Справа № 7188/10/1570
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2010-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 7188/10/1570
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2010 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.

суддів Свиди Л.І.

ОСОБА_1

при секретарі Юзефович Ю.А.,

за участю перекладача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 справу за адміністративним позовом Мпаді ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Державного комітету України у справах національностей та міграції, за участю третої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 міграційної служби в Одеській області про визнання рішення про відмову в наданні статусу біженця нечинним та зобовязання надати статус біженця в Україні,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся з позовом Мпаді ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Державного комітету України у справах національностей та міграції (далі Комітет), за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 міграційної служби в Одеській області (далі ОСОБА_5) в якому зазначив, що будучи громадянином ОСОБА_6 внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками політичних переконань був вимушений залишити свою країну. В пошуках притулку у 08.09.2008 року звернувся до ОСОБА_5 з заявою про надання статусу біженця в Україні, посилаючись на те, що в країні походження, був представником політичної партії Bundu Dia Kongo (BDK), керівником студентського руху. Організація бореться проти диктатури в Конго. Після організації його партією 26.03.2008 року мітингу з метою зустрічі з президентом ОСОБА_7, влада провела арешти. Позивач стверджує, що був заарештованим, але йому вдалось втекти.

18.11.2008 року позивач отримав повідомлення про відмову у наданні статусу біженця.

Вважаючи рішення необґрунтованим та незаконним Мпаді ОСОБА_3 ОСОБА_4 просив визнати його нечинним з моменту прийняття та зобовязати відповідача надати статус біженця в Україні, оскільки воно прийнято у порушення статті 1 Закону України «Про біженців», так як переслідування представників окремих соціальних груп у Афганістані підтверджуються висновками міжнародних організацій.

У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві, а також доповнив, що вже після прийняття рішення Комітетом він отримав додаткові документи на підтвердження участі в опозиційній політичній діяльності та існування переслідування до теперішнього часу, а тому просив визнати рішення відповідача №224-09 від 13.04.2009 року нечинним з моменту його прийняття та зобовязати відповідача повторно розглянути його заяву про надання статусу біженця з урахуванням доказів, наданих позивачем.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні пояснила, що при зверненні з заявою до ОСОБА_5 позивач не надав документів, на підтвердження зазначених ним обставин. Факти, наведені заявником мали загальновідомий характер. Проте у звязку з наданням до суду додаткових доказів представник не заперечувала проти задоволення позову в частині зобовязання повторно розглянути заяву про надання статусу біженця з урахуванням додаткових документів.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та третьої особи, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд встановив, що 08.09.2008 року Мпаді ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з заявою про надання йому статусу біженця, обґрунтував причини з яких залишив країну постійного проживання переслідуванням з боку поліції, арештом, перебуванням у тюрмі, оскільки він був керівником студентського руху, представником політичної партії Bundu Dia Kongo та розмовляв з людьми, розклеював звернення проти диктатури . (а.с.30-31)

02.10.2008 року начальником ОСОБА_5 у відповідності до абзацу 3 статті 12 Закону України «Про біженців» прийняте рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця громадянину ДР Конго Мпаді ОСОБА_3 ОСОБА_4 (а.с.47-48).

13.02.2009 року за результатами розгляду особової страви заявника ОСОБА_5 дійшло до висновку, що громадянин ДР Конго Мпаді ОСОБА_3 ОСОБА_4 не підпадає під критерії визначення «біженця» у відповідності статті 1 Закону України «Про біженців».

Вказане рішення ОСОБА_5 обґрунтувало тим, що заявником не має цілком обгрунтованих побоювань стати жертвою переслідування з боку конголезької влади, бо ним взагалі не надано конкретних фактів переслідування. Факти, які зазначені ним при розповіді про причини, які змусили його залишити країну походження дуже схожі на розповіді інших громадян африки, які звернулись до УМС в Одеській області останнім часом (а.с. 66-69).

Рішенням Комітету №224-09 від 13.04.2009 року з посиланням на статті 1, абзац 5 статті 10 Закону України «Про біженців» висновок ОСОБА_5 підтримано, у наданні статусу біженця в Україні громадянину ДР Конго Мпаді ОСОБА_3 ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 26).

04.06.2009 року позивач отримав повідомлення про відмову у наданні статусу біженця (а.с.7).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України „Про біженців відповідно до статті 1 якого біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Виходячи із змісту частини п'ятої статті 14 Закону України "Про біженців" спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції приймає рішення про надання статусу біженця або про відмову у наданні статусу біженця на основі всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця.

При цьому суд вважає, що "побоювання стати жертвою переслідувань" складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи "побоювання". "Побоювання" є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальну інформацію в країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Таким чином, особа, яка шукає статусу біженця має довести, що його подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує його життю та свободі і така ситуація склалася внаслідок його переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Суд не прийняв до уваги посилання позивача як на підставу переслідування в країні походження, на те, що він був представником політичної партії Bundu Dia Kongo (BDK), керівником студентського руху, участі у мітінгу, перебування під арештом, оскільки позивач не надав жодного доказу на підтверження вищезазначених обставин ні під час розгляду відповідачем його заяви ні під час судового розгляду.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що при розгляді заяви ДР Конго Мпаді ОСОБА_3 ОСОБА_4 про надання йому статусу біженця в Україні відповідачем та третьої особою здійснені усі дії, передбачені законодавством про біженців, для встановлення інформації про заявника та обставин, які стали підставою для звернення із заявою про набуття статусу біженця. При цьому Комітет та ОСОБА_5 діяли в межах Закону України "Про біженців", прийняли рішення відповідно до повноважень, визначених статтями 6, 7 цього Закону та інших його норм, які передбачають виконання зазначеними органами своїх повноважень, з якою це повноваження надано та з дотриманням процедури прийняття рішень, встановленої Законом, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Мпаді ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Державного комітету України у справах національностей та міграції, за участю третій особи на стороні відповідача ОСОБА_5 міграційної служби в Одеській області про визнання рішення про відмову в наданні статусу біженця нечинним та зобовязання надати статус біженця в Україні відмовити.

Постанову позивачем може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий

Судді

Відмовити в задоволені позовних вимог

22 жовтня 2010 року.