Справа № 826/16451/14
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Київ К/800/13537/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (доповідача),

Бутенка В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - Дніпропетровське РУ ГУ МВС України в м. Києві) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати неправомірною бездіяльність Дніпропетровського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо непроведення повного розрахунку при звільненні та затримці виплати сум належних при звільненні; стягнути 39914 грн 01 коп., з яких:

невиплачену допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 927 грн 22 коп.;

невиплачену грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку у розмірі 10417 грн 41 коп.;

невиплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 3258 грн 93 коп.;

середній заробіток за період з 6 травня 2014 року по 19 листопада 2014 року у розмірі 17693 грн 20 коп.;

індексацію виплаченої частини одноразової грошової допомоги за період з 6 травня 2014 року по 20 серпня 2014 року у розмірі 431 грн 74 коп.;

індексацію невиплаченої частини одноразової грошової допомоги за період з 6 травня 2014 року по 19 листопада 2014 року у розмірі 446 грн 47 коп.;

індексацію грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період з 6 травня 2014 року по 19 листопада 2014 року у розмірі 1427 грн 19 коп.;

грошову компенсацію у зв'язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги за період з 6 травня 2014 року по 20 серпня 2014 року у розмірі 457 грн 64 коп.;

грошову компенсацію у зв'язку з порушенням термінів виплати невиплаченої частини одноразової грошової допомоги за період з 6 травня 2014 року по 19 листопада 2014 року у розмірі 507 грн 64 коп.;

грошову компенсацію у зв'язку з порушенням термінів виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 6 травня 2014 року по 19 листопада 2014 року у розмірі 144 грн 43 коп.;

грошову компенсацію у зв'язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період з 6 травня 2014 року по 19 листопада 2014 року у розмірі 1622 грн 71 коп.;

моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року позов задоволено частково, визнано протиправними дії Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо не виплати позивачу: повного розміру грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку (за період з 27 червня 2012 року по 28 квітня 2014 року); повного розміру одноразової грошової допомоги; повного розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності. Стягнуто з Дніпровського РУ ГУ МВС України на користь позивача загальну суму заборгованості в розмірі 14603 грн 56 коп.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року в частині задоволення позову скасовано та в цій частині ухвалено нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Судами встановлено, що наказом ГУ МВС України в м. Києві від 22 квітня 2014 року №309 о/с на підставі рапорту від 22 березня 2014 року, позивача з 28 квітня 2014 року звільнено з органів внутрішніх справ згідно пп. «ж» (за власним бажанням) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Кабінетом Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення). Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні складає 13 років 3 місяці 22 дні.

Позивач 6 травня 2014 року звернувся до відповідача з проханням врахувати листи непрацездатності за період з 7 квітня 2014 року. по 16 квітня 2014 року та з 17 квітня 2014 року по 5 травня 2014 року при проведенні остаточного розрахунку.

Оригінали таких листків непрацездатності позивач направив до Дніпровського РУ ГУ МВС України 20 травня 2014 року та просив здійснити оплату по листках непрацездатності, враховуючи невикористані основні щорічні та додаткові відпустки за 2013-2014 роки.

Листами Дніпровського РУ ГУ МВС України позивача повідомлено про розміри перерахованих кошів на рахунки позивача, зокрема за невикористану відпуску за 12 календарних днів за 2014 рік в сумі 745 грн 26 коп. Крім того, повідомлено що одноразова грошова допомога при звільнені в сумі 6257 грн 06 коп. буде перехована після надходження коштів від УФЗБО ГУМВС України в м. Києві.

Згідно з абзацом 1 пункту 56 Положення особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Абзацом 2 пункту 56 зазначеного Положення передбачено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Враховуючи, що позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за пп. «ж» п. 64 Положення (за власним бажанням), то судом апеляційної інстанції зроблено правильний висновок, що на позивача розповсюджується право, передбачене абзацом 2 пункту 56 Положення щодо виплати грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку.

Таким чином, відповідачем правомірно виплачено компенсацію за невикористану відпустку в році звільнення за 12 днів в розмірі 745 грн 26 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності, то колегія суддів вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду, щодо відмови в її задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 49 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки, зокрема через хворобу.

Згідного пунктом 58 Положення відпустка через хворобу надається особам рядового і начальницького складу на підставі висновків військово-лікарської комісії. Тривалість відпустки через хворобу визначається характером захворювання. Строк може бути продовжений рішенням прямого начальника (від начальників головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, на транспорті та науково-дослідних установ, ректорів вищих навчальних закладів МВС, прирівняних до них і вище) на підставі висновку лікувального закладу.

Підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (в чинній редакції на час виникнення спірних правовідносин) особам рядового і начальницького складу, що звільнені від служби через хворобу на підставі листків непрацездатності або перебувають у відпустці через хворобу, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, одержуваному на день хвороби, але не більш ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні.

З наведених положень вбачається, що за працівникам органів внутрішніх справ зберігається виплата грошового забезпечення на час перебування на лікарняному саме під час проходження служби.

Оскільки позивачем самостійно подано рапорт про звільнення, саме по собі перебування особи на лікарняному у цей час не перешкоджає його звільненню.

З врахуванням викладеного, відповідачем правомірно відмовлено у виплаті позивачу компенсації по тимчасовій непрацездатності за період з 28 квітня 2014 року по 5 травня 2014 року, оскільки з 28 квітня 2014 року ОСОБА_3 був звільнений.

Отже, відповідачем правомірно виплачено позивачу компенсацію по тимчасовій непрацездатності лише за період до дня його звільнення включно.

Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як вбачається з матеріалів справи, для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відповідачем враховано щомісячне грошове утримання у розмірі 1925 грн 25 коп., 13 років вислуги в календарному обчисленні, згідно наказу про звільнення і 25% нараховано згідно пунктом 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (1925,25х13 років х25% = 6257 грн 06 коп.).

Отже, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, оскільки формування складу грошового забезпечення позивача не є предметом даного спору, відповідачем правомірно виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 6257 грн 06 коп., щодо отримання якої позивач не заперечує.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення, яким виправлені помилки, допущені судом першої інстанції.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

В.І. Бутенко

О.П. Стародуб