Справа № 804/3627/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2015 р. Справа № 804/3627/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 Леонідовіча до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
04.03.2015 року ОСОБА_2 Леонідовіча звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнено адміністративного позову від 04.03.15р. просить суд:
Ухвалою суду від 10.03.2015р. відкрито провадження по справі №804/3627/15 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 24.03.2015р. В подальшому розгляд справи відкладався на 07.04.15р.
07.04.2015р. представники позивача та відповідача в судове засідання не з'явилися.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.
07.06.15р. від представника позивача надійшла заява, в якій позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження.
Представник відповідача, в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином, відповідно до положень ст.35,38 КАС України, докази чого наявні в матеріалах справи, заперечень на пропозицію суду не надав.
Враховуючи клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника в порядку письмового провадження, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у письмовому провадженні, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підтавав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:
З 27.06.2014 року по 04.07.2014року Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на підставі п.п78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 ПК України згідно наказу від 13.06.14р. №487, фахівцем податкового органу проведена документальна позапланова перевірка з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_2 за період з 01.01.12р. по 31.12.12р., по результатам якої складений акт №1828/17.3-15/НОМЕР_1 від 11.07.14р. «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_2 за період з 01.01.12р. по 31.12.12р.», яким зафіксовано наступні порушення:
- п.179.1 ст.179, п.п 49.18.4 п.49.18 ст.49 у результаті не подання (несвоєчасного) подання податкових декларацій за період, що перевірявся,в тому числі по податкових (звітних) періодах: 2012 рік;
- п.44.1, 44.6 ст. 44 ПК України, не надання платником податків контролюючим органом оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю за період, що перевірявся;
- п.176.1 ст. 176 ПК України у результаті не ведення обліку доходів та витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу у 2012р.;
- пп. Д) 164.2.17, п. 164.2, ст.164, п.179.4 ст.179, п. 167.1 ст.167 у результаті чого визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, за період, що перевірявся, на суму 195001,71 грн.
Позивач не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки та прийнятими на підставі них податковими повідомленнями-рішеннями, а тому звернувся до суду про їх скасування.
З акту перевірки вбачається, що згідно інформації, яка надана відповідачу від АТ «ОСОБА_3 Аваль», позивачем у 4-му кварталі 2012 року було нараховано дохід у вигляді анулювання (прощення заборгованості) у розмірі 1148331,21 грн. Зазначене прощення здійснювалося з повідомлення боржника про таке анулювання боргу та включенням суми прощення до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано.
Враховуючи наведене, відповідач, посилаючись на п.179.1 статті 179, пп. 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, дійшов до висновку, що ОСОБА_2 повинен був подати річну декларацію про майновий стан і доходи та задекларувати визначений відповідачем дохід.
Пунктом 6 Розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України №984 від 22.12.2010р., встановлено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Як встановлено судом та підтверджено актом перевірки, відповідачем, в порушення зазначеної вище норми, не вказано жодного документу, який би свідчив про одержання позивачем доходу, що підлягав декларуванню ним.
Відповідачем в акті перевірки не встановлено, чи дійсно існувала така заборгованість, чи дійсно була вона анульована, яка саме сума анульована, якими документами це підтверджується.
За таких обставин, відповідач визначив податкове зобовязання позивача без будь-яких на то підстав та без посилання на документи, які б свідчили про виникнення відповідних зобовязань з оплати податку на доходи фізичних осіб.
Відповідно до пп.14.1.54 Податкового кодексу України (далі ПК України) доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Згідно з п.162.1 ст.162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
За змістом п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2ст.164 ПК України.
Відповідно до пп. «д2» пп.164.2.17 ст.164 ПК України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; г) відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.
Тобто, за приписами ПК України обов'язок боржника самостійно сплатити податок з таких доходів та відобразити його у річній податковій декларації виникає при наявності двох умов, зокрема, отримання від кредитора повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення або під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду.
Матеріали справи не містять доказів направлення позивачу та/або отримання ним повідомлення про відступлення прав вимоги АТ «ОСОБА_3 Аваль» за договором укладеним з позивачем.
За визначенням пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Відповідно до зазначеної норми незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Між тим, в акті перевірки не міститься жодних посилань на те, які документи мали зберігатися у позивача, які документи були витребувані відповідачем у позивача для проведення перевірки, і, які документи позивач відмовився надавати відповідачеві для проведення перевірки.
Відповідно до частини 1 пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 85.4 цієї статті встановлено, що при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Підпунктом 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобовязаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, повязаних із визначенням обєктів оподаткування (податкових зобовязань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність та інші документи, повязані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обовязково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави їх надання.
Зі змісту акту перевірки не вбачається, що відповідач під час перевірки надавав позивачу письмову вимогу про надання копій конкретно визначених документів.
У відповідності до пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із занесенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Акту про відмову позивача надати Державній податковій інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області документи не складався, про що свідчить відсутність посилань на такий акт в самому акті перевірки.
Таким чином, не можливо встановити факт того, що відповідач вимагав у позивача документи для проведення перевірки, податковим органом не зазначено перелік, які сааме документи мав зберігати позивач й, відповідно, які документи мав надати для проведення перевірки.
За правилами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх рішень.
Оцінюючи подані сторонами документи і матеріали, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 490,00 грн. з Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 Леонідовіча до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 Леонідовіча понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 490,00 грн. (чотириста девяносто гривень 00 копійок).
Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 07.04.15р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_4