Справа № 826/17656/14
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2015 р. м. Київ К/800/26053/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

при секретарі Кальненко О.І.,

за участю представника Генеральної прокурори України - Караман В.В., представника Антимонопольного комітету України - Волосович С.К., представника Приватного акціонерного товариства «Фанери та плити» - Власюка П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Антимонопольного комітету України та Приватного акціонерного товариства «Фанери та плити» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 року у справі за позовом Заступника Генерального прокурора України до Антимонопольного комітету України, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Фанери та плити», про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Заступник Генерального прокурора України звернувся до окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Антимонопольного комітету України, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Фанери та плити», про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2015 року у задоволенні позовних вимог Заступнику Генерального прокурора України було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 року апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України було задоволено. Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2015 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги Заступника Генерального прокурора України - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Антимонопольного комітету України від 23.07.2013 року № 613-р «Про перегляд рішення комітету від 13.06.2012 року № 355-р».

У касаційних скаргах Антимонопольний комітет України та Приватне акціонерне товариство «Фанери та плити», не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм процесуального та матеріального права, просять скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду Україна від 02.06.2015 року та залишити в силі постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2015 року.

Перевіривши наведені доводи в касаційній скарзі, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.06.2012 року Антимонопольним комітетом України було прийнято рішення № 355-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів». Вказане рішення прийнято на підставі проведеного Антимонопольним комітетом України розслідування, яким виявлено та встановлено факт узгодження дій юридичних осіб під час підготовки та проведення спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року.

Рішенням Антимонопольного комітету України від 13.06.2012 року № 355-р визнано факт вчинення Приватним акціонерним товариством «Фанери та плити» порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визначеного пунктом 4 частини 2 статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціонів та накладено штраф у розмірі 15903000,00 грн.

29 травня 2013 року Приватне акціонерне товариство «Фанери та плити» звернулось до Антимонопольного комітету України із заявою про перегляд рішення від 13.06.2012 року № 355-р в частині визначення розміру штрафу, накладеного на підприємство, у зв'язку з неповним з'ясуванням істотних обставин, що мають значення для розгляду справи, а саме: визнання вини, сприяння у проведенні розслідування, вчинення порушення вперше, надзвичайно тяжкий фінансовий стан на перший квартал 2013 року, здійснення заходів, спрямованих на недопущення в майбутньому порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Рішенням Антимонопольного комітету України від 23.07.2013 року № 613-р «Про перегляд рішення комітету від 13.06.2012 року № 355-р» було змінено пункт 10 резолютивної частини та визначено штраф у розмірі 30000,00 грн.

Вважаючи, що рішення Антимонопольного комітету України, від 23.07.2013 року № 613-р «Про перегляд рішення комітету від 13.06.2012 року № 355-р», яким змінено пункт 10 резолютивної частини та визначено штраф у розмірі 30000,00 грн., є протиправним, Заступник Генерального прокурора України у листопаді 2014 року звернувся до суду з позовом про його скасування.

Відповідно до положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 1, 5 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Згідно із статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

За змістом статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом за наявності поважної причини цього пропуску, а залишення позову без розгляду у випадку відсутності підстав поновлення цього строку - є обов'язком, а не правом суду.

Частиною 1 статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Згідно із частинами 1, 2 статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати адміністративному суду докази, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до адміністративного суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

З метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор повинен надати адміністративному суду докази, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Відповідно до статті 361 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом. Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; участь у розгляді судами справ; внесення апеляційного, касаційного подання на судові рішення або заяви про їх перегляд за нововиявленими обставинами.

За змістом вищенаведених норм права, надання законом прокурору права на представництво інтересів держави в суді не ставить прокурора у привілейоване, порівняно з іншими учасниками судового процесу, становище щодо участі у розгляді справи в суді, включаючи застосування процесуального строку, в межах якого можлива реалізація права на представництво інтересів держави в суді шляхом звернення з адміністративним позовом.

Звертаючись у листопаді 2014 року з позовом до суду про визнання протиправним та скасування рішення Антимонопольного комітету України від 23.07.2013 року № 613-р «Про перегляд рішення комітету від 13.06.2012 року № 355-р» Заступником Генерального прокурора України було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду із посиланням на те, що про наведені у позові порушення Антимонопольним комітетом України вимог чинного законодавства про захист економічної конкуренції Генеральній прокуратурі України стало відомо 09.10.2014 із надісланих Головним управлінням по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України матеріалів.

Отримавши позовну заяву, суд першої інстанції ухвалою від 24.12.2014 року відкрив провадження та призначив справу до розгляду без вирішення питання про поновлення строку звернення до суду та з'ясування поважності причин його пропуску, що є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

У разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб'єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України «Голос України», газета Кабінету Міністрів України «Урядовий кур'єр», «Офіційний вісник України», друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).

Отже, розглядаючи по суті клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, визначаючи, чи є поважними причини пропуску позивачем цього строку, на які він посилався у своєму клопотанні, суд першої інстанції, зокрема, мав перевірити, чи оприлюднював відповідач оскаржуване рішення (витяг) у встановленому порядку.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що Приватне акціонерного товариства «Фанери та плити» у клопотанні, поданому до окружного адміністративного суду України 24.11.2014 року, наполягало на залишенні позову Заступника Генерального прокурора України без розгляду. Дане клопотання також залишилося поза увагою суду.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, порушення судами норм процесуального права призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обгрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Антимонопольного комітету України та Приватного акціонерного товариства «Фанери та плити» - задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду Україна від 02.06.2015 року - скасувати.

Справу за позовом Заступника Генерального прокурора України до Антимонопольного комітету України, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Фанери та плити», про визнання протиправним та скасування рішення - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз