Справа № 2а/2113/100/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Київ К/9991/68247/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Цуркана М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Каховської міської ради Херсонської області про визнання протиправною відмови в наданні згоди на продаж земельної ділянки та зобов'язання надати згоду на продаж земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернулися до суду з адміністративним позовом до Каховської міської ради Херсонської області про визнання протиправною відмови в наданні згоди на продаж земельної ділянки та зобов'язання надати згоду на продаж земельної ділянки.

Постановою Каховськогоміськрайонного суду Херсонської області від 10 травня 2011 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Каховської міської ради Херсонської області в наданні дозволу ОСОБА_5, ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки, для розміщення та обслуговування нежитлової будівлі, за адресою АДРЕСА_1. Зобов'язано Каховську міську раду Херсонської області надати дозвіл ОСОБА_5, ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0090 га, для розміщення та обслуговування нежитлової будівлі, за адресою АДРЕСА_1, шляхом безоплатної передачі. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, за умовами договору купівлі-продажу (приватизації за конкурсом) від 15 березня 2006 року укладеного між відповідачем та ОСОБА_6, останнім набуто право власності на нежитлову будівлю, за адресою АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 27 листопада 2007 року укладеного між ОСОБА_6 та позивачами, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02 грудня 2007 року, позивачі набули право приватної спільної часткової власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_1.

09 липня 2008 року на засіданні постійно діючої комісії відповідача, з розгляду питань пов'язаних із земельними відносинами, було розглянуто заяву позивачів про надання згоди на надбудову офісного та технічного-складського приміщення розміром в одну плиту перекриття, з додатковим відводом земельної ділянки. Комісією погоджено розташування об'єкту та розглянута можливість його розширення при умові виконання топографічної зйомки даної земельної ділянки.

Ситуаційний план від 22 липня 2008 року за результатами проведеної топографічної зйомки, узгоджений з відповідачем.

11 вересня 2008 року комісією відповідача, проведено обстеження та погоджено виділення земельної ділянки позивачам орієнтовною площею 161 м. кв. для реконструкції та надбудови офісного та технічного-складського приміщення.

Висновками відділу містобудування та архітектури відповідача від 12 вересня 2008 року №351, Каховської районної санітарно-епідеміологічної станції від 18 вересня 2008 року №02-1/10-65, обласної інспекції по охороні пам'яток історії та культури від 23 вересня 2008 року №194265, державного управлінням охорони навколишнього природного середовища від 19 грудня 2008 року №07-14/9-8492, відділу Держкомзему у м. Каховці від 12 грудня 2009 року №01-08/52, від 12 грудня 2009 року №01-08/53 погоджено вибір земельної ділянки площею 161 м. кв., для реконструкції та надбудови офісного та технічного-складського приміщення.

Рішенням сесії відповідача від 25 березня 2009 року №751/46, надано згоду на розробку проекту землеустрою, щодо відведення на умовах оренди позивачам земельної ділянки орієнтовною площею 0,0090 га для обслуговування нежитлової будівлі, на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 грудня 2007 року, за рахунок земель відповідача. Внаслідок прийняття вище зазначеного рішення та поведінки відповідача, земельна ділянка не була надана позивачам, на момент звернення до відповідача з заявами від 02 листопада 2011 року та від 02 грудня 2011 року про надання дозволу на продаж земельної ділянки площею 0,0161 га. До заяв додано документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці та копії документів, що посвідчують особу позивачів.

Однак, відповідач, відмовив у наданні дозволу на продаж земельної ділянки площею 0,0161 га, в зв'язку з тим, що позивачами не надано всіх необхідних документів для продажу земельної ділянки.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки на умовах продажу. Суд також прийшов до висновку, що позивачі мають право на отримання у власність земельну ділянку площею 0,0090 га для розміщення та обслуговування нежитлової будівлі шляхом безоплатної передачі.

Натомість скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд вказав, що відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. При цьому, відповідачі не надали суду документи, що посвідчують право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та їх державну реєстрацію. Тобто, у відповідачів відсутні право власності чи право постійного користування земельною ділянкою. Крім цього, за вказаним вище договором купівлі-продажу позивачі придбали нежитлову будівлю без земельної ділянки, на якій вона розташована, тому, у позивачів відсутнє право на отримання її у приватну власність, однак вони не позбавлені можливості набути право користування нею, уклавши з відповідачем договір оренди.

Колегія суддів погоджується з назначеними висновками суду апеляційної інстанції та вбачає за доцільне зазначити про таке.

Підстави набуття права на землю передбачені ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності на права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом, провадиться один раз по кожному випадку використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після викупу її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вірно враховано апеляційним судом, позивачами не надано жодних доказів про звернення до міської ради щодо оформлення права користування земельною ділянкою.

В ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибне: ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

При цьому, позивачі, яким належить на праві власності нежитлова будівля, не підпадають ні під одну категорію громадян, на яких поширюється безоплатна передача у власність земельної ділянки.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджує висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції були повно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Керуючись статтею 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: