Справа № 2а-1093/11/1370
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Київ К/800/57065/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2011 р.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 р.

у справі № 2а-1093/11/1370

за позовом Колективного виробничого підприємства «Енергомонтаж»

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова

про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень

В С Т А Н О В И В :

Колективне виробниче підприємство «Енергомонтаж» (далі - позивач, КВП «Енергомонтаж») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова (далі - відповідач, ДПІ у Личаківському районі м. Львова) про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2011 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Личаківському районі м. Львова № /0/18263/10/15-2 від 04.08.2010 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Личаківському районі м. Львова № /0 від 28.09.2010 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 р. постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2011 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Личаківському районі м. Львова, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2011 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу КВП «Енергомонтаж», посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2011 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Личаківському районі м. Львова проведено невиїзну документальну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість КВП «Енергомонтаж», за результатами якої складено акт № 707/15-2 від 19.07.2010 року.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем п. п. 7.4.1. п. 7.4., п. и. 7.7.5. п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 395979,39 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення форми «Р» № /0/18263/10/15-2 від 04.08.2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 593969,08 грн., у тому числі основний платіж - 395979,39грн., штрафні (фінансові) санкції - 197989,69 грн.

16.09.2010 року ДПІ у Личаківському районі м. Львова проведено невиїзну документальну перевірку податкової звітності з податку на прибуток КВП «Енергомонтаж», про що складено акт № 80/15-1/01018671 від 16.09.2010 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 5.1. п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток у сумі 494974,25 грн., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 742461,38 грн., у тому числі основний платіж - 494974,25 грн., штрафні (фінансові) санкції - 247487,13 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

У відповідності до п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включались, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), а також суми витрат, не враховані у минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлених у звітному податковому періоді у розрахунку податкового зобов'язання.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до попереднього договору № 10-11/01 від 10.11.2008 року ПП «ВКФ «Інвест-сервіс-компані» (продавець) та КВП «Енергомонтаж» (покупець) зобов'язуються до 12.11.2008 року укласти договір купівлі - продажу товару, визначеного договором.

Договором купівлі-продажу № 12-11/01 від 12.11.2008 року ПП «ВКФ «Інвест-сервіс-компані» (продавець) зобов'язується продати, а КВП «Енергомонтаж» (покупець) - прийняти та оплатити на умовах договору товар в асортименті та за ціною відповідно до-специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору, та специфікації № 1 до нього.

Виконання зазначеного договору підтверджено належним чином складеними первинними документами: видатковими накладними, податковими накладними, актом заліку взаємних заборгованостей від 31.10.2009 року тощо. Оплату придбаного товару підтверджено банківськими виписками.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з ПП «ВКФ «Інвест-сервіс-компані», що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Крім того, суди обґрунтовано не прийняли до уваги висновки податкового органу щодо нікчемності правочину, з урахуванням всіх обставин справи та вимог законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2011 р. та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області відхилити.

2.Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2011 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун