Справа № 802/4073/14-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4073/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жернаков М.В.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

09 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Александрової К.В.,

представника відповідача: Геруса Романа Веніаміновича;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Голови Вінницької обласної ради Свитка Сергія Михайловича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Голови Вінницької обласної ради Свитка Сергія Михайловича про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року позивачу відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апелянт у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та вказав на її необґрунтованість.

Також представником відповідача подане клопотання про закриття провадження у справі з мотивів непідсудності справи адміністративному суду.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 196 КАС України, колегія суддів визнала за можливе здійснювати апеляційний розгляд за відсутності апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що з 21.05.2014 по 22.05.2014 відбулося спільне засідання постійних комісій Вінницької ОР: з питань зміцнення законності, правопорядку, боротьби з корупцією, охорони прав і свобод громадян; з питань охорони здоров'я, курортів та здорового способу життя; з питань регулювання комунальної власності та приватизації; з питань розвитку демократії, гласності, свободи слова, інформаційного простору. Відповідно до протоколу № 34/60/88/27 вказаного засідання на порядку денному було питання про розгляд кандидатур на заміщення вакантних посад керівників закладів охорони здоров'я - об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області. За результатами цього засідання вирішено рекомендувати голові Вінницької ОР призначити ОСОБА_5 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки".

22.05.2014 Свитко С.М. підписав розпорядження № 144 від 22.05.2014 "Про призначення ОСОБА_5 на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький спеціалізований будинок дитини з урахуванням центральної нервової системи з порушенням психіки" шляхом укладення контракту строком з 23 травня 2014 року по 22 травня 2017 року.

ОСОБА_3, вважаючи, що вказане розпорядження прийняте в супереч нормам Конституції України, Законів України "Про місцеве самоврядування", "Про статус депутатів місцевої ради", порушує її право як депутата Вінницької ОР реалізувати свої повноваження на пленарному засіданні обласної ради при вирішенні питання, передбаченого п. 20 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що оскаржене розпорядження встановлює перешкоди чи будь-яке обмеження можливостей у реалізації права позивача як депутата.

Проте з таким висновком суду першої інстанції судова колегія не може погодитись з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини 2 вказаної статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, згідно з п.15 ч.1 ст.3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Приписи ж п.1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із трудових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, даний спір стосується питань призначення на посаду головного лікаря комунального закладу "Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки".

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши справу по суті та задовольнивши позов, не врахував юридичної природи спору, що виник між сторонами, та не звернув увагу на те, що даний спір не пов'язаний з питаннями прийняття на публічну службу, її проходженням та звільненням з неї, а стосується трудових відносин й отже не належить до категорії спорів, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26.03.2015 року в справі № К/800/66776/14.

Підсумовуючи наведене й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції порушив вимоги КАС України щодо визначення підсудності позову.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 157 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, в зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по даній справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Голови Вінницької обласної ради Свитка Сергія Михайловича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування розпорядження закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 липня 2015 року.

Головуючий Кузьмишин Віталій Миколайович

Судді Боровицький Олександр Андрійович

Сушко Олег Олександрович