 13 листопада 2006р. у справі №2а-391/06, яка не оскаржена та набрала законної сили.

Відповідно, враховуючи ч. 5 ст. 124 Основного закону, якою визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території держави, твердження відповідачів про неправомірність здійсненого на виконання рішення суду нарахування грошового забезпечення (без премії) позивачів, є безпідставними та необґрунтованими.

Слід відмітити, що судом не приймається до уваги висновок судово економічної експертизи від 25.08.2011 року №2936 (надалі по тексту Висновок) по питанню другому, яке поставлене судом на вирішення експерта Львівського науково-дослідницькому інституту судових експертиз згідно ухвали суду від 20 серпня 2010р., а саме: чи виплачувалась ОСОБА_1 в період з січня по вересень 2008 року включно різниця між старим грошовим забезпеченням (без премії) та новим, після скасування Указів Президента України № 173 від 23 лютого 2002 року та № 389 від 5 травня 2003 року відповідно до вимог п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 9 березня 2006 року і яка сума згідно зазначених нормативно-правових актів належить до виплати ОСОБА_1?, з огляду на наступне.

Як слідує з Висновку та наданих експертом пояснень, при визначені різниці сум між старим грошовим забезпеченням (без премії) та новим грошовим забезпеченням (без премії) після скасування Указів Президента (з 01.01.2008р.) за період з січня по жовтень 2008р. експертом було нараховано помісячно з січня по жовтень 2008р. розмір грошового забезпечення позивача (без премій), який мав бути нарахований йому з січня по жовтень 2008р. за умовами оплати праці згідно з нормативно - правовими актами, що втратили чинність (Указами Президента) та визначено його загальну суму 95920,20 грн. На думку експерта, 95920,20 грн. і становить різницю між старим та новим грошовим забезпеченням (без премії), так як, з січня 2008 року позивачеві проводилось нарахування грошового забезпечення лише з врахуванням Постанови №268.

Однак, як слідує з п.9 Постанови КМУ №268, у разі зменшення у зв'язку з прийняттям цієї постанови та визнанням такими, що втратили чинність, актів Кабінету Міністрів України та Указів Президента України, розміру заробітної плати (без премії), грошового забезпечення (без премії) в окремих працівників державних та інших органів, умови оплати праці яких визначені цією постановою, та у працівників, прирівняних згідно з нормативно-правовими актами, що втрачають чинність, за умовами оплати праці до працівників державних органів, або яким передбачено збереження умов оплати праці за попередньою посадою, на час роботи на займаній посаді виплачується різниця між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеною за умовами оплати праці, згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці.

Таким чином, згідно п.9 Постанови КМУ №268, при визначені розміру різниці сум між старим та новим грошовим забезпеченням (без премії) слід виходити з суми старого грошового забезпечення (без премії), яка уже була визначена (нарахована) до втрати чинності нормативно - правовими актами та до застосування нових умов оплати праці, а не з сум визначених шляхом здіснення щомісячного перерахунку (нарахування) розміру старого грошового забезпечення (без премії), після втрати чинності згаданих Указів, а саме з 01.01.2008р.

Експертом, у судовому засіданні, в межах поставлених на вирішення судової - експертизи питань, здійснено перерахунок належної до виплати позивачеві різниці сум між старим та новим грошовим забезпеченням (без премії) за період з січня по жовтень 2008р. і визначено його у сумі 24 600,68 грн. При здійснені експертом повторного розрахунку, суму нарахованого позивачеві грошового забезпечення (без премії) за грудень 2007 року - 8401,51грн., прийнято до розрахунку, як фіксовану (незмінну) суму розміру старого грошового забезпечення (без премії) і відмінусовано від неї помісячно, розмір нового грошового забезпечення (без премії) нарахованого позивачеві за період з січня по жовтень 2008р. згідно довідки від 8.10.2008р. за вих. №11/6/909, та визначена загальна сума різниці між грошовими забезпеченнями за весь вказаний період у сумі 24 600,68 грн.

Правильність проведеного експертом перерахунку різниці сум між старим та новим грошовим забезпеченням позивача за період з січня по жовтень 2008р. в наслідок якого визначено її суму у розмірі 24 600,68 грн., позивачем у справі не заперечувалась. Також, щодо застосованого експертом методу розрахунку і використаних при здійснені розрахунку сум згідно довідки від 8.10.2008р. за вих. №11/6/909 правильність здійсненого експертом перерахунку не заперечувалась і представниками відповідачів.

За даних обставин, суд визнає правомірними вимоги позивача, щодо нарахування та стягнення в його користь недоплаченого грошового забезпечення з січня по жовтень 2008 року.

Враховуючи, що позивачем було визначено належну йому до виплати відповідачем різницю сум грошового забезпечення (без премії) у сумі 13 167,54 грн., а згідно здійсненого експертом перерахунку, не виплачена позивачеві сума різниці між старим та новим грошовим забезпеченням (без премії) за період з січня по жовтень 2008р. становить 24 600,68 грн., суд вважає, що в порядку ст. 11 КАС України, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, слід вийти за межі позовних вимог, та задовольнити вимоги позивача, в частині нарахування та виплати недоплаченого грошового забезпечення у сумі 24 600,68 грн.

В частині позовних вимог про нарахування та виплату коштів у сумі 4 849 (чотири тисячі вісімсот сорок девять) грн. 58 коп. - недоплаченої премії до 16-ї річниці Збройних сил України, 12 602 (дванадцять тисяч шістсот дві) гривні 27 коп. невиплаченої премії за підсумками роботи у 2007 році, судом встановлено наступне.

Згідно наказу по військовій прокуратурі Західного регіону України № 140 від 17 грудня 2007 року, за підписом в.о. військового прокурора Західного регіону України, старшого радника юстиції ОСОБА_6 передбачено видати премію з нагоди 16-ї річниці Збройних Сил України у розмірі 80 відсотків місячного грошового забезпечення військовослужбовцям військової прокуратури Західного регіону України ... старшому помічнику військового прокурора з питань статистики, правового забезпечення та зв'язків з засобами масової інформації підполковнику юстиції ОСОБА_1 (а.с.22-24).

«Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України», затверджене наказом Міністра оборони України від 5 березня 2001 р. №75, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 20 березня 2001 р. за №251/5442 в частині п.1.1 ст.1 визначає наступне: «Грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов військової служби. Воно складається з окладів грошового утримання та додаткових видів грошового забезпечення.

До окладів грошового утримання належать оклади за військовим званням та посадові оклади.

Додаткові види грошового забезпечення включають підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, одноразові й щомісячні винагороди, морське грошове забезпечення матеріальні та грошові допомоги і премію.»

Як слідує з Висновку (а.с.174) дослідженням поданих документів та матеріалів справи експертом встановлено, що згідно даних розрахункової (оборотної) відомості Штабу Західно оперативного командування за грудень 2007р. задокументовано нарахування підполковнику старшому помічнику прокурора Багрію Богдану Євгеновичу премії до 16 річниці Збройних Сил України у розмірі 5 232,24 грн. Однак, згідно даних довідки від 08.10.2008 року № 11/6/909 розмір грошового забезпечення за грудень 2007 року склав 12 602,27 грн.

Зазначена обставина не заперечувалась і сторонами у справі, в тому числі відповідачами.

Отже, відповідно до вимог наказу по військовій прокуратурі Західного регіону України № 140 від 17 грудня 2007 року сума премії до 16-ї річниці Збройних Сил України у розмірі 80 відсотків місячного грошового забезпечення позивача повинна становити 10 081,82 грн.

Відповідно, з врахуванням нарахованої та виплаченої премії до 16-ї річниці Збройних С України в сумі 5 232,24 грн. позивачу належить до виплати 4 849,58 грн.

