Справа № 817/1385/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1385/15

08 липня 2015 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

доПриватного підприємства "Смакосир"
про стягнення санкцій та пені,
ВСТАНОВИВ :

Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства "Смакосир" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 3803,06 грн. та пені у сумі 110,20 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив суду на їх обґрунтування, що відповідач, згідно середньооблікової кількості працюючих, повинен був забезпечити 3 робочих місця для працевлаштування інвалідів. Натомість, як вбачається з інформації, отриманої від державної служби зайнятості, відповідачем працевлаштовано лише 1 інваліда, тобто, не виконано встановлений законодавством норматив. Крім того, представник позивача посилається на ту обставину, що відповідачем самостійно обчислено суму штрафних санкцій, належних до сплати, яку зазначено у звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік. Просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Пояснив суду на обґрунтування своїх заперечень, що протягом 2014 року ним подавалась до державної служби зайнятості інформація, необхідна для організації працевлаштування інвалідів, проте попри 3 заявлені вакансії, з 7 направлених для працевлаштування інвалідів працевлаштовано лише 1, решта відмовились або не відповідали вимогам за станом здоров'я. Представник відповідача вважає, що виконав усі вимоги законодавства щодо створення робочих місць для інвалідів і не повинен нести відповідальність у вигляді сплати санкцій. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що Приватне підприємство "Смакосир" зареєстроване в якості юридичної особи та здійснює господарську діяльність за основним видом КВЕД 10.51 "Перероблення молока, виробництва масла та сиру" (а.с. 7).

Приватним підприємством "Смакосир" подано до Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік, зареєстрований 31.01.2015 року №831, в якому визначено кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" у кількості 3 осіб та зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складає 2 особи (а.с. 5).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України гарантує, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року №875-XII, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з ч. 3 ст. 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року №875-XII, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 3 статті 18 Закону України Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1-3 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року №875-XII визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частиною 5 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року №875-XII встановлено, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

В силу вимог статті 1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" від 06.10.2005 року №2961-IV, робоче місце інваліда - місце або виробнича ділянка постійного або тимчасового знаходження особи у процесі трудової діяльності на підприємствах, в установах і організаціях; спеціальне робоче місце інваліда - окреме робоче місце або ділянка виробничої площі, яка потребує додаткових заходів з організації праці особи з урахуванням її індивідуальних функціональних можливостей, обумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устаткування, технічного обладнання тощо.

В свою чергу, за змістом частин 1-2 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року №875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновків, що законодавством на підприємства покладено обов'язок щодо працевлаштування інвалідів у порядку, визначеному ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", у відповідності до якої працевлаштування здійснюється за зверненням інваліда безпосередньо до роботодавця або за направленням від відповідної державної служби зайнятості. При цьому, обов'язок підприємства із працевлаштування інвалідів вважається виконаним шляхом виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та надання державній службі зайнятості, Фонду соціального захисту інвалідів інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів та звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів і не може супроводжуватись також обов'язком останнього займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Правова позиція аналогічного характеру висловлена Верховним Судом України у постановах від 09.07.2013 року по справі №21-196а13, від 02.04.2013 року по справі №21-95а13, від 26.06.2012 року по справі №21-105а12, від 20.06.2011 року по справі №21-60а11.

Як підтверджується матеріалами справи, Приватним підприємством "Смакосир" протягом 2014 року подавалась до Радивилівського районного центру зайнятості інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН із зазначенням 3-ьох вакансій. Радивилівським районним центром зайнятості було направлено з метою працевлаштування на Приватному підприємстві "Смакосир" 7 інвалідів, з яких 1 особу працевлаштовано, 4 особи відмовились від працевлаштування, 2 особи не відповідали вимогам у зв'язку із неможливістю виконання робіт за станом здоров'я (а.с. 20-25, 42, 48-45).

Таким чином, відповідачем вжито усіх необхідних та залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, тому він не може бути притягнений до відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування чи відсутність інвалідів, які бажають та/або можуть бути працевлаштовані.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на самостійне визначення відповідачем штрафних санкцій, необхідних до сплати, у рядку 6 звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік від 31.01.2015 року №831.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року №875-XII, адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Згідно з абз. 2 п. 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №70, обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Пунктом 3.7 Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", що затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за №117/13384, у рядку 06 відображається сума коштів адміністративно-господарських санкцій, яку повинен сплатити роботодавець у разі невиконання нормативу.

Допитані у судовому засіданні 08.07.2015 року в якості свідків молодший бухгалтер Приватного підприємства "Смакосир" ОСОБА_3 та спеціаліст Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_4, яка приймала звіт, підтвердили суду, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік був поданий відповідачем без заповнення рядка 06 "Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (грн.)", у зв'язку з чим працівник позивача відмовила у його прийнятті, як не повністю заповненого, посилаючись на вимоги Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ. Після цього рядок 06 звіту був заповнений власноруч бухгалтером відповідача та поданий позивачу.

Водночас, адміністративно-господарські санкції, передбачені ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", по своїй суті, є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням ним правопорушення.

Частинами 1-2 статті 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи ту обставину, що судом встановлено відсутність підстав для притягнення Приватного підприємства "Смакосир" до відповідальності за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та з огляду на ту обставину, що наведені норми законодавства, які регулюють порядок заповнення і подання звітності про зайнятість і працевлаштування інвалідів, передбачають необхідність розрахунку та сплати адміністративно-господарських санкцій лише у разі якщо порушення нормативу мало місце, самостійне заповнення відповідачем рядка 06 звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік не є самостійною підставою для виникнення обов'язку їх сплати.

За наведених обставин, позовні вимоги не знаходять свого підтвердження належними і допустимими доказами та є необґрунтованими, відтак суд у їх задоволенні відмовляє.

Як встановлено статтею 94 Кодекс адміністративного судочинства України, судові витрати на користь сторін не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову, - вімовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.