Справа № 754/4849/14-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/4849/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Смирнова Є.П. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ключковича В.Ю., Петрика І.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності та проведення перерахунку і виплати одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів в частині не нарахування та невиплати їй одноразової компенсації як інваліду 3 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі 30 мінімальних заробітних плат та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, в порядку та на умовах, визначених положеннями статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 1996 року по 2013 рік включно;

- зобов'язати відповідачів здійснити на її користь перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат в порядку та на умовах, визначених положеннями статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 1996 року по 2013 рік включно;

- зобов'язати відповідачів здійснити на її користь перерахунок та виплату одноразової компенсації як інваліду 3 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі 30 мінімальних заробітних плат;

- зобов'язати відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати їй щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, в порядку та на умовах, визначених положенням статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити ОСОБА_2 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, з урахуванням раніше проведених виплат.

Зобов'язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити виплату ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням відповідач в особі Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року апеляційну скаргу Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат залишено без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року - без змін.

Позивач та відповідач в особі Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації не погоджуючись з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року суду звернулися з апеляційними скаргами, в яких зазначають, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позивач просить задовольнити його позов в повному обсязі, а відповідач в особі Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації - повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з положень ч. 1 ст. 195 КАС України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В зв'язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується вкладкою до її посвідчення як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 29.05.2003р. (а.с. 9).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації як інвалід 3 групи (інвалідність пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС) з 1998 року.

У 2003 році позивач отримала одноразову компенсацію при встановленні інвалідності у розмірі 189,60 гривень та щорічну допомогу на оздоровлення за період 1996-2004 рр. у розмірі 26 гривень 50 копійок відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та «Про щорічну допомогу на оздоровлення»; за період 2003-2004 рр. в сумі 21 гривня 50 копійок щорічно, а за період 2005-2013р.р. в сумі 90 гривень 00 копійок згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вважаючи, що вказані виплати відповідачем здійснювалися у розмірах, менших від встановлених законом розмірів, позивач звернулася до відповідача із заявою про здійснення соціальних виплат у розмірі, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 25.11.2013р. № 37-2861 позивачу було відмовлено у виплаті одноразової компенсації, а також у перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, з посиланням на те, що зазначена компенсація позивачу була виплачена згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836, а допомога на оздоровлення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Нормами статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено виплату одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Зокрема, згідно частини 1 названої статті Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація інвалідам IIІ групи виплачується в розмірі тридцяти мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема підпунктом 11 пункту 28 Розділу ІІ, названа стаття Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була викладена в наступній редакції: одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) положення пункту 28 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними.

В силу вимог частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в їх первинній редакції.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, ігноруючи зазначені норми матеріального права та не здійснюючи перерахунок і виплату одноразової компенсації у розмірі визначеному Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», порушив указане право позивача.

Крім того, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що виплата одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Отже, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані по справі докази, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог даного позову в частині визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової компенсації як інваліду 3 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи та в частині зобов'язання відповідача в особі Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації провести нарахування на користь ОСОБА_2 одноразової компенсації як інваліду 3 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат за 2013 рік.

Що стосується позову в частині вимог про визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації щодо не нарахування та не виплати щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2013 рік та в частині зобов'язання вчинити дії по нарахуванню вказаної допомоги за 2013 рік з подальшою її виплатою на майбутнє, колегія суддів виходить з наступного.

Як було зазначено вище, щорічна допомога на оздоровлення за 2013 рік позивачу була нарахована та виплачена в розмірі 90 грн. 00 коп. на підставі постанови Кабінету Міністрів від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 вказаного Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам ІІІ групи у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Статтею 48 вказаного Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Зазначені норми Закону не визнані неконституційними.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - інвалідам III групи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення - 90 грн., що не відповідає розміру, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення-справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Ураховуючи особливість дії в часі закону про Державний бюджет України на відповідний рік, нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, виданий на його виконання, також діє у межах бюджетного року.

Отже, постанова КМУ №562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на здоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була видана на виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» і була розрахована на бюджетний період 2005 року, а тому вказані норми даної постанови не підлягають застосуванню при визначенні розміру виплат щорічної допомоги на оздоровлення у бюджетному періоді 2013 року.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався шетимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на те, що з даним позовом позивач звернувся 26 березня 2014 року, що підтверджується відтиском печаті на позовній заяві, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення вимог даного позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача в особі Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації та в частині зобов'язання останнього провести нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат в порядку та на умовах, визначених положеннями статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за 2013 рік.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків В.Ю. Ключкович І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Ключкович В.Ю.

Петрик І.Й.