Справа № 2а/0370/548/11
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 липня 2015 року Справа № 2а/0370/548/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Денисюка Р.С.,

суддів Ксензюка А.Я., Плахтій Н.Б.,

при секретарі судового засідання Пухер Л.Р.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника Волинської митниці ДФС ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку заяву ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Волинської митниці ДФС про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2015 року ОСОБА_3 звернулась із заявою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства доходів і зборів України, ОСОБА_4 митниці Міндоходів про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в загальній сумі 127768,88 грн.

Заяву мотивує тим, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року, яка була скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2011 року та залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2014 року, її поновлено на посаді старшого інспектора сектору митного оформлення №2 митного поста «Ковель» ОСОБА_4 митниці з 03.02.2011 року, стягнуто з ОСОБА_4 митниці суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 5809,09 грн. Постанову в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання. На виконання зазначеної постанови митним органом 05.02.2015 року видано наказ № 19-0 «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України від 30.01.2014 року №323 «Про виконання рішення суду» про поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора сектору митного оформлення №2 митного поста «Ковель» ОСОБА_4 митниці. 16.02.2015 ОСОБА_3 було поновлено на роботі. 12.03.2015 року позивач хверталась із заявою до Волинської митниці ДФС про оплату вимушеного прогулу за період 04.02.2011 року по 15.02.2015 року, однак вказана заява залишилась без відповіді. Оскільки митним органом постанова Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року фактично виконана 16.02.2015 року, тому ОСОБА_3 просить стягнути з Волинської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на посаді, починаючи з 22.03.2011року по 15.02.2015 року в сумі 127768,88 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.07.2015 року було допущено процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача ОСОБА_4 митниці Міндоходів на його правонаступника Волинську митницю ДФС.

В судовому засіданні представник позивача заяву про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді підтримала з підстав, у ній викладених, просить її задовольнити.

В поданих суду письмових запереченнях Волинської митниці ДФС від 09.07.2015 року № 03-10-10-10/15-558 (т.2, а.с. 227) відповідач заяву про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі не визнав та зазначив, що затримка виконання судового рішення спричинена незалежними від відповідача обставинами, в тому числі бездіяльністю ОСОБА_3 Відповідач вказує, що законодавством передбачено два способи виконання судового рішення: негайне (добровільне) та примусове. Враховуючи конституційно закріплений принцип свободи вибору громадянами виду своєї трудової діяльності та з метою визначення свого бажання працювати після прийняття судового рішення про поновлення на посаді, необхідна ініціатива поновленої особи з цього питання перед працедавцем. Затримка виконання судового рішення спричинена незалежними від відповідача причинами, в тому числі бездіяльністю позивача.

Також відповідач наголошує, що ним була дана відповідь на заяву ОСОБА_3 від 12.03.2015 року листом від 11.06.2015 року №3810/03-70-05-01, яким повідомлено про виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року, та про виплату в повному обсязі середнього заробітку з 04.04.2011 року по 21.03.2011 року. Також повідомлено, що підстав для виплати середнього заробітку за період з 22.03.2011 року по 15.02.2015 року немає.

З наведених підстав представник відповідача просить в задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року, яка була скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2011 року та залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2014 року, позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано пункт 1 наказу Державної митної служби України від 02 лютого 2011 року № 136-к По особовому складу митних органів в частині припинення з 03 лютого 2011 року перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_3, пункти 1 і 2 наказу ОСОБА_4 митниці від 03 лютого 2011 року № 87-к Про оголошення наказу Держмитслужби України від 02 лютого 2011 року № 136-к По особовому складу митних органів в частині, що стосується ОСОБА_3, пункти 1 і 5 наказу ОСОБА_4 митниці від 07 лютого 2011 року № 103-к Про внесення змін до наказу ОСОБА_4 митниці від 03 лютого 2011 №87-к Про оголошення наказу Держмитслужби України від 02 лютого 2011 № 136-к По особовому складу митних органів в частині, що стосується ОСОБА_3, поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора сектора митного оформлення № 2 митного поста Ковель ОСОБА_4 митниці з 03 лютого 2011 року, стягнуто з ОСОБА_4 митниці на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5 809,09 грн. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 3466,74 грн грн. звернуто до негайного виконання.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2011 року апеляційні скарги ОСОБА_4 митниці та Державної митної служби України задоволено, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року у адміністративній справі скасовано, та прийнято нову постанову, якою в позові відмовлено.

Згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.06.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2011 року скасовано, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року залишено в силі.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора сектору митного оформлення №2 митного поста «Ковель» ОСОБА_4 митниці з 03.02.2011 року було виконане відповідачем 15.02.2015 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією наказу Міністерства доходів і зборів України від 05.02.2015 року № 19-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України від 30.01.2014 року №323 «Про виконання рішення суду».

Згідно з статтею 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2011 року Волинським окружним адміністративним судом за заявою представника позивач вх.2712/11 від 22.03.2011 року було видано виконавчий лист в частині, допущеній до негайного виконання.

Виконавчий лист був предявлений позивачем для примусового виконання судового рішення у виконавчу службу, де він перебував на виконанні до 29.06.2011 року. Документ було повернуто стягувачу з підстав визначених ст.47 п.5 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з неможливістю встановити боржника, а пізніше виконавче провадження було знищене. ( т. 2, а.с.168).

Тобто позивачем вживались заходи, щодо примусового виконання рішення суду в тому числі про поновлення на роботі.

Про це свідчать і подальші звернення позивача до суду про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку на предявлення виконавчого документа до виконання, та постановлені з приводу цього судові рішення.

Крім цього, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі ОСОБА_5 проти України (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обовязок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Крім того, добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обовязок, і він не є похідним від дій особи, яку поновлено на роботі, тобто подання нею заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження.

Також слід зазначити, що відповідачу було відомо про судове рішення у даній справі, проте не вжито необхідних заходів для його виконання, у звязку з чим заперечення представника відповідача щодо причин невиконання судового рішення судом до уваги не беруться.

Статтею 236 КзПП визначено обовязок власника, а у сфері публічно-правових правовідносин субєкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Тому, враховуючи вищевикладене суд вважає, що ОСОБА_3 має право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Однак, в цій частині суд вважає, що позивачем невірно визначено періоди за які таке стягнення повинно їй бути присуджене.

Як вбачається з матеріалів справи, дія постанови Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року переривалась у період з 14.07.2011 року по 18.06.2014 року, у звязку з прийняттям Львівським апеляційним адміністративним судом постанови від 14.07.2011 року, якою постанову суду першої інстанції було скасовано. Дія постанови Волинського окружного адміністративного суду продовжилась з 18.06.2014 року, у звязку з прийняттям Вищим адміністративним судом України ухвали від 18.06.2014 року, якою постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2011 року було скасовано, а постанову суду першої інстанції залишено в силі.

Таким чином, судом встановлено, що період з 22.03.2011 року по 14.07.2011 року та з 18.06.2014 року по 15.02.2015 року, а всього 245 днів, є часом затримки в поновлені ОСОБА_3 на посаді, а тому за вказаний період сума заробітку з врахуванням середнього її заробітку повинна бути стягнута в її користь.

Підстав для врахування періоду з 14.07.2011 року по 18.06.2014 року в час затримки виконання судового рішення відповідачем немає, оскільки в цей період постанова Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року була скасована, а тому у відповідача не було юридичних підстав для поновлення ОСОБА_3 на посаді та виплати їй середнього заробітку за цей період.

Як встановлено судом, Волинською митницею за період з 22.03.2011 року по 14.07.2011 року та з 18.06.2014 року по 15.02.2015 року в порушення вимог ст.236 КЗпП України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі виплачено не було.

Згідно з постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року та довідки ОСОБА_4 митниці від 10.03.2011 року № 4/45-110 середньоденна заробітна плата заявника на день звільнення становила 187,39 грн. (т.1. а.с. 107).

Таким чином, за період з 22.03.2011 року по 14.07.2011 та з 18.06.2014 року по 15.02.2015 року середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення позивача на роботі мав становити 45910,55 грн. (245 робочих днів х 187,39 грн. = 45910,55 грн.). Однак, як вбачається із довідок доданих позивачем (т.2. а.с. 202-205), вона протягом 2012-2015 років працювала на посаді агента з митного оформлення у ТзОВ «Укртрансагент», та отримувала заробітну плату, загальний розмір якої за період з 18.06.2014 року по 15.02.2015 року склав 13034,71 грн., а тому з врахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100, вказана сума не повинна враховуватись при обрахунку суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду який підлягає до стягнення на користь позивача. Враховуючи наведене, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду який підлягає до стягнення на користь ОСОБА_3 становить 32875,84 грн. (45910,55 грн. - 13034,71 грн.)

Керуючись частинами третьою, пятою, сьомою статті 160, статтею 165 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Стягнути з Волинської митниці ДФС (44350, Волинська область, Любомльський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ) на користь ОСОБА_3 (44100, Волинська область, Ратнівський район, смт. Ратне, вул. Центральна, 60/2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 32875,84 грн. (тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят пять гривень вісімдесят чотири копійки).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали, яка буде складена в повному обсязі до 20 липня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк

Судді А.Я. Ксензюк

ОСОБА_6