Справа № 804/7342/14
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2015 рокусправа № 804/7342/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Проценко О.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року у справі №804/7342/14
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3
до відповідача за участю третіх осіб про Криничанської районної державної адміністрації Реєстраційної служби Криничанського району Дніпропетровської області, Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, відділу Держземагенства у Криничанському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_5 Скасування розпорядження,-
ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криничанської районної державної адміністрації, в якому просили визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Криничанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 08 грудня 2010 року № 1003-р-10.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що приймаючи розпорядження № 1003-р-10 від 08.12.2010року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_5", суб'єкт владних повноважень діяв у відповідності до чинного законодавства. Правові підстави для відмови у передачі землі в оренду ОСОБА_5 були відсутні.

Крім того, суд зазначив, що позивачі, маючи підстави для виникнення права власності на земельні ділянки, не одержали документ, що посвідчує право власності, не зареєстрували його, і, як наслідок - не набули права власності на земельні ділянки. Оскільки позивачі не є власниками чи користувачами земель, переданих в оренду ОСОБА_5, у них відсутні права, захист яких може бути здійснено судом.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального права та обставинам справи, просять рішення суду першої інстанції скасувати, позов - задовольнити.

Так, позивачі вказують, що розпорядження № 1003-р-10 від 08.12.2010 року, видане райдержадміністрацією, порушує їх законні інтереси, оскільки, передавши спірні земельні ділянки у користування третій особі - ОСОБА_5, відповідач безпідставно позбавив позивачів можливості оформлення та набуття права власності на землю.

Зазначають, що згідно ч. 1 ст. 2КАС України та ч.3 ст.152 ЗК захист прав та законних інтересів громадян здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади.

Позивачі також посилаються на те, що відповідачем та судом першої інстанції не враховано, що діючим законодавством не визначено строки, протягом яких особа повинна здійснити державну реєстрацію права власності.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить постанову суду першої інстанції від 18 серпня 2014 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні представник позивачів доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав, зазначивши про наявність у позивачів законних інтересів щодо отримання права власності на землю, а також пославшись на те, що розпорядження, що є предметом оскарження, не відповідає критеріям ч.3 ст.. 2 КАС України щодо обґрунтованості та розсудливості.

Представник відповідача та третьої особи проти апеляційної скарги заперечили, зазначивши, що згідно ст.. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» останні, зокрема, зобов'язані забезпечувати раціональне використання земель, яке означає максимальне залучення до господарського обігу всіх земель та їх ефективне використання за основним цільовим призначенням, створення найсприятливіших умов для високої продуктивності сільськогосподарських угідь і одержання на одиницю площі максимальної кількості продукції за найменших витрат праці та коштів.

Зазначили, що третя особа належним чином набула та оформила право користування землею шляхом оренди. Добросовісно користується землею, забезпечує цільове та ефективне використання землі та вносить плату за землю згідно чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що Розпорядженням голови Криничанської районної державної адміністрації від 03 квітня 2009 року № 152-р-09 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності (резервного фонду) на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.

16 березня 2010 року ОСОБА_5 звернулася до Криничанської районної державної адміністрації з особистою заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із зазначенням орієнтовного розміру, цільового призначення земельної ділянки, до клопотання додано графічні матеріали із зазначенням місця розташування ділянки.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 16 березня 2010 року №221-р-10 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки. Вказане розпорядження було погоджено начальником відділу Держкомзему У Криничанському районі. Розроблений проект землеустрою подано третьою особою до Криничанської районної державної адміністрації на затвердження. Зауважень до проекту землеустрою з боку відділу Держкомзему у Криничанському районі, в т.ч. щодо прав інших осіб на земельні ділянки, зазначено не було.

08 грудня 2010 року прийнято розпорядження голови Криничанської районної державної адміністрації за № 1003-р-10 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_5", яким затверджено проект землеустрою та передано ділянку у користування на умовах оренди. Вказане розпорядження також було погоджено начальником відділу Держкомзему у Криничанському районі На виконання вимог, передбачених Тимчасовим порядком Присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів країни від 18 серпня 2010 року № 749, ОСОБА_5 було здійснено заходи щодо присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та внесено відповідні дані до державного реєстру земель.

Як встановлено судом та не спростовується учасниками справи, до переданої у користування ОСОБА_5 земельної ділянки входять земельні ділянки, стосовно яких видано Розпорядження голови Криничанської районної державної адміністрації від 03 квітня 2009 року № 152-р-09 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності (резервного фонду) на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.

Матеріалами справи також підтверджено, що з грудня 2010 року ОСОБА_5 володіє земельною ділянкою, отриманою відповідно до розпорядження № 1003-р-10, зебезпечує цільове використання землі та внесення плати за землю.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України "Про землеустрій", Законом України "Про фермерське господарство", в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Питання виникнення права власності земельних ділянок урегульовані Земельним кодексом України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Так, згідно з частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

На момент виникнення права власності вказує норма статті 125 Земельного кодексу України, відповідно до якої право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

В ході розгляду справи судом встановлено, що пунктом 2 розпорядження голови райдержадміністрації від 03.04.2009 року № 152-р09 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам" надано дозвіл на виготовлення та видачу державних актів на право власності на земельну ділянку. Це означає, що ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 знали про необхідність виготовлення документів на земельні ділянки.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивачів у судовому засіданні, названі особи не замовили виготовлення державних актів та, відповідно, не зареєстрували їх. Дана обставина підтверджується також інформацією, викладеною у листі відділу Держземагенства у Криничанському районі від 22 липня 2014 року № 1262/04-08.

Таким чином, Позивачі, маючи підстави для виникнення права власності на земельні ділянки, не одержали документ, що посвідчує право власності, не зареєстрували його, і, як наслідок - не набули права власності на земельні ділянки та не є власниками земельних ділянок.

Враховуючи викладене та обставини справи, посилання позивачів в обґрунтування позовних вимог на ст.ст. 152, 153 Земельного кодексу України , у яких йдеться про захист права власника, є безпідставними та необґрунтованими.

Що стосується посилання представника позивачів на норми ч.ч.1,3 ст. 2 КАС України, які передбачають можливість захисту як прав, так і інтересів особи, та містять певні критерії, яким повинні відповідати рішення суб'єкта владних повноважень, суд зазначає наступне.

Як встановлено рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010 № 10-рп/2010, положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень.

Виходячи з зазначеної правової позиції, рішення райдержадміністрації повинно бути досліджено судом на відповідність нормам ст. 2 КАС України, на які фактично посилаються позивачі.

Дослідивши названі обставини, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок передачі землі в оренду, визначено ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України та Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ч.3ст.124 ЗК передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, документи, подані ОСОБА_5, відповідали названим нормам законодавства.

Згідно ч.10 ст. 123 Земельного кодексу України виключними підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою та передачі землі в оренду може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Отже, інтереси інших осіб щодо набуття права власності на землю згідно чинного законодавства не можуть бути підставою для відмови у передачі землі в оренду.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідач правомірно прийняв оскаржуване розпорядження.

Суд також вважає, що рішення райдержадміністрації не можна визнати необґрунтованим, тобто таким, що винесено без врахування суттєвих обставин, з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

Земля - основне національне багатство; найважливіша складова природних ресурсів; основа рослинного і тваринного світу; вмістилище природних багатств; операційний базис промисловості, населених пунктів і доріг; головний засіб виробництва в сільському господарстві. Тому раціональне землекористування є обов'язковою складовою комплексної системи експлуатації та охорони природних ресурсів.

Раціональне землекористування означає максимальне залучення до господарського обігу всіх земель та їх ефективне використання за основним цільовим призначенням, створення найсприятливіших умов для високої продуктивності сільськогосподарських угідь і одержання на одиницю площі максимальної кількості продукції за найменших витрат праці та коштів.

Оскільки рішення відповідача, винесено у відповідності до діючого законодавства та забезпечує раціональне використання землі, від чого позивачі фактично ухилились, підстави для скасування названого рішення та задоволення позову відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, що виключає підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року у справі №804/7342/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

(Ухвалу суду складено у повному обсязі 10.07.2015р.)

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко