Справа № 804/12901/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2015 рокусправа № 804/12901/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Нагорної Л.М. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі № 804/12901/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агро-Союз" до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

21.08.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Агро-Союз звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 серпня 2014 року № НОМЕР_1; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення 13 серпня 2014 року № НОМЕР_2; присудити судові витрати позивача з Державного бюджету України на користь позивача.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Агро-Союз до Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання не чинними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Не погодившись з вищевказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що судом першої інстанції під час винесення судового рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, та просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно актом перевірки від 24.07.2014р. за №469/22-02/25008215 - Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Агро-Союз 03.11.1997р. (надалі за текстом ТОВ Компанія Агро-Союз, позивач) зареєстровано як юридична особа та з 06.11.1997р. та перебуває на обліку у Дніпропетровській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (надалі за текстом Дніпропетровська ОДПІ, відповідач) як платник податку.

Відповідно до акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 24.07.2014 за №469/22-02/25008215 - Дніпропетровської ОДПІ на підставі наказу №528 від 17.07.2014 року, згідно п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст..79, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України була проведена позапланова невиїзна перевірка Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Агро-Союз (код за ) з питань взаємовідносин з ТОВ Торенія () за період жовтень 2013 року.

Вказаною перевіркою встановлені порушення: п.198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України - занижено податкові зобовязання з ПДВ на загальну суму 1 140 000 грн., в тому числі: у жовтні 2013 року - 1 140 000 грн.; п.п. 135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.4 ст.137 Податкового кодексу України ТОВ Компанія Агро-Союз занижено податок на прибуток всього у сумі 102 600 грн., у т.ч. у 2013 році на суму 102 600 грн..

За результатами перевірки податковим органом був складений акт від 24.07.2014 за №469/22-02/25008215 Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ Компанія Агро-Союз (код за ) з питань взаємовідносин з ТОВ Торенія () за період жовтень 2013 року.

На підставі Акту перевірки Дніпропетровською ОДПІ було прийнято: податкове повідомлення-рішення від 13 серпня 2014 року № НОМЕР_1, відповідно до якого ТОВ Компанія Агро-Союз збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 710 000,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 1 140 000,00 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 570 000,00 грн.; податкове повідомлення-рішення 13 серпня 2014 року № НОМЕР_2, відповідно до якого ТОВ Компанія Агро-Союз збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 153 900,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 102 600,00 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 51 300,00 грн.

Вирішуючи спір у справі та задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що висновки зазначені в акті перевірки від 24.07.2014р. за №469/22-02/25008215, а отже і податкові повідомлення-рішення від 13 серпня 2014 року № та № є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2013р. між ТОВ Торенія (постачальник) та ТОВ Компанія Агро-Союз (покупець) було укладено договір №159, відповідно до якого ТОВ Торенія зобов'язується поставити продукцію за асортиментом, кількістю та за ціною, зазначеною сторонами в специфікаціях, що є невідємною частиною договору. Поставка продукції здійснюється згідно із правилами Інкотермс-2010 на умовах: СРТ-склад покупця.

Відповідно до умов зазначеного договору була складена Специфікація №1 від 27.09.2013р., згідно з якою покупцем придбано маршрутизатор MRS-30-20DC, сервер, сховище на загальну суму 540 000,00 грн.( з ПДВ).

Також, ТОВ Компанія Агро-Союз задля виконання умов укладеного договору зі свого боку, було виписано довіреність №4552 від 30.10.2013р. на отримання товарно-матеріальних цінностей на співробітника ОСОБА_1 (посада товарознавець), що підтверджено витягом із журналу довіреностей за жовтень 2013 року.

На виконання зазначеної угоди ТОВ Торенія було надано позивачу: накладна №680 від 30.10.2013р., податкова накладна №680 від 30.10.2013р., також сторонами підписано акти приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 01.11.2013р. сховища, сервера та маршрутизатора.

Розрахунки по договору здійснювались в безготівковій формі, що підтверджено копіями банківських виписок.

Також, 25.09.2013р. між ТОВ Торенія (виконавець) та ТОВ Компанія Агро-Союз (замовник) було укладено договір на надання послуг №150/Д, за умова якого замовник доручає, а виконавець зобовязується надати послуги з розроблення, оновлення та тестування програмних продуктів. Ціна робіт складає 6 300 000,00 грн. (з ПДВ).

На виконання зазначеної угоди сторонами було складено та підписано Акти про надання послуг від 29.10.2013р. та від 31.10.2013р., також ТОВ Торенія надано позивачу податкові накладні. Окрім того, за результатом виконання умов договору №150/Д ТОВ Компанія Агро-Союз було складено Акт приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих обєктів, яким зафіксовано, що передбачені відомості дефектів роботи по модернізації виконані повністю.

Розрахунки по договору здійснювались в безготівковій формі, що підтверджено копіями банківських виписок.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до перевірки були надані всі первинні документи, що підтверджують фактичне здійснення взаємовідносин щодо поставки від ТОВ Торенія маршрутизатору, серверу, сховища та послуг по розробленню, оновленню та тестуванню програмних продуктів.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно зазначив, що відсутність товарно-транспортних накладних за операціями з окремими контрагентами не свідчить про відсутність фактичної поставки товарів за цими операціями, оскільки перевезення товарів не завжди передбачає обов'язкове оформлення товарно-транспортних накладних.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

На підтвердження включення сум коштів до складу витрат та сум ПДВ до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, норми Податкового кодексу України в якості підстави для не включення до складу валових витрат передбачають тільки випадки повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, передбачених законодавством.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що укладені ТОВ Компанія Агро-Союз правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).

Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) - у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). До оспорюваних правочинів належить зокрема фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим право чином (фіктивний правочин). Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Відповідачем не доведено, а судом не встановлено, наявності мети, за відомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що на момент здійснення правовідносин підприємство -Торенія був зареєстрований як юридична особа, що податковим органом не спростовано, окрім того слід зауважити, що акт ДПІ у Подільському районі м. Києва №145/26-56-22-01-03/38091691 від 20.03.2014р., яким зазначено, що за результатами обстеження податкової адреси ТОВ Торенія встановлено, що дане підприємство за податковою адресою не знаходиться складений станом на березень 2014 року, відтоді як взаємовідносини позивача із зазначеним контрагентом відбувались у вересні-жовтні 2013 року.

Тобто, на момент здійснення господарських правовідносин контрагенти були зареєстрованими у встановленому законом порядку.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій, в діях позивача відсутні порушення: п.198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, якими встановлено занижено податкових зобовязань з ПДВ на загальну суму 1 140 000 грн., в тому числі у жовтні 2013 року - 1 140 000 грн. та п.п. 135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.4 ст.137 Податкового кодексу України, якими встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 102 600 грн., у т.ч. у 2013 році на суму 102 600 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова суду першої інстанції прийнята законно та обґрунтовано, будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 23.09.2014 року у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: Д.В. Чепурнов