Справа № 826/7532/15
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7532/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Степанюка А.Г., Шурка О.І.,

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови від 03.04.2015 року ВП № 25426593.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засідання з'явився апелянт, який наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги та скасуванні оскаржуваної постанови.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з'явився, що відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав вірну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №25426593 щодо примусового виконання виконавчого напису № 681 виданого 20.03.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, та задоволення вимог ВАТ Банк «БІГ Енергія» в розмірі 843569,99 грн. за рахунок коштів отриманих від реалізації квартири.

06.10.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.).

14.03.2014 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва по справі №754/3686/14-ц було замінено сторону у виконавчому провадженні № 25426593, а саме: замінено стягувача ВАТ Банк «БІГ Енергія» на TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Відповідно до відмітки суду першої інстанції ухвала набрала законної сили 20.03.2014 року.

Начальником Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було проведено перевірку виконавчого провадження №25426593 та винесено постанову про скасування процесуального документа від 03.04.2015 року №25426593, згідно якої було скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 06.10.2014 року №25426593, оскільки державним виконавцем не направлено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо виявлення зареєстрованого на праві власності іншого нерухомого майна, що зареєстровано за боржником.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 2 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється державними виконавцями, які визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.

Постанови, зазначені в частинах другій - четвертій цієї статті, можуть, бути оскаржені в десятиденний строк з дня їх винесення у порядку, встановленому цим Законом.

Контроль за законністю виконавчого провадження здійснюють Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби, а Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - через відповідні управління державної виконавчої служби.

З аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що начальнику Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві надано повноваження при здійсненні конторою за рішеннями державного виконавця під час виконання судових рішень своєю постановою скасовувати постанову державного виконавця, якщо вона суперечить закону.

З тексту оскаржуваної постанови від 03.04.2015 року вбачається, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Данилюком Р.В. не направлено запит до Державного реєстру речових справ на нерухоме майно.

Тобто, матеріали справи свідчать про те, що державним виконавцем при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не вжито передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень в повному обсязі, що суперечить вимогам ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому колегія суддів враховує, що саме зазначені вище обставини стали підставою для прийняття оскаржуваної постанови від 03.04.2015 року.

Разом з тим, при здійсненні контролю за правильністю і повнотою виконання судових рішень державними виконавцями, начальник відділу може з власної ініціативи або за заявою стягувача здійснювати дії та приймати рішення, які визначені законодавством.

Відповідно до п. 1.4. Інструкції безпосередній контроль за діями державного виконавця покладається на начальників відділів примусового виконання рішень та начальників відділів державної виконавчої служби районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних та міжрайонних управлінь юстиції (далі - начальник відділу).

Як вбачається з матеріалів справи, при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем також враховано, що відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2014 року, яка набрала законної сили, про що свідчить відмітка суду першої інстанції (20.03.2014 року), змінено стягувача ВАТ Банк «БІГ Енергія» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.04.2015 року дане судове рішення залишено без змін.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що на момент винесення спірної постанови, у начальника відділу Державної виконавчої служби були наявні передбачені законодавством підстави для її прийняття, у зв'язку з цим підстави для скасування постанови від 03.04.2015 року ВП №25426593 - відсутні.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно відмови у задоволенні позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Разом з тим, стосовно заявленого під час апеляційного розгляду клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки зазначене питання вже було предметом розгляду. При цьому, як до суду першої інстанції (а.с. 16, 17), так і до суду апеляційної інстанції клопотання подано невмотивованим та після вирішення спору судом апеляційної інстанції відпадає необхідність вчинення певних дій.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: А.Г. Степанюк

О.І. Шурко

Повний текст ухвали виготовлено 21.07.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Шурко О.І.