Справа № 804/1532/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2015 р. Справа № 804/1532/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Гончарової В.Г.
представника позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамет-Харків»
до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними дій та скасування карток відмови, -
В обґрунтування адміністративного позову зазначалося, що у звязку із розірванням договору оренди з ТОВ «СВЗП «Кримвторкольормет» позивачем, як орендодавцем, було вивезено з тимчасово окупованої території України - Крим (м. Севастополь) належне йому на праві власності обладнання - навантажувальну машину моделі МНL 340 (номер шасі 340210/0848, виробництво TEREX/Fuchs GmbH, 2005 року випуску), яке, як товар іноземного походження, вже було випущено у вільний обіг в Україні, тобто всі необхідні митні платежі та податок на додану вартість були сплачені на момент першого ввезення на митну територію України. Означене обладнання перетнуло митний кордон України 26.12.2014р., що посвідчується відміткою митного органу «Під митним контролем», отже, з урахуванням норм п.6.4 ст.6 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12 серпня 2014 року №1636-VI, цей товар має вільно переміщуватися на території України без застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, тобто при його переміщенні з території Криму позивач не повинен сплачувати мито та податок на додану вартість. При цьому, дійсно первинно товар не видалося можливим доставити до митного посту «Дніпродзержинськ» через несправність транспортного засобу та складні погодні умови, про що відповідний митний орган був повідомлений листом з додатком листа компанії-перевізника МПП «Азія» про несправність транспортного засобу. Також 29.12.2014р. до митного органу була подана декларація форми МД-2 №110010000/2014/008817 з усіма необхідними документами для митного оформлення. Однак, відповідач безпідставно відмовив позивачу у митному оформленні. Для завершення процедури митного оформлення 05.01.2015р. вищезазначене обладнання було доставлено в зону митного контролю в м. Дніпродзержинську із подання митної декларації форми МД-2 №110010000/2015/000077, в якій було зазначено про наявність у позивача преференцій у вигляді звільнення від сплати податку на додану вартість та ввізного мита згідно вищеозначених законодавчих норм. Проте відповідач знову безпідставно відмовив позивачу у митному оформленні. Хоча такі дії останнього не мають під собою належного правового обґрунтування та тягнуть подвійне оподаткування та повторну сплату відповідних платежів, що є неприпустимим.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав предявлений адміністративний позов та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повістю його задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
Означене обладнання є товаром іноземного походження, яке вже було випущено у вільний обіг в Україні на момент першого ввезення на її митну територію у 2006 році (а.с.87-88).
При цьому 01 грудня 2010 року це обладнання було передане ТОВ «Керамет-Харків» в оренду ТОВ «СВЗП «Кримвторкольормет» (АР Крим, м. Севастополь) на підставі договору оренди №01/12-06 від 01.12.2010р. (а.с.11-12).
Однак, 11 грудня 2014 року між позивачем та ТОВ «СВЗП «Кримвторкольормет» була укладена додаткова угода до договору оренди №01/12-06 від 01.12.2012р., відповідно до якої вищезазначений договір оренди було розірвано (а.с.13).
У зв'язку із розірванням договору оренди, зазначене обладнання було вивезено позивачем, як орендодавцем, з тимчасово окупованої території України (м. Севастополь, Крим).
Обладнання перетнуло кордон України в пункті пропуску «Каланчак» 26.12.2014р. за транзитною декларацією №508010000/2014/018656 від 26.12.2014р., що посвідчується відміткою «Під митним контролем» Херсонської митниці на цій транзитній декларації та на товарно-транспортній накладній №12 від 22.12.2014р. (а.с.14,15).
29 грудня 2014 року означене обладнання було доставлено до м. Дніпродзержинська, а саме: на територію копрового цеху ПАТ «Керамет» за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова, 18-Б. Водночас, через несправність транспортного засобу, яким воно перевозилося, а також через складні погодні умови обладнання не було доставлено до митного посту «Дніпродзержинськ» (структурний підрозділ Дніпропетровської митниці ДФС).
Про вищенаведені обставини ТОВ «Керамет-Харків» повідомило начальника Дніпродзержинської митниці листом від 29.12.2014р., в якому також зазначило, що просить направити інспектора для проведення митного оформлення товару за місцем його фактичного знаходження (за вищевказаною адресою) в порядку ч.7 ст.247 Митного кодексу України (а.с.17).
На підтвердження викладених обставин позивач до свого листа від 29.12.2014р. додав лист компанії-перевізника МПП «Азія» від 29.12.2014р. №375 (а.с.16).
Крім того, 29 грудня 2014 року позивач подав до митного органу митну декларацію форми МД-2 №110010000/2014/008817 з документами, необхідними для митного оформлення згідно ч.1 ст.335 Митного кодексу України, а саме: договором купівлі-продажу від 01.12.2010р. №КМУ-10/155, договором оренди від 01.12.2010р. №01/12-06, додатковою угодою від 11.12.2014р. до вказаного договору оренди, довідкою про балансову вартість від 11.12.2014р. №84 та товарно-транспортною накладною від 22.12.2014р.
Отримання вказаної митної декларації відповідачем підтверджується відміткою Дніпропетровської митниці ДФС «Під митним контролем» (а.с.18-19).
В подальшому 05.01.2015р. ввезене позивачем обладнання було доставлено до зони митного контролю в м. Дніпродзержинську із поданням цієї ж дати митної декларації форми МД-2 №110010000/2015/000077 із тим самим пакетом документів, що подавався 29.12.2014р. для здійснення митного оформлення. При цьому в графі 36 «Преференції» митної декларації форми МД-2 №110010000/2015/000077 позивачем було зазначено про наявність у нього преференцій за кодом « 166» у вигляді звільнення від сплати податку на додану вартість та ввізного мита (а.с.19).
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття рішень про відмову у прийнятті митних декларацій та митному оформленні, а також щодо визнання протиправними та скасування вищеозначених карток відмови у митному оформленні, суд зважає на наступне.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Митного кодексу України ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, повязаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.
При цьому абз.38 ст.1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» встановлено, що моментом здійснення експорту (імпорту) є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.
Згідно ч.1 ст.10 Митного кодексу України межі митної території України є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном України, крім меж штучних островів, установок і споруд, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України. Межі території зазначених островів, установок і споруд становлять митний кордон України.
За змістом положень глави 47 розділу XI Митного кодексу України митний контроль здійснюється у разі ввезення товару на митну територію України (фактичне перетинання митного кордону) та розпочинається з моменту перетинання товаром митного кордону України. Товар, що перебуває під митним контролем, є фактично ввезеним на митну територію України, тобто таким, що перетнув митний кордон. Факт і дату такого перетину посвідчує штамп «Під митним контролем» на товарно-супровідних документах з відповідною датою.
Разом з тим, за аналізу приписів п.20 ч.1 ст.4 Митного кодексу України, якою визначено, що митною декларацією є заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури, вбачається, що митна декларація є документом, який підтверджує права особи на розміщення товарів у заявленому митному режимі, тому дата її оформлення є датою випуску товару у заявлений митний режим.
Отже, моментом, з якого товари є імпортованими в Україну, є момент перетину такими товарами митного кордону України незалежно від їх подальшого митного оформлення. Наведена позиція відповідає чинному законодавству України та правовій позиції Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у спорах цієї категорії, висловленій у постановах від 01.07.2009р. №21-890во09, від 22.12.2009р. №21-1411во09 та від 04.07.2011р. №21-108а11.
Виходячи з вищенаведеного, датою ввезення в Україну обладнання позивача є дата, проставлена в штампі «Під митним контролем», а саме: 26.12.2014р.
При цьому до зони митного контролю означений товар прибув 05.01.2015p., тобто, термін транзитного переміщення не перевищив 10 днів, що свідчить про те, що ані перевізником, ані декларантом не було порушено строків транзитних перевезень та доставки товарів та документів в зону митного контролю, визначених ст.ст.95, 200 Митного кодексу України, які для автомобільного транспорту становлять 10 днів.
Водночас, ч.1 ст.200 Митного кодексу України дійсно встановлено, що після надання органом доходів і зборів дозволу на пропуск товарів через митний кордон України власник товарів або уповноважена ним особа зобовязані доставити товари та документи на них без будь-якої зміни їх стану у визначене органом доходів і зборів місце і забезпечити перебування їх у цьому місці до прибуття посадових осіб органу доходів і зборів, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.247 Митного кодексу України митне оформлення здійснюється в місцях розташування відповідних підрозділів органів доходів і зборів протягом робочого часу, встановленого для цих органів.
Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.247 Митного кодексу України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи митні формальності можуть виконуватися органами доходів і зборів поза місцем розташування цих органів, а також поза робочим часом, установленим для них, на умовах, визначених цим Кодексом. Форма письмового звернення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Як зазначалося вище, судом було встановлено, що доставити 29.12.2014р. ввезене обладнання до зони митного контролю (до митного посту «Дніпродзержинськ») видалося неможливим через несправність транспортного засобу, яким воно перевозилося, а також через складні погодні умови, про що позивач повідомив митний органом листом від 29.12.2014р., із висловленням в ньому прохання направити інспектора для проведення митного оформлення товару за місцем його фактичного знаходження в порядку ч.7 ст.247 Митного кодексу України. Означений лист містив основні відомості такого звернення, як-то інформацію про товар та транспортний засіб, яким він ввозився, інформацію про місцезнаходження товару (місця, де можна виконати митні формальності), інформацію про його отримувача, печатку цього підприємства та підпису його керівника.
При цьому слід зазначити, що митний орган жодним чином не відреагував на означений лист позивача.
Щодо обставин, викладених у цьому зверненні ТОВ «Керамет-Харків», то факт їх наявності підтверджується належними доказами, а саме: листом компанії-перевізника МПП «Азія» від 29.12.2014р. №375, а також листом Українського гідрометеорологічного центру №01-20/93 від 15.01.2015р. в якому зокрема зазначено, що в період з 29 по 31 грудня 2014 року спостерігалися стихійні явища погоди, які ускладнювали та припиняли рух автомобільного, залізничного та міського транспорту, роботу комунальних служб, будівельних організацій, енергетики, і завдали значних збитків господарським організаціям.
Відносно застосування до ввезеного товару особливого режиму митного оформлення зі звільненням від оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість, суд зазначає наступне.
Так, Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12 серпня 2014 року №1636-VI (далі Закон №1636) запроваджено вільну економічну зону «Крим», функціонування якої, на період тимчасової окупації здійснюється з урахуванням особливостей, визначених розділом ІІ «Перехідні положення» Закону.
Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону України №1636 на території ВЕЗ «Крим» не справляються загальнодержавні податки та збори, визначені статтею 9 Податкового кодексу України, та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, передбачений Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з п.п.9.1.3. п.9.1. ст.9 Податкового кодексу України, до загальнодержавних податків та зборів віднесений податок на додану вартість.
В силу п.6.4. ст.6 Закону України №1636 товари, що були вироблені, достатньо перероблені або ввезені на митну територію України та випущені для вільного обігу на тимчасово окупованій території України до набрання чинності Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вважаються товарами українського походження, які вільно переміщуються на іншу територію України без застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності до 1 січня 2014 року.
Підпунктом 14.1.61 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що до заходів нетарифного регулювання відносяться:
- ліцензування і квотування зовнішньоекономічних операцій;
- застосування спеціальних заходів щодо імпорту товарів в Україну;
- процедура реєстрації зовнішньоекономічних контрактів;
- процедура видачі ліцензій на право імпорту, експорту - спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;
- дозвільна система служби експортного контролю;
- сертифікація товарів, що ввозяться в Україну;
- дозвільна система органів державної влади, що здійснюють санітарно-епідеміологічний, ветеринарний, фітосанітарний, екологічний та інші види контролю;
- реєстрація лікарських засобів, виробів медичного призначення, імунобіологічних препаратів, харчових добавок;
- застосування державного пробірного контролю.
Відповідно до ст.130 Митного кодексу України, вільна митна зона - це митний режим, відповідно до якого, іноземні товари ввозяться на територію вільної митної зони та вивозяться з цієї території за межі митної території України із звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, а українські товари ввозяться на територію вільної митної зони із оподаткуванням митними платежами та застосуванням заходів нетарифного регулювання.
Згідно до п.27 ст.4 Митного кодексу України, до митних платежів відносяться: а)мито; б)акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в)податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).
Підпунктом 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України передбачено, що операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі вільної митної зони, звільняються від сплати податку на додану вартість.
Системний аналіз наведених норм свідчить, що заходи тарифного регулювання - це заходи, що мають суто економічний характер, та регулюють зовнішньоекономічну діяльність саме за допомогою ставок митних платежів, зокрема ПДВ. Отже, в розумінні п.6.4 ст.6 Закону №1636 операції із ввезення товарів з території ВЕЗ «Крим» на іншу територію України, звільнятимуться і від сплати ПДВ, і від сплати мита.
Зазначеним спростовується твердження представника відповідача щодо можливості зазначення в МД преференції у вигляді звільнення від ПДВ тільки у випадку евакуації бізнесу з окупованої території, відповідно до п.15.1 ст.15 Закону №1636.
Щодо зазначення позивачем в графі 36 «Преференції» митної декларації форми МД-2 №110010000/2015/000077 про наявність у нього преференцій саме за кодом « 166» у вигляді звільнення від сплати податку на додану вартість та ввізного мита, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Мінфіну від 30.05.2012р. №651, виконання митних формальностей здійснюється шляхом подання митної декларації в електронній формі за допомогою програмного комплексу «МD Declaration», який дозволяє автоматично вносити дані в Автоматизовану систему митного оформлення. При цьому графа 36 «Преференції» при заповненні ЕМД містить можливість вибору коду пільг за трьома складовими: ввізне мито, акцизний податок, податок на додану вартість. Крім того, при виборі коду пільги декларант має також обрати підставу цієї пільги з обмеженого переліку, якій містить АСМО. При обранні коду пільги « 166» для ПДВ, технічна можливість вибору в якості підстави саме статті 6 Закону №1636 відсутня, оскільки при розробці програмного комплексу така опція не була передбачена.
Як пояснив представник позивача, з огляду на вищенаведене, позивач був змушений в якості підстави для застосування коду пільги « 166» обрати саме п.15.1 ст.15 Закону №1636, оскільки реалізація його законних прав поставлена в залежність від технічних особливостей програмного забезпечення.
Відносно доводів відповідача із посиланням на п.6.6 ст.6 Закону №1636 про те, що для звільнення спірної операції від сплати мита на зазначене обладнання мав бути складений сертифікат походження з України, суд зазначає наступне.
Так, ч.9 ст.36 Митного кодексу України встановлено, що особливості визначення країни походження товару, що ввозиться з територій спеціальних (вільних) економічних зон, розташованих на території України, встановлюються законом. Тобто, порядок визначення країни походження та випадків надання сертифікату визначаться саме положеннями Закону №1636.
Стаття 6 Закону №1636, встановлює особливості поставки товарів на (з) території вільної економічної зони «Крим». При цьому, саме пункт 6.4 цієї статті передбачає підставу звільнення операції з переміщення товарів від застосування усіх заходів тарифного і нетарифного регулювання, а саме - ввезення товару на іншу територію України до 01.01.2015р. Тобто, законодавцем надано відповідні преференції у вигляді звільнення від усіх заходів тарифного і нетарифного регулювання з метою вивезення товарів з окупованої території до відповідної дати.
Водночас, п.6.6 ст.6 Закону №1636 встановлено загальні засади ввезення товарів на територію України з ВЕЗ Крим та звільнення таких товарів від застосування саме мита, а не усіх заходів тарифного і нетарифного регулювання, які є більш ширшим поняттям, за умови надання сертифікату походження з України.
За наведених обставин, позивач не мав надавати до митного оформлення такий сертифікат походження.
Крім того слід зазначити, що відповідно до п.4.1.4. п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, встановлюється презумпція правомірності рішень платника податків в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення на користь як платника податків так і контролюючого органу.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при подачі позову до суду понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 73.08грн., що підтверджується платіжним дорученням №199 від 15.01.2015р., наявним в матеріалах справи (а.с.3), а відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Таким чином, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені вищенаведеними належними доказами підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у розмірі 487,20грн.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамет-Харків» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними дій та скасування карток відмови задовольнити.
Визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці ДФС щодо прийняття рішень про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за декларацією форми МД-2 №110010000/2014/008817 та за декларацією форми МД-2 №110010000/2015/000077.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

.

Суддя ОСОБА_3