Справа № 2а-2651/09/1970
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Київ К/800/66097/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013 р.

у справі № 2а-2651/09/1970

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції (далі - відповідач, Кременецька МДПІ), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.08.2009 р. № 006701701/0.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.11.2009р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013 р. скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.11.2009 р., позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013р.

Позивач процесуальним правом подати письмові заперечення не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.07.2009 р. позивачем отримано повідомлення від 26.06.2009 р. за № 10 про проведення планової виїзної перевірки СПД ОСОБА_4

В період з 15.07.2009 р. по 28.07.2009 р. на підставі направлення від 15.07.2009р. № 000182/17, статті 11 Закону України від 04.12.1990 р. № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» та відповідно до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання посадовою особою Кременецької МДПІ проведено планову виїзну перевірку СПД ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2006 р. по 30.06.2009 р., за результатами якого складено акт від 04.08.2009 р. № 715/1700/НОМЕР_1 та зроблено висновок про порушення позивачем підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пунктів 9.3, 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем занижено податкові зобов'язання з ПДВ на суму 75 114, 83 грн.; підпункту 4.1.4. а пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» - позивачем не подано звітність по ПДВ з січня 2007 року по червень 2009 року.

Підставою для таких висновків стали твердження перевіряючого, що позивач з 01.07.2006 р. по 31.12.2006 р., перебуваючи на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку, отримав валовий дохід від оптової торгівлі та посередництва в торгівлі на загальну суму 447 148 грн., а з 01.01.2007 р. по 30.03.2007 р. підприємець перебував на загальній системі оподаткування. Таким чином, на думку контролюючого органу, починаючи з січня 2007 року ОСОБА_4 повинен був зареєструватись платником ПДВ та відповідно декларувати та сплачувати відповідний податок, оскільки загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців перевищує 300 000 грн.

На підставі акту перевірки від 04.08.2009 р. № 715/1700/НОМЕР_1 позивачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 28.08.2009 р. № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 117 772, 24 грн., в тому числі 75 114, 83 грн. - за основним платежем та 42 657,41 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що оскільки встановлено невідповідність між Указом Президента України від 03.07.1998р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (далі - Указ №727/98) та Законом України «Про податок на додану вартість» в частині визначення суми доходу, при якому особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України «Про податок на додану вартість», оскільки Закон має вищу юридичну силу над іншими нормативними актами.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходив з наступного.

Статтею 1 Указу № 727/98 встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Статтею 5 Указу № 727/98 передбачено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до статті 6 Указу суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, зокрема, не є платником податку на додану вартість.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанню локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Отже, обрахування граничного обсягу оподатковуваних операцій з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість, встановленого підпунктом 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість», та з його сплати, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування,

При цьому абзацом 2 пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено: якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що до моменту перевищення платником єдиного податку граничного обсягу виручки, визначеного у статті 1 Указу, положення Закону України «Про податок на додану вартість» щодо оподаткування поставок товару (послуг) не можуть поширюватися на такого платника. З моменту перевищення обсягу виручки, визначеного у статті 1 Указу, починають застосовуватися положення Закону України «Про податок на додану вартість», зокрема і підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону щодо підстав для обов'язкової реєстрації платником податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за 12 календарних місяців 2006 року позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, сукупно отримав виручку в сумі 447 178 грн. Тобто перевищення граничного розміру виручки, встановленого статтею 1 Указу, позивачем допущено не було, в зв'язку з чим твердження податкового органу про перевищення позивачем встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» граничного обсягу оподатковуваних операцій після переходу на загальну систему оподаткування, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість, є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області - відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013 р. у справі № 2а-2651/09/1970 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко