Справа № 810/1131/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1131/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Центр" на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Центр" до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.01.2015 №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 11.12.2014 по 15.12.2014 відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Техно Центр" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ПП "Пром-Тех-Снаб" (код за ) за серпень 2014 року, за результатами якої складено акт від 15.12.2014 №4561/10-07-22-03-12/38093903, згідно з висновками якого контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ним занижені податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 145369,00 грн.

Власну позицію податковий орган мотивував порушенням позивачем встановленого порядку формування податкового кредиту за операціями з придбання товарів у ПП "Пром-Тех-Снаб". Зокрема, до перевірки позивачем не були надані підтверджуючі документи щодо транспортування товару від постачальника до покупця, доказів зберігання придбаного товару, сертифікатів його якості (відповідності стандартам металу високої стійкості до зношування) та доказів використання придбаного у ПП "Пром-Тех-Снаб" товару в господарській діяльності позивача, у зв'язку із чим відповідач прийшов до висновку про відсутність у серпні 2014 факту поставки товарів від ПП "Пром-Тех-Снаб" позивачеві, а відтак, про безпідставне включення останнім до показників податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаного у контрагента товару.

На підставі названого акта податкової перевірки, Васильківською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.01.2015 №, згідно з яким позивачеві збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 218054,00 грн., у тому числі, за основним платежем - 145369,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 72685,00 грн.

Позивач, вважаючи що зазначене рішення прийнято податковим органом незаконно, звернувся до суду із даним позовом про визнання його протиправним і скасування.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, судова колегія виходить з такого.

Приписами п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже в даному випадку правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення повинен довести відповідач як суб'єкт владних повноважень.

В той же час, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Отже, для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку з'ясуванню підлягають: реальність задекларованих господарських операцій; наявність ділової мети у розглядуваних операціях; об'єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; добросовісність позивача, якщо його контрагент має дефекти правового статусу; дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

При цьому, судова колегія виходить з того, що порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку.

Київським окружним адміністративним судом правильно встановлено, що спірні суми податкового кредиту були сформовані ТОВ "Техно Центр" за наслідками господарських відносин із постачальником ПП "Пром-Тех-Снаб", проте, на переконання відповідача, вказані операції не мали реального характеру, а тому позивач не мав права на формування податкового кредиту з ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що між покупцем - ТОВ "Техно Центр" та постачальником - ПП "Пром-Тех-Снаб" укладено договір поставки (купівлі-продажу) від 28.07.2014 №28/07, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар - метал в асортименті, а покупець зобов'язується цей товар прийняти та оплатити.

Згідно з п. 3.4, 3.5 цього договору поставка товару здійснюється протягом не більше трьох робочих днів після надіслання покупцю рахунку-фактури. Одночасно з товаром постачальник повинен передати покупцю наступні документи: видаткову накладну, податкову накладну, рахунок-фактуру та інші документи на вантаж на вимогу покупця.

Відповідно до п. 3.1 договору поставка товару здійснюється силами та за рахунок постачальника з використанням залучених транспортних засобів на умовах DDP, згідно з Інкотермс, 2000 року.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що 100% оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на рахунок продавця протягом 90 календарних днів з моменту поставки товару.

На підтвердження реального руху активів у процесі виконання умов цього договору, позивачем надано копії: видаткової накладної на суму 872211,17 грн., в т.ч. ПДВ 145368,53 грн., за якою ПП "Пром-Тех-Снаб" реалізував метал НВ 500 20х2000х6000 кількістю 3,84 т., НВ 500 25х2000х6000 кількістю 4,8 т., НВ 500 35х2000х6000 кількістю 6,72 т.

На підтвердження обставин транспортування товару позивач надав копію ТТН та подорожнього листа, при цьому зазначив, що за домовленістю сторін угоди, транспортування товару до місця призначення здійснювалось власним транспортом позивача.

Зі змісту вказаної товарно-транспортної накладної вбачається, що транспортування товару масою 15,36 тон, придбаного у ПП "Пром-Тех-Снаб", здійснювалось 28.08.2014 автоперевізником - ТОВ "Техно Центр" автомобілем марки "Iveco" з державним номерним знаком НОМЕР_1. Загальний пробіг автомобіля, пов'язаний із перевезенням вантажу складає 345 кілометрів за маршрутом смт. Калинівка - Київ - смт. Калинівка. На підтвердження наявності у власності позивача автомобіля марки "Iveco", державний номерний знак НОМЕР_1, ТОВ "Техно Центр" до матеріалів справи надані договір купівлі-продажу автомобіля від 29.07.2014 та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу

З наявних у матеріалах справи виписок по банківському рахунку позивача, судом встановлено, що оплата поставленого за договором від 28.08.2014 №488 товару здійснено частково на суму 529042,61 грн. тобто, станом на дату проведення перевірки, у позивача наявна заборгованість перед ПП "Пром-Тех-Снаб" у розмірі 343168,56 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність належним чином оформлених первинних документів не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування валових витрат підприємства чи правомірність включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Дослідивши надані позивачем на підтвердження реального здійснення господарських операцій із ПП "Пром-Тех-Снаб" документи, копії яких містяться у матеріалах, колегія суддів вважає, що вони повністю відображають зміст та обсяги господарських операцій та складені і підписані сторонами у відповідності із Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не мають дефектів форми, змісту або походження чи інших недоліків.

