Справа № 826/3060/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 липня 2015 року № 826/3060/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Мазур А.С., Нагорянського С.І., розглянув відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до відповідача Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивачі ОСОБА_1 (позивач-1) та ОСОБА_2 (позивач-2) звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій щодо ненадання відповіді у встановлений законом строк на заяву від 14.01.2015 р. вх. №Н-114 або повідомлення про збільшення терміну розгляду даної заяви, зобов'язання відповідача надати відповідь на вказану заяву.

В обґрунтування наведених вимог в позовній заяві зазначено, що в порушення указу Президента України від 07.02.2008 р. №109/2008, п.п. 4.4 та 4.6 наказу МВС України від 10.04.2004 р. №1177 та Закону України «Про звернення громадян» позивачі станом на момент звернення до суду не отримали від відповідача у встановлені законом терміни відповідні на подану ними 14.01.2015 р. заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2015 р. суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2015 р. закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну справу №826/3060/15 до судового розгляду в судовому засіданні колегіальним складом суду під головуванням судді Добрянської Я.І.

У судовому засіданні 01.07.2015 р. позивачі позовні вимоги підтримали з мотивів, наведених у позові, при цьому додатково до суду надано копія листа Прокуратури міста Києва від 08.05.2015 р. №04/2/5-8892/14 про розгляд звернення позивачів від 21.04.2015 р., яке надійшло до Генеральної прокуратури України щодо стану досудового розслідування у ряду кримінальних проваджень.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надавши попередньо до суду письмові заперечення, в яких просить у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що відповідь на звернення позивачів була надана листами СУ ГУМВС України у м. Києві від 18.3.2015 р. №12/2-Н-97, СУ ГУМВС України у Київській області від 04.03.2015 р. №14/22-вк, УМВС України в Кіровоградській області від 10.02.2015 р. №6/Н-50, а тому, на переконання представника відповідача при розгляді спірних звернень МВС України діяло відповідно до законодавства та в межах компетенції, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

У матеріалах справи наявна подана позивачами заява від 26.03.2015 р. про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження, яку в судовому засіданні 01.07.2015 підтримано позивачами, проти задоволення даної заяви представник відповідача не заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, а тому, враховуючи наведені вище обставини суд продовжив розгляд даної справи у порядку письмового провадження.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ім»я міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. звернулись із заявою від 14.01.2015 р. про систематичне порушення чинного кримінального процесуального законодавства слідчими, яку цього ж дня зареєстровано в приймальні громадян МВС України за №Н-114.

Як вбачається, у вказаній заяві позивачі просили:

1. по факту отримання звернення і прикладених ухвал суду провести ретельну відомчу перевірку щодо дотримання слідчими підрозділами норм КПК України по всім справам, вказаним нижче;

2. повідомити про результати відомчої перевірки фактів викладених в цій заяві та прийняті рішення посадовими особами МВС України;

3. взяти під відомчий контроль якість, повноту, всебічність, строки досудових розслідувань по справам, відповідність чинному КПК, виконання всіх клопотань, наданих нами до слідчих, які и задоволені та приєднані до справ, в яких ми визнані потерпілими або ще є заявниками: №0002469, №0002269, №0001469, №0001302, №0001303, №0011660, №0000875, №0002819, №0006837, №0001125, №0000521, №0001332, №0006023;

4. надати інформацію про хід досудового розслідування кожної справи та основні пройдені етапи;

5. прискорити досудове розслідування всіх справ з урахуванням розумних строків;

6. надати інформацію, до якого підрозділу МВС України позивачі можуть звертатися в якості відповідача до суду з приводу компенсації витрат на поїздки в м. Олександрія, м. Острог, м. Обухів, м. Бровари (в тому числі, якщо поїздки були спричинені невиконанням слідчими діючого КПК України та відсутність контролю по зверненням позивачів з боку МВС України) та інших супутніх витрат, моральної шкоди;

7. виконати МВС рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2014 р. по справі №826/16670/14;

8. надати відповіді на всі питання згідно чинного законодавства України та у встановлений строк.

Так, зважаючи на відсутність станом на 23.02.2015 р. відповіді на звернення від 14.01.2015 р. вх. №Н-114 або повідомлення про збільшення терміну розгляду даної заяви, позивачі з метою захисту власних прав та інтересів звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Водночас, 09.07.2015 р. від позивачів до суду надійшло клопотання про приєднання додаткових доказів. В даному клопотанні додатково зазначено про порушення відповідачем визначеного Законом «Про звернення громадян», разом з тим відповіді, на які посилається відповідач не можуть вважатися належними відповідями на запит позивачів, адже, на думку відповідачів, не відповідають на конкретні питання, вказані в зверненнях позивачів від 25.09.2014 р. №В-3446, від 26.11.2014 р. №Н-4663, від 05.02.2015 р. №Н-481 о/п, від 12.02.2015 р №Н-607, від 19.02.2015 р. №Н-712, від 26.02.2015 р. №Н830.01.2015 р.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до положень ст. 3 цього Закону під зверненнями громадян розуміються викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Водночас скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно із ст. 5 цього Закону звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Статтею 7 Закону передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Між тим, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до положень ст. 16 Закону скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Разом з тим, згідно з положеннями ст. 20 зазначеного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Водночас наказом МВС України від 10.10.2004 р. №1177 затверджено Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Положення №1177), яким установлено єдиний для органів внутрішніх справ України, внутрішніх військ МВС України, навчальних закладів МВС України, установ, організацій і підприємств системи МВС України (далі - органи внутрішніх справ) порядок приймання, реєстрації, розгляду, узагальнення та аналізу звернень громадян, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Так, абз. 4 п. 1.6 Положення №1177 під терміном "заява" (клопотання) вбачається звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності органів внутрішніх справ, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотанням ж є письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до норм п.п. 2.1.-2.2 вказаного Положення, письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю, реєстрації та первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції органів внутрішніх справ та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів внутрішніх справ або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

Перші керівники органів внутрішніх справ особисто розглядають звернення і в першу чергу приймають Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни. Особлива увага приділяється розв'язанню проблем, порушених у зверненнях ветеранів війни та праці, інвалідів, непрацездатних осіб та тих, хто постраждав унаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, багатодітних сімей, одиноких матерів, інших осіб, які потребують соціального захисту та підтримки.

До вказаної категорії осіб, як встановлено судом, позивачі не належать.

Згідно ж із п. 4.1 Положення №1177 керівники органів внутрішніх справ та їх заступники при розгляді звернень громадян зобов'язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників органів внутрішніх справ на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів, уживати інших заходів для об'єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з'ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству. Безпосередні виконавці при здійсненні перевірок за зверненнями обов'язково спілкуються з їх авторами, з'ясовують усі порушені питання та обставини, детально вникають в їх суть, вживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах своєї компетенції відповідно до чинного законодавства.

За результатами перевірки звернення складається мотивований висновок про результати розгляду звернення громадян, який має містити в собі об'єктивний аналіз усіх зібраних матеріалів і повинен відповідати порядку його складання (додаток 9) (п. 4.3 Положення №1177).

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян (п. 4.4 Положення №1177).

Відповідно до п. 4.5 Положення №1177 громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів внутрішніх справ, має права, визначені статтею 18 Закону України "Про звернення громадян". Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді (п. 4.6 цього ж Положення).

Відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, вжиті органом внутрішніх справ, у межах його компетенції, для захисту конституційних прав громадян. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка долучається до матеріалів перевірки звернення. У журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли поштою, або журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли під час особистого прийому, або ЕРК фіксується, що про наслідки перевірки автора повідомлено в усній формі під час особистої бесіди (п. 4.7 Положення №1177).

Термін розгляду звернень обчислюється з дня їх надходження та реєстрації в органі внутрішніх справ до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то за останній день терміну вважається перший після нього робочий день (п. 5.1).

Згідно п. 5.2 Положення №1177 щодо кожного звернення не пізніше ніж у п'ятиденний термін повинно бути прийняте одне з таких рішень:

5.2.1. Прийняти до свого провадження.

5.2.2. Передати на вирішення до підпорядкованого чи іншого органу внутрішніх справ.

5.2.3. Надіслати за належністю до іншого органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів внутрішніх справ, про що одночасно повідомити автора.

5.2.4. Залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України "Про звернення громадян".

Водночас у відповідності до п. 5.3 Положення №1177 у разі направлення звернення для перевірки й прийняття рішення до підвідомчих органів внутрішніх справ термін розгляду такого звернення обчислюється з дня надходження його до органу внутрішніх справ вищого рівня й закінчується днем надання відповіді тим органом внутрішніх справ, який його розглядав по суті. В інших випадках термін розгляду звернень громадян обчислюється від дня їхньої реєстрації.

Про пересилання звернення до іншого органу внутрішніх справ необхідно обов'язково інформувати автора звернення.

Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, враховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання (п. 5.4).

За зверненнями громадян, за якими неможливо своєчасно закінчити перевірку та прийняти в установлений термін рішення, виконавець не пізніше ніж за 3 робочі дні до закінчення цього терміну письмово доповідає керівникові органу внутрішніх справ або його заступникові і порушує питання щодо продовження терміну в межах, установлених законодавством про звернення громадян. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів (п.п. 5.5). Про продовження терміну розгляду письмово повідомляється автор звернення.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження протиправності, за переконаннями позивачів, дій МВС України клопотанням від 30.03.2015 р. до суду додатково надано:

- лист МВС України від 17.03.2015 р. №13/Н-1852 та копію конверту зі штампом про результати розгляду заяви позивачів від 10.03.2015 р. про виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 р.,

- ухвалу Броварського міськрайонного суду від 19.12.2014 р.,

- ухвалу Обухівського районного суду від 13.01.2015 р.,

- ухвалу Шевченківського районного суду від 23.10.2014 р.,

- ухвалу Шевченківського районного суду від 20.10.2014 р.,

- ухвалу Шевченківського районного суду від 20.02.2015 р.,

- ухвалу Шевченківського районного суду від 16.02.2015 р.,

- ухвалу Шевченківського районного суду від 28.01.2015 р.,

- ухвалу Шевченківського районного суду від 28.01.2015 р.,

- ухвалу Шевченківського районного суду від 28.01.2015 р.,

- ухвалу Шевченківського районного суду від 30.01.2015 р.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що предметом даних ухвал є розгляд слідчими суддями відповідних судів скарг ОСОБА_1 на дії та/або бездіяльність органу досудового розслідування, слідчих СУ ГУ МВС України в м. Києві в ряді кримінальних проваджень за участю позивачів. При цьому зазначеними ухвалами, як вбачається, скарги ОСОБА_1 було задоволено.

Як також встановлено судом з наявних у справі матеріалів, заяву позивачів від 14.01.2015 за №Н-114 попередньо розглянуто заступником Міністра внутрішніх справ України Сакалом В.М., який доручив ГУМВС України в м. Києві (Терещук О.Д. - головний виконавець) та Головному слідчому управлінню МВС України (Вакуленко О.Ф. - виконавець) забезпечити розгляд та перевірку викладеної у зверненні інформації та за результатами вжити заходів реагування відповідно до вимог чинного законодавства; про результати проінформувати автора звернення у встановлений законом строк, що відповідає вимогам абз. 5 п. 2.1 Положення №1177.

Листом ГСУ МВС України від 21.01.2015 № 13/Н-370 першому заступнику начальника ГУМВС України в м. Києві - начальнику слідчого управління Сімону В.О. було дано доручення у встановлений законом строк надати до ГСУ МВС України інформацію щодо прийнятого за результатами розгляду звернення рішення, а також копію відповіді авторам звернення.

Як пояснено представником відповідача, згідно вимог п. 4.1 Положення у ГСУ МВС України було опрацьовано звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та встановлено, що порушенні у зверненні питання стосуються компетенції не тільки ГУМВС України в м. Києві, а також ГУМВС України в Київський області та УМВС України в Кіровоградській області.

У зв"язку із вказаними обставинами, листами ГСУ МВС України від 22.01.2015 №13/Н-370, які були адресовані першим заступникам начальників ГУМВС України в Київській області та УМВС України в Кіровоградській області, останнім направлено копії звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та дано доручення провести ретельну перевірку зазначеного звернення, у разі виявлення порушення чинного законодавства до винних осіб вжити заходів дисциплінарного впливу, а також зазначено про необхідність надання у строк до 14.02.2015 р. мотивованого висновку за результатами перевірок разом з копіями відповідей заявникам.

Разом з тим, листом ГСУ МВС України від 22.01.2015 № 13/Н-370, копія якого також наявна у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено, що розгляд і надання відповіді на їх звернення буде здійснюватись ГУМВС України в м. Києві, ГУМВС України в Київській області та УМВС України в Кіровоградській області.

Так, листом СУ ГУМВС України в Київській області від 04.03.2015 р. № 14/22-вк позивачів повідомлено, що їх звернення від 14.01.2015 р. щодо неналежного розслідування кримінальних проваджень №0002819 від 14.08.2014 р. та №0000875 від 01.11.2014 розглянуто та прийнято відповідні заходи, а зокрема, вивчено стан досудового розслідування у Слідчому управлінні, визначено обсяг слідчих розшукових дій, спрямованих на встановленні всіх фактичних обставин кримінального правопорушення та прийняття законного рішення, надано вказівки, виконання яких взято на контроль слідчим управлінням. Окрім цього, також повідомлено про можливість особистої зустрічі із посадовою особою, що проводила розгляд звернення, у зв"язку із чим запропоновано прибути за адресою Слідчого управління, попередньо узгодивши дату та час.

Водночас листом СУ ГУМВС України в м. Києві від 18.03.2015 р. № 12/2-Н-97 повідомлено ОСОБА_1 про розгляд звернення, зазначено про проведення за повідомленими заявниками обставинами службової перевірки, про створення нової групи слідчих для проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях №002469 та №0001468, а також зазначено про виконання ухвал, доданих до звернення від 14.01.2015 р., що стосуються працівників СУ ГУМВС України в м. Києві та інше.

Листом УМВС України в Кіровоградській області від 10.02.2015 р. №6/Н-50 ОСОБА_1 повідомлено про розгляд звернення від 14.01.2015 р., за результатами якого встановлено, що слідчим відділенням Олександрійського МВ УМВС здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001125, яке на час надання згаданої відповіді не закінчено. Окрім цього, УМВС України в Кіровоградській області поінформовано ОСОБА_1 про можливість оскарження рішення, дій або бездіяльності слідчого або прокурора на досудовому провадженні згідно ст.ст. 303-306 КК України слідчому судді місцевого суду за місцем проведення досудового розслідування.

У справі також наявна копія листа Прокуратури міста Києва від 08.05.2015 р. №04/2/5-8892/14 про розгляд звернення позивачів від 21.04.2015 р., яке надійшло до Генеральної прокуратури України щодо стану досудового розслідування у ряду кримінальних проваджень, водночас суд зауважує, що предметом розгляду даної справи є ненадання відповіді МВС України саме на звернення позивачів від 14.01.2015 р. про систематичне порушення чинного кримінального процесуального законодавства слідчими, а тому, зважаючи на відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог в цій частині, оцінку своєчасності, повноти та правильності відповіді від 08.05.2015 р. №04/2/5-8892/14 суд в рамках даної справи не дає.

Варто зауважити, що під час судового засідання 01.07.2015 р. ОСОБА_2 пояснила суду, що фактично відповіді на їх із ОСОБА_1 звернення від 14.01.2015 р. отримано, однак фактично відповідь надана не у повному обсязі.

За результатами судового засідання суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження, разом з тим, враховуючи повідомлені позивачами під час цього судового засідання нові обставини, надавши позивачам час у кількості десяти робочих днів для надання до суду скоригованих з урахуванням повідомлених під час судового засідання обставин щодо неповноти отриманих відповідей скоригованих уточнених позовних вимог, а також додаткових доказів у разі наявності, наголосивши при цьому позивачам, що існуючі позовні вимоги не є достатніми в ракурсі повідомлених ними обставин.

Разом з тим, 09.07.2015 р. від позивачів до суду надійшло клопотання, в якому зазначено про порушення відповідачем визначеного Законом «Про звернення громадян» строку для розгляду звернень, разом з тим повідомлено серед іншого, що відповіді, на які посилається відповідач не можуть вважатися належними відповідями на запит позивачів, адже, на думку відповідачів, не відповідають на конкретні питання, вказані в зверненнях позивачів від 25.09.2014 р. №В-3446, від 26.11.2014 р. №Н-4663, від 05.02.2015 р. №Н-481 о/п, від 12.02.2015 р №Н-607, від 19.02.2015 р. №Н-712, від 26.02.2015 р. №Н830.01.2015 р. тощо. Інших матеріалів від позивачів станом на момент вирішення даної адміністративної справи до суду не надходило.

Тобто, як вбачається, первісно заявлені позовні вимоги про визнання протиправними дій МВС України щодо ненадання відповіді у встановлений законом строк на заяву від 14.01.2015 р. вх. №Н-114 або повідомлення про збільшення терміну розгляду даної заяви, зобов'язання відповідача надати відповідь на вказану заяву залишились незмінними.

Згідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

А відтак, беручи до уваги фактичне надання відповідачем (підвідомчими органами внутрішніх справ) відповідей на запит 14.01.2015 р. №Н-114, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених в рамках даної справи.

Між тим, дослідивши повідомлені сторонами обставини, а також наявні у справі докази в межах заявлених позовних вимог, судом, беручи до уваги вимоги п. 5.3 та п.п. 5.5 Положення №1177, встановлено, що лист СУ ГУМВС України в Київській області від 04.03.2015 р. № 14/22-вк та лист СУ ГУМВС України в м. Києві від 18.03.2015 р. № 12/2-Н-97 надіслані позивачам з порушенням строку, встановленого Положенням №1177 для розгляду звернення позивачів від 14.01.2015 р. Однак зазначена обставина в даному випадку не впливає на висновки суду у справі.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу позивачів на наступне.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 цієї статті визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (ч. 2 ст. 4 КАС України).

Так, положеннями ч. 1 ст. 303 КПК України визначено чіткий перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, оскарження яких можливе на досудовому провадженні.

Разом з тим ч. 2 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора (тобто тих, котрі не передбачені ч. 1 цієї статті) під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 КПК України.

У відповідності до п. 2 ч.3 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 №6-рп/2001 кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Таким чином, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя Я.І. Добрянська

Судді: С.І. Нагорянський

А.С. Мазур

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови - 20.07.2015 р.