Справа № 2-а-1923/10/1970
Суддя: Дерех Н.В.
Дата ухвалення: 2010-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-1923/10/1970

16 червня 2010 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої Дерех Н.В.

при секретарі Валъчук 1.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за адміністративним позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ОСОБА_3 комбінату комунальних підприємств про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені,

встановив:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі -позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 комбінату комунальних підприємств (надалі - відповідач) про стягнення 5022 грн. 22 коп. адміністративно - господарських санкцій та 70 гри. 81 коп. пені, оскільки відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій на 47 днів.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити, мотивуючи тим, що відповідачем 24.02.2010 року подано звіт Тернопільському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів за 2009 рік, у якому вказана кількість 1 особа, яка повинна працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», однак не було працевлаштовано жодного інваліда.

Представник відповідача ОСОБА_3 комбінату комунальних підприємств в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки провдовж шести місяців 2009 року комбінатом подавались звіти до центру зайнятості, однак центр зайнятості інвалідів не направляв.

Суд, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, представника відповідача, дослідивши представлені докази по справі у їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а отже, підлягають до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Статтею 19 Закону України « про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. № 875 - XII ( надалі - Закон 875-XII) встановлено, що для підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

При цьому, згідно зі ст. 20 Закону 875-XII, підприємства, установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом., передбаченим ч.ї ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної зарплати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце не зайняте інвалідом. Як слідує із матеріалів справи, а саме звіту відповідача форма №10 -ПІ перед Тернопільським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, який поданий 24.02.2010 р. ( термін подання - не пізніше 1 березня після звітного періоду) середньооблікова кількість штатних працівників у відповідача за 2009 рік становить 9 осіб, середньорічна зарплата працівника складає 10044, 44 грн. за рік, а фонд оплати праці штатних працівників становить 90,4 тис. грн. за 2009 рік. Кількість інвалідів, штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону 875-XII становить І особа, а працевлаштовано О осіб, що і було відображено у зазначеному Звіті відповідача.

Таким чином, за І робоче місце, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідами, відповідач до 15.04.2010 року повинен був самостійно сплатити адміністративно - господарські санкції'у розмірі 5022 грн. 22 коп.

Відповідно до п.З, 14 Положення про робоче місце інваліда та про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, робоче місце інвалідів вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохорони праці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Пунктом 14 зазначеного Положення також передбачено, що підприємства інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів.

Наказом Державного комітету статистики № 244 від 06.07.1998 р. затверджена норма статистичної звітності № 3-ПН « Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад)», яка подається підприємствами щомісячно на адресу державної служби зайнятості.

Відповідачем не доведено атестування робочих місць інвалідів, що необхідно для забезпечення їх працевлаштування відповідно до нормативу робочих місць, встановленого підприємству на підставі ст. 19 Закону 875-ХІІ.

Крім цього, суд критично ставиться до твердження відповідача про звітування відповідному центру зайнятості про наявність робочих місць для інваліда, оскільки такі звіти подавались лише на протязі шести місяців 2009 року, а не кожного місяця 2009 року.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не проведено друкування оголошень у місцевій пресі про набір на роботу інвалідів, не було звернень до обласного центру зайнятості про працевлаштування інваліда.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що відповідач не здійснив передбачених чинним законодавством заходів щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходів щодо інформування вищезазначених органів про наявну можливість на підприємстві для працевлаштування інвалідів, чим позбавив можливості виконання органами, зазначеними в ст. 18 Закону 875-ХІІ, свого обов'язку стосовно безпосереднього працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.2 ст. 20 Закону 875-ХІІ, порушення термінів сплати адміністративно -господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Згідно Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 року, пеня обчислюється виходячи із 120 відсотків річних облікової ставки НБУ за кожен календарний день прострочення, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки на весь її строк.

Судом встановлено, що відповідач порушив терміни сплати адміністративно -господарських санкцій на 47 днів, а тому повинен сплатити пеню в розмірі 70 грн.81 коп.

керуючись ст.ст. 19, 20 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», п.З, 14 Положення про робоче місце інваліда та про порядок працевлаштування інвалідів, ст. ст. 2, б, 7, 72, 86, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ОСОБА_3 комбінату комунальних підприємств про стягнення адміