Справа № 807/3987/14
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015р. Справа № 876/5834/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (позивача у справі): не з'явився

відповідача-1 у справі: не з'явився

відповідача-2 у справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Донецьк

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.04.2015р. у справі №807/3987/14

за позовом ОСОБА_1, м.Донецьк

до відповідача-1: Міністерства соціальної політики України, м.Київ

відповідача-2: управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради, .мУжгород

про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2012р. позивач: ОСОБА_1 звернулась до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства соціальної політики України, управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради, про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, просила, з врахуванням уточнених позовних вимог, зобов'язати Міністерство соціальної політики України придбати та видати їй санаторно-курортну путівку в санаторій "Синяк", "Теплиця", "Гірська тиса" або "Хмельницький" на підставі (вимоги) ІПР №1241 від 03.11.2014р. та довідки №070/0390 від 05.11.2014р., для продовження лікування природними факторами та мінеральними водами, без зняття з черги №146; зобов'язати Міністра соціальної політки України Розенко Павла Валерійовича відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок держави моральну шкоду, завдану незаконною бездіяльністю, в сумі 6500,00грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03.11.2014р. позивач пройшла МСЕК в м.Ужгороді, їй була видана картка реабілітаційної програми для продовження лікування, де зазначено: "Медична реабілітація - санаторно-курортне у 2014 році". 05.11.2014р., на підставі ІПР №1241 від 03.11.2014р., ЛКК Ужгородської міської лікарні видала довідку для продовження лікування за №0770/0390, зазначивши санаторії "Синяк", "Теплиця", "Гірська тиса" або "Хмельницький". 11.11.2014р. позивач звернулася до Міністерства соціальної політики України, Закарпатської ОДА та Ужгородської міської Ради з проханням купівлі та видачі санаторно-курортної путівки для продовження лікування - медичної реабілітації. Відповідно до відповіді Закарпатської ОДА №Ч-227/01-23 від 04.12.2014р. та Ужгородської міської ради №Ч-967/28.06-10 від 28.11.2014р., де було вказано, що ОСОБА_1 поставлена в чергу за №146 як інвалід 2-ї групи. Крім того, позивач вказує на те, що згідно з ІПР №1241 від 03.11.2014р., виданою МСЕК м.Ужгорода "реабілітаційні заходи та їх реалізація, медична реабілітація: санаторно-курортне лікування, термін проведення -2014 рік" у зв'язку з тим, що їй не була видана путівка, позивач вимушена була придбати таку самостійно в санаторій "Гірська Тиса" з 26.01.2015р. по 16.02.2015р. за мінімальною ціною 307,00грн. за день. У зв'язку з вищенаведеним вважає, що такими діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, тому просить суд, зобов'язати відповідача видати їй санаторно-курортну путівку в санаторій "Синяк", "Теплиця", "Гірська тиса" або "Хмельницький" на підставі (вимоги) ІПР №1241 від 03.11.2014р. та довідки №0770/0390 від 05.11.2014р., для продовження лікування природними факторами та мінеральними водами, без зняття з черги №146, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 6500,00грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.04.2015р. у справі №807/3987/14 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради, про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач у справі: ОСОБА_1, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити, розгляд справи провести за її відсутності.

02.07.2015р. на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду від управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 у справі зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

10.07.2015р. на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду від Міністерства соціальної політики України надійшло клопотання, в якому відповідач-1 у справі просив постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.04.2015р. у справі №807/3987/14 залишити без змін, справу розглядати за відсутності представника Міністерства.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає можливим розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.4) та довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0360466 від 03.11.2014р., (а.с.37). Згідно з даною довідкою інвалідність позивача встановлена довічно.

03.11.2014р. МСЕК м.Ужгорода було складено індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_1 №1241, згідно з якою визначено реабілітаційні заходи, вказано види та форми таких заходів, обсяг та терміни проведення (а.с.7).

За змістом вказаної індивідуальної програми реабілітації вбачається, що ОСОБА_1 потребує фізіологічну реабілітацію у вигляді масажу та забезпечення виробами медичного призначення: такими як палиці-милиці.

05.11.2015р. ЛКК Ужгородської міської лікарні видала довідку для продовження лікування за №0770/0390, зазначивши санаторії "Синяк", "Теплиця", "Гірська тиса" або "Хмільник" (а.с.61).

Управлінням праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на виконання ІПР було видано направлення від 06.11.2014р. №294 для виготовлення палиці та така надіслана до виробника ТОВ "Виробнича компанія Діспомед" (а.с.103-105).

Що стосується позовних вимог позивача про зобов'язання Міністерство соціальної політики України придбати та видати їй санаторно-курортну путівку в санаторій "Синяк", "Теплиця", "Гірська тиса" або "Хмельницький" на підставі (вимоги) ІПР №1241 від 03.11.2014р. та довідки №070/0390 від 05.11.2014р., для продовження лікування природними факторами та мінеральними водами, без зняття з черги №146, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, народилась в Донецькій області та проживала за адресою: АДРЕСА_1, є переселенкою з тимчасово окупованої території.

Згідно з відомостями управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (а.с.9) від 28.11.2014р., ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення на забезпечення санаторно-курортною путівкою за напрямком захворювання опорно-рухової системи з 06.11.2014р. Станом на 28.11.2014р. її черга становили №146.

Станом на 01.04.2015р. позивач перебуває на обліку для отримання безкоштовної санаторно-курортної путівки по профілю захворювання "опорно-рухового апарату", номер черги позивача 141 (а.с.99).

Крім того, 11.11.2014р. позивач звернулась з заявою до Міністра соціальної політики України Денисової Л.Л., Голови Закарпатської ОДА Губаль В.І., Голови Ужгородської міської ради, якою просила на виконання Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, видати їй через управління соціального захисту населення Ужгородського міськвиконкому санаторно-курортну путівку в санаторії "Синяк", "Теплиця", "Гірська Тиса" та "Хмельницький" для продовження лікування природними факторами та мінеральними водами (а.с.5).

Як слідує з відповідей Закарпатської ОДА №Ч-227/01-23 від 04.12.2014р. (а.с.8), Ужгородської міської ради №Ч-967/28.06-10 від 28.11.2014р. (а.с.9-10), позивача було повідомлено, що вона як інвалід II групи від загального захворювання, відповідно до наданих заяви та медичної довідки форми 070/о, з 06.11.2014р. перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Ужгородського міськвиконкому для отримання безкоштовної санаторно-курортної путівки з 06.11.2014р. під №146 по профілю захворювання кістково-м'язової системи, та повідомлено, що путівкою в санаторій заявниця буде забезпечена відповідно до черговості та по мірі надходження путівок в управління соціального захисту населення по місцю проживання.

09.12.2014р. за №883/0/216-14/115 Міністерство Соціальної політики України повідомило ОСОБА_1 проте, що питання забезпечення санаторно-курортним лікуванням пільгових категорій осіб відноситься до компетенції місцевих органів соціального захисту населення, відтак, їй необхідно звернутися до управління соціального захисту населення Ужгородського міськвиконкому (а.с.58-59).

Відповідно до вимог п.2 Постанови КМУ №187 від 22.02.2006р. "Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м.м.Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад", структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м.м.Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчі органи міських рад забезпечують за рахунок коштів державного бюджету безплатними путівками до санаторно-курортних закладів в тому числі інвалідів усіх категорій за рахунок коштів, передбачених Мінсоцполітики, та в даному випадку таким органом є Управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради, оскільки саме Управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради має забезпечувати за рахунок коштів державного бюджету безплатними путівками до санаторно-курортних закладів в тому числі інвалідів усіх категорій за рахунок коштів, передбачених Міністерством соціальної політики.

Вимогами абз.7 п.3 вказаної Постанови встановлено, що особи, зазначені у пункті 2 цього Порядку, які є громадянами України, що переселилися з тимчасово окупованої території чи районів проведення антитерористичної операції, повинні за фактичним місцем проживання перебувати на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органах міських рад для санаторно-курортного лікування.

Згідно із вимогами ст.2 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.

Відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", порядок та умови визначення потреб у зв'язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності інваліда. Види і обсяги необхідного соціального захисту інваліда надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов'язковою для виконання державними органами, підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями.

Згідно із вимогами ст.11 Закону України "Про реабілітацію інвалідів", місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених нормативно-правовими актами, створюють умови для забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів, виходячи з їх потреб та відповідно до рекомендацій медико-соціальних експертних комісій (лікарсько-консультативних комісій лікувально-профілактичних закладів), технічними та іншими засобами і послугами реабілітації, виробами медичного призначення, спеціальним автотранспортом.

Обсяг реабілітаційних заходів, що передбачається індивідуальною програмою реабілітації інваліда, не може бути меншим від передбаченого Державною типовою програмою реабілітації інвалідів, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006р. №1686.

Індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов'язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, дитина-інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Індивідуальна програма реабілітації має для інваліда, дитини-інваліда рекомендаційний характер. Інвалід (законний представник дитини-інваліда) має право відмовитися від будь-якого виду, форми та обсягу реабілітаційних заходів, передбачених його індивідуальною програмою реабілітації, або від усієї програми в цілому. Інвалід (законний представник дитини-інваліда) самостійно вирішує питання про вибір та забезпечення конкретними засобами чи послугами реабілітації, включаючи засоби пересування, вироби медичного призначення, друковані видання зі спеціальним шрифтом, звукопідсилювальну апаратуру, санаторно-курортне лікування тощо в межах його індивідуальної програми реабілітації.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, правовідносини, які виникають в процесі реалізації зобов'язань держави щодо реалізації прав громадян на реабілітаційні заходи та їх реалізацію, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав і свобод, закріплених у Конституції. Принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це зобов'язання держави забезпечувати засобами реабілітації інвалідів відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи індивідуальної програми реабілітації інваліда, виданої МСЕК і ЛКК за №1241 від 03.11.2014р., а саме: в п.1 розділу "види та форми реабілітаційних заходів" як вид реабілітації "санаторно-курортне лікування" не зазначено.

З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи законодавчі вимоги, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що за індивідуальною програмою реабілітації інваліда, яка є обов'язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід незалежно від форм власності, ОСОБА_1 визначена медична реабілітації у формі відновної терапії, та за формами та видами реабілітаційних заходів санаторно-курортне лікування не визначено, відтак, позовні вимоги про зобов'язання Міністерства соціальної політики України придбати та видати санаторно-курортну путівку в санаторій "Синяк", "Теплиця", "Гірська тиса" або "Хмільник" на підставі (вимоги) ІПР №1241 від 03.11.2014р. є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є інвалідом другої групи загального захворювання та згідно з довідкою для одержання путівки на санаторне-курортне лікування №070/0390, рекомендовано санаторне-курортне лікування, зокрема місцеві санаторії "Синяк", "Теплиця", "Гірська Тиса", "Хмільник" ( а.с.61).

Пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України №187 від 22.02.2006р. передбачено, що путівки видаються відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості в міру надходження путівок для одержання путівки інвалід подає органу соціального захисту населення за місцем своєї прописки заяву та медичну довідку лікувальної установи за формою 070/о.

Відповідно до вимог п.9 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2006р. №187 "Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян органами праці та соціального захисту населення" - інваліди загального захворювання та інваліди з дитинства забезпечуються путівками в порядку черговості в міру надходження путівок.

Відповідно до вимог п.4.3 Наказу Міністерства праці і соціального захисту населення України №42 від 25.12.1997р. "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання, розподілу та видачі путівок до санаторно-курортних та інших лікувально-оздоровчих установ в органах соціального захисту населення", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.02.1998р. за №135/257, облік заявників, які потребують санаторно-курортного лікування, проводиться органами праці і соціального захисту населення в журналах відповідної форми окремо в залежності від права осіб щодо черговості отримання путівки у відповідності до основного профілю захворювання: позачергове, першочергове, переважне та в порядку загальної черги.

Станом на 01.04.2015р. позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Ужгородської міської ради для отримання безкоштовної санаторно-курортної путівки по профілю захворювання "опорно-рухового апарату" за номером черги 141 (а.с.99).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач є інвалідом другої групи загального захворювання, забезпечується путівкою в порядку загальної черговості, що визначено п.9 Порядку №187, черга ОСОБА_1 на одержання путівки не настала, відтак, порушення права позивача, як особи, яка має право на одержання путівки поза чергою - відстутнє.

Положеннями ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.04.2015р. у справі №807/3987/14 за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Міністерства соціальної політики України, відповідача-2: управління соціального захисту населення Ужгородської міської ради, про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, - залишити без задоволення.

2. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.04.2015р. у справі №807/3987/14, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 17.07.2015р.