При цьому, перевіркою не встановлено і в акті не зазначено про відсутність документів первинного бухгалтерського і податкового обліку, необхідних для підтвердження нарахування ПДВ по операціям із ПП "Пром-Тех-Снаб" за період стосовно якого здійснювалася податкова перевірка позивача, обов'язок ведення і зберігання яких покладено на нього. Також, перевіркою не встановлено порушень в оформленні наданих фінансово-господарських документів вимогам чинного законодавства.

Крім того, відповідачем не заперечується, що зміст господарських зобов'язань що виникають з наведених вище договорів не суперечить вимогам національного законодавства, а складені на його виконання фінансово-господарські документи містять необхідні дані, що підтверджують об'єкт і базу оподаткування ПДВ та відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». В свою чергу податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Щодо обставин використання придбаного товару у власній господарській діяльності, а також наявності ділової мети при його придбанні, то під час розгляду даної справи судом встановлено, що ТОВ «Техно Центр» здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі деталями та приладами для автотранспортних засобів у тому числі оброблення металу для спецавтотранспорту. Матеріалами підтверджується, що придбаний товар було оприбутковано позивачем, про що свідчить прибуткова накладна.

Поряд з цим між позивачем та ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» укладено договір від 02.07.2014 № 334/50181 на технічне обслуговування та ремонт, за умовами якого виконавець (ТОВ «Техно Центр») зобов'язується виконувати роботи з ремонту техніки та їх складових, в тому числі: ковшів екскаваторів, ремонт кузовів самоскидів, роботи по відновленню вузлів та агрегатів та інші роботи. На підтвердження виконання умов цього договору позивач надав копії рахунків-фактур, актів виконаних робіт, актів приймання передачі, розрахунків вартості та інші документи первинного бухгалтерського обліку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач довів обставини використання придбаного у ПП "Пром-Тех-Снаб" металу у власній господарській діяльності, водночас висновок суду першої інстанції з цього приводу є помилковим та не відповідає обставинам справи.

Поряд з іншим, у матеріалах справи містяться докази наявності у позивача складських приміщень на підставі договору оренди із фізичною особою ОСОБА_5, за яким позивач орендує нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1; а також руху активів по його складу.

Також, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції, щодо непідтвердженості позивачем обставин транспортування товару згідно із наданою ним ТТН 28.08.2014, зважаючи на те, що експлуатацію автомобіля марки "Iveco" з державним номерним знаком НОМЕР_1 позивач міг здійснювати лише з 04.09.2014.

Такі висновки не відповідають обставинам справи, оскільки з наявних у справі матеріалів вбачається, що 30.07.2014 було видано ТОВ «Техно Центр» свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки "Iveco" з державним номерним знаком НОМЕР_1, що підтверджується копією відповідного свідоцтва, що свідчить на користь того, що позивач з цієї дати набув права користування вказаним автомобілем, водночас, через допущення помилки, 04.09.2015 ДАІ було видано нове свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, що в свою чергу, не спростовує можливості експлуатації позивачем автомобіля марки "Iveco" з державним номерним знаком НОМЕР_1 з 30.07.2014.

Щодо посилання відповідача на ненадання сертифікатів якості, колегія суддів зауважує, що в силу пунктів 3.4 та 3.5 договору від 28.07.2014 №28/07, сторонами погоджено перелік документів, які надаються постачальником одночасно з товаром, при цьому, визначено також, що інші документи на вантаж надаються на вимогу покупця, при цьому сертифікат якості не віднесено до обов'язкових документів, які мав надати постачальник, тобто цей документ мав надаватися на вимогу покупця.

Згідно з ч. 1 ст. 18 «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано доказів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, щодо наявності запису про виключення з реєстру контрагента позивача на момент укладення чи виконання договору або відсутності у нього статусу платника ПДВ.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем, як суб'єктом, який що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, доведено факт реального здійснення господарських операцій із контрагентом-постачальником ПП "Пром-Тех-Снаб" у період, щодо якого здійснювалася податкова перевірка позивача, та, як наслідок, правомірність формування ним сум податкового кредиту за наслідками цих операцій.

На думку колегії суддів, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару, укладення покупцем товару договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат з понесених витрат за придбання товару має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, суб'єктом владних повноважень-відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, з огляду на те, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем встановленого порядку формування податкового кредиту за операціями з придбання товарів у ПП "Пром-Тех-Снаб", не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у справі матеріалами.

За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку про протиправність прийнятого відповідачем рішення та наявність у зв'язку із цим правових підстав для його скасування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом першої інстанції всупереч вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу яких судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, оскільки ухвалена судом з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Центр" на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Центр" до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Центр" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.01.2015 №

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст постанови виготовлено 20 липня 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.