Справа № 2/31-64А
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2010-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" січня 2010 р. м. Київ К-19157/07

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Брайка А.І.

Голубєвої Г.К.

Маринчак Н.Є.

Федорова М.О.

при секретарі судового засідання: Сенченко Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Камінь-Каширської міжрайонної державної податкової інспекції

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2007 року

та постанову Господарського суду Волинської області від 21 березня 2007 року

у справі № 2/31-64А

за позовом Камінь-Каширської міжрайонної державної податкової інспекції

до Приватного підприємця ОСОБА_5

про стягнення 1950 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2007 року Камінь-Каширська міжрайонна державна податкова інспекція (далі -МДПІ) звернулась до суду з позовом про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_5 (далі -ПП ОСОБА_5.) заборгованості зі штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1950 грн. 00 коп.

Постановою Господарського суду Волинської області від 21 березня 2007 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2007 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПП ОСОБА_5 в доход держави 250 грн. фінансової санкції, в решті позову про стягнення 1700 грн. фінансової санкції відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями в частині відмови в задоволенні позовних вимог, МДПІ оскаржила їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В касаційній скарзі скаржник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами встановлено, що 13 липня 2005 року за результатами перевірки та на підставі акту щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності від 13.07.2005 року № 03060791/173/23-3, оформленого працівниками податкової інспекції, було встановлено порушення ПП ОСОБА_5 підпунктів 1, 2, 13 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме, розрахункову операцію на суму 17 грн. було проведено без застосування, використання зареєстрованого реєстратора розрахункових операцій, та статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»(далі -Закон № 481/95-ВР).

За результатами розгляду матеріалів перевірки Ковельською ОДПІ Волинської області прийнято податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 08 серпня 2005 року № /0, згідно з яким ПП ОСОБА_5 визначено до сплати штрафну (фінансову) санкцію в сумі 250,00 грн. та рішення від 08 серпня 2005 року № /0, згідно з яким до ПП ОСОБА_5 згідно статті 17 Закону № 481/95-ВР застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1700,00 грн. за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії на даний вид діяльності.

Вказані рішення є чинними, відповідачем не оскаржені.

На день звернення МДПІ з позовом про стягнення з ПП ОСОБА_5 суми застосованих згідно вказаних рішень фінансових санкцій в загальному розмірі 1950 грн. дана заборгованість відповідачем не погашена.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій в сумі 1700 грн., суди попередніх інстанцій виходили з того, що з вказаною вимогою МДПІ звернулась до суду в порушення вимог чинного законодавства, оскільки законодавчими актами їй не надано повноважень щодо прийняття рішень про застосування фінансових санкцій, встановлених статтею 17 Закону № 481/95-ВР, та звернення до суду з позовом про їх стягнення, так як вказані повноваження віднесені до компетенції Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів ДПА України.

Проте з даним висновком судів попередніх інстанцій погодитись не можна, з огляду на таке.

Повноваження органів державної податкової служби України визначені Законом України від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»(далі -Закон № 509-ХІІ).

Відповідно до статті 1 цього Закону до системи органів державної податкової служби віднесено Державну податкову адміністрацію України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах (далі -органи державної податкової служби).

Згідно з пунктом 1 статті 8 Закону № 509-ХІІ на Державну податкову адміністрацію України покладено функцію безпосереднього виконання, а також організації роботи державних податкових адміністрацій та державних податкових інспекцій, пов'язану з проведенням роботи по боротьбі з незаконним обігом алкогольних напоїв та тютюнових виробів, веденням реєстрів імпортерів, експортерів, оптових та роздрібних торговців, місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; застосування у випадках, передбачених законодавством, фінансових санкцій до суб'єктів підприємницької діяльності за порушення законодавства про виробництво та обіг спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; здійснення заходів щодо вилучення, знищення або передачі на промислову переробку алкогольних напоїв, знищення тютюнових виробів, що були незаконно вироблені чи знаходилися у незаконному обігу.

За порушення норм Закону № 481/95-ВР щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами статтею 17 цього Закону встановлено, що посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Зазначивши в оскаржуваних судових рішеннях, що МДПІ не є органом уповноваженим застосовувати штрафи за порушення Закону № 481/95-ВР, оскільки вона не є органом уповноваженим видавати ліцензії на право торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, суди не звернули увагу на те, що МДПІ є іншим органом, якому Законом № 509-ХІІ надано таке право.

Органи державної податкової служби, вказані в абзаці 1 статті 10 Закону України № 509-XII, можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів із позовами до підприємств, установ, організацій та громадян про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Наведені обставини свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а тому оскаржені судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими.

Згідно статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 159 КАС України, законним вважається рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З огляду на викладене вище, порушення судами норм матеріального права є підставою для скасування постановлених у справі судових рішень та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Камінь-Каширської міжрайонної державної податкової інспекції задовольнити.

Скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2007 року та постанову Господарського суду Волинської області від 21 березня 2007 року.

Прийняти у справі нову постанову, якою позов задовольнити.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код суб'єкта підприємницької діяльності в ДРФО -НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України заборгованість зі штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1950 грн. 00 коп. (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

За винятковими обставинами вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Брайко А.І.

Голубєва Г.К.

Маринчак Н.Є.

Федоров М.О.