Згідно наказу по військовій прокуратурі Західного регіону України № 140 від грудня 2007 року «Про преміювання прокурорських працівників ВП ЗРУ за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році»за підписом в.о. військового прокурора Західного регіону України, старшого радника юстиції ОСОБА_6 передбачено видати премію у розмірі місячного грошового забезпечення військовослужбовцям військової прокуратури Західного регіону України ... старшому помічнику військового прокурора з питань статистики, правового забезпечення та зв'язків з засобами масової інформації підполковнику юстиції ОСОБА_1 (а.с. 19-21).

Як слідує з Висновку, експертом не встановлено документування згідно розрахункової (оборотної) відомості Штабу Західно оперативного командування нарахування премії ОСОБА_1 за підсумками роботи у 2007 році.

Також, згідно Висновку, експертом згідно даних довідки від 08.10.2008 року № 11/6/909 встановлено, що розмір грошового забезпечення за грудень 2007 року позивача склав 12 602,27 грн., а тому, сума за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році старшого помічника військового прокурора з питань статистики, правового забезпечення та зв'язків з засобами масової інформації підполковнику юстиції ОСОБА_1 відповідно до вимог наказу по військовій прокуратурі Західного регіону України № 140 від 17 грудня 2007 року повинна становити 12 602,27 грн.

Доказів виплати позивачеві премії за підсумками роботи у 2007 році відповідачем не надано, та судом не встановлено.

Таким чином, відповідачем 1 не доплачено позивачеві 4 849 грн. 58 коп. премії до 16-ї річниці Збройних сил України та не виплачено 12 602 гривні 27 коп. премії за підсумками роботи у 2007 році, згідно наказу по військовій прокуратурі Західного регіону України № 140 від 17 грудня 2007 року та наказу по військовій прокуратурі Західного регіону України № 140 від 17 грудня 2007 року.

Судом не приймається до уваги твердження відповідачів, про те, що на час виплати даних премій, а саме у грудні 2007 року у фонді грошового забезпечення відповідачів, були відсутні кошти для виплати премії, з огляду на наступне.

Як визнано відповідачами та підтверджується матеріалами справи, у грудні 2007 року, згідно вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України, здійснена виплата премії за грудень 2007р., яка підлягала до нарахування і виплати у січня 2008р. і така виплата здійснена раніше, внаслідок економії закладеного фонду грошового забезпечення на 2007 рік.

Крім того, на запитання суду, чому за наявності економії фонду у грудні 2007 року було виплачено премії за результатами роботи в грудні 2007, яка підлягала до нарахування і виплати у січні 2008р., а не виплачена позивачеві премія до 16-ї річниці Збройних Сил України нарахування якої згідно даних (оборотної) сальдової відомості відповідача 2 за грудень 2007 року зроблено у грудні 2007 року, а також не виплачена премія за загальні результати роботи у 2007р. які підлягали до виплати згідно пояснень сторін у цьому ж періоді, - представники відповідача 1 пояснень та доказів фінансової неспроможності здіснення такої виплати суду не надали.

За даних обставин, суд визнає правомірними вимоги позивача, щодо виплати йому недоплаченого грошового забезпечення з січня по жовтень 2008 року кошти в сумі 4 849 грн. 58 коп. - недоплаченої премії до 16-ї річниці Збройних сил України та 12 602 грн. 27 коп. невиплаченої премії за підсумками роботи у 2007 році.

Щодо вимог позивача про визнання дій відповідача протиправними та зобовязання нарахувати та виплати частину премій за період з січня по жовтень 2008 року у сумі 7795 грн. згідно щомісячних наказів військового прокурора Західного регіону України про виплату премії у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення позивача, так як було виплачено у меншому розмірі - 50% від посадового окладу позивача, судом встановлено наступне.

В наказах військового прокурора Західного регіону України про преміювання прокурорсько-слідчих працівників за кожен місяць з січня по жовтень 2008р., щодо яких звертається позивач (Накази №9 від 07 лютого 2008р., №46 від 6 березня 2008р., №71 від 3 квітня 2008 р., №97 від 17 травня 2008р., №103 від 11 червня 2008р., №128 від 19 липня 2008р., №157 від 8 вересня 2008р. (а.с.20-37)) зазначено виплатити премію: "у розмірі 50% місячного грошового забезпечення старшому помічнику військового прокурора з питань статистики, правового забезпечення та зв'язків з засобами масової інформації підполковнику юстиції ОСОБА_1...в межах фонду грошового забезпечення".

Наказом від 15 квітня 2008 року №85 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»за підписом в.о. військового прокурора Західного регіону України полковник юстиції ОСОБА_7 зазначено: «...старшому помічнику військового прокурора регіону з питань статистики, правового забезпечення та зв'язків із засобами масової інформації підполковнику юстиції ОСОБА_1 - оголосити догану.»

«Положення про преміювання працівників органів прокуратури України», затверджене наказом Генерального прокурора України від 20 березня 2006 року № 623ц в частині п.4 розділу І «Загальні положення»визначає наступне: «Працівникам, які притягнуті до дисциплінарної відповідальності, премія не виплачується за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення.»

Отже, на підставі вищенаведеного премія за квітень 2008 року ОСОБА_1 не нараховується.

Як слідує з матеріалів справи, позивачеві нараховувалась та виплачувалась згідно згаданих наказі щомісячних премій у січні та лютому 2008р. по 2180,10грн. щомісячно, у березні 2008 року у сумі 3087,50 грн., та з квітня 2008р. по вересень 2008р. по 1125,00 грн. щомісячно.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 51 Бюджетного кодексу України Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій відповідно до бюджетних призначень.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Стаття 62 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 р." та ст. 61 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 р." визначають, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджет) тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов'язання, взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань (крім витрат, що здійснюються відповідно до абзацу четвертого цієї статті), не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є бюджетним правопорушенням.

Як слідує з пояснень сторін, на 2008р. фонд оплати праці працівників Військової прокуратури Західного регіону України був затверджений Департаментом фінансів МО України у розмірі 2 938 722 грн. З них на виплату премій - 732 145 грн., що на місяць складало 61012 грн.

Відповідний фонд грошового забезпечення був розрахований виходячи з посадових окладів працівників прокуратури станом на 01.01.2008р. і за умови виплати грошового забезпечення протягом року виходячи з цих посадових окладів, сума, спланована на виплату премій, дозволяла б виплачувати премію в розмірі 50% від грошового забезпечення (саме такий відсотковий показник був запланований в фонді). Відповідно, протягом січня-лютого 2008 р. премія працівникам прокуратури і виплачувалась в розмірі 50% від їх грошового забезпечення.

З 01.02.2008 р. посадові оклади працівників прокуратури були підвищені (в позивача з 1552 грн. до 2250 грн.). Таким чином, витрати на виплату грошового забезпечення значно зросли, при цьому фонд грошового забезпечення залишився на рівні 2 938 722 грн. Оскільки, витрати на обовязкові види виплат, які входять в грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання і т.д.) зросли, а загальна сума фонду грошового забезпечення залишилась попередньою, то і можливість виплати премій, відповідно зменшилась.

Виходячи з вимог п.п. 2 п. 2 Постанови КМУ №268 та вищенаведених норм бюджетного законодавства, управління Західного оперативного командування правомірно виплачувало премію виходячи з суми затвердженого фонду грошового забезпечення.

Як слідує з листа від 18 жовтня 2001 року (а.с. 229-230), зважаючи на затверджений фонд, кількість працівників прокуратури та їх різницю у грошовому забезпеченні (виходячи з посад, стажу служби та ін.), а також підвищення посадових окладів з 01.02.08р. (що в затвердженому фонді враховано не було) розмір премії позивача з 01.02.08р. не міг складати більше 1125 грн. на місяць.

Відповідно, саме в межах такого розміру здійснювалась виплата премії позивачу, що відповідає нормам ст.51 Бюджетного кодексу України, Законів про бюджет на відповідні роки та п.п. 2 п. 2 Постанови КМ України №268.

Фонд грошового забезпечення є плановим фінансовим документом на рік, який визначає видатки в залежності від спланованого обсягу фінансування. Премія є додатковим (необов'язковим) видом грошового забезпечення, виплата якого прямо пропорційно залежить як від обсягу самого фонду, так і від певних обставин, які стосуються конкретної особи (максимальний розмір премії не обмежений, в той же час існують обставини, при яких особа взагалі може бути позбавлена премії повністю чи частково).

Виплата премії визначається в залежності від розміру фонду грошового забезпечення, тобто конкретних сум, які в нього закладені, протягом року, а не в залежності від тієї процентної ставки, яка планувалась і протягом року може мінятись в залежності від вищевикладених обставин.

Таким чином, судом не вбачається, порушення відповідачами прав позивача внаслідок нарахування та виплати щомісячних премій за період з січня по вересень 2008р. на підставі зазначених вище наказів у меншому розмірі з урахуванням фактичного обсягу фонду грошового забезпечення, а отже у задоволені вимог позивача про визнання дій відповідача протиправними та зобовязання нарахувати та виплати щомісячні премії за період з січня по жовтень 2008 року до задоволення не підлягають.

З приводу вимог позивача про нарахування та стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із несвоєчасною виплатою вихідної допомоги та інших виплат, про стягнення яких заявлено вимоги разом із сумою індексації, суд зазначає наступне.

Положенням ст. 2 Закону України «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.3 «порядку проведення компенсації громадян втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати»затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №1078, визначено, що компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків та індексація доходів підлягають виключно нараховані, але не виплачені доходи, які вони одержали на території України і які не мають разового характеру. Як слідує з матеріалів справи, зазначені позивачем у адміністративному позові виплати мають або разовий характер, або не були нараховані.

Відповідно, до вимог позивача в частині нарахування та стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із несвоєчасною виплатою вихідної допомоги та інших виплат, про стягнення яких заявлено вимоги позивачем разом із сумою індексації є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Слід відмітити, що відповідачами було заявлено про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, що в редакції ст. 100 КАС України, яка діяла на момент подання позову, було підставою для відмови у задоволені позову.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження у адміністративній справі здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії.

Стаття 100 КАС України, яка діє після поновлення провадження у справі та на час вирішення справи судом, визначає, що адміністративний позов, поданий після закінчення строку, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Однак, із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 та 2 статті 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як слідує з позовної заяви, позивачем заявлено вимоги не щодо прийняття, проходження чи звільнення з державної служби, а з приводу стягнення належних йому заробітку.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З врахуванням вищевикладеного, заява відповідача з приводу відмови у задоволені позову з підстав пропуску строку звернення до суду, а саме у порядку ст. 100 КАС України (в редакції яка діяла на час подання позову) не підлягає до врахування судом, при вирішені даної справи по суті.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Західно оперативного командування та військової прокуратури Західного регіону України підлягають до задоволення частково.

Враховуючи, що адміністративний позов задавлено частково, відповідно до ст. 94 КАС України, позивачеві підлягають до повернення здійснені ним витрати, що повязані з проведенням судової експертизи та судовий збір, у розмірі відповідно до задоволених вимог, а саме: - 3 грн. 40 коп. судового збору та 1074 грн. витрат повязаних з проведенням судової експертизи.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 10, 11, 94, 160 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобовязати управління Західно оперативного командування нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти в сумі 4 849 (чотири тисячі вісімсот сорок девять) грн. 58 коп. - недоплаченої премії до 16-ї річниці Збройних сил України, 12 602 (дванадцять тисяч шістсот дві) гривні 27 коп. невиплаченої премії за підсумками роботи у 2007 році та 24 600 (двадцять чотири тисячі шістсот) гривень 69 коп. - недоплаченого грошового забезпечення.

3. Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір ( 3 (три) гривні 40 коп.) та витрати повязані з проведенням судової експертизи (1074 (одна тисяча сімдесят чотири) гривні 00 коп.)

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвали постанову. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також: прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано24 жовтня 2011року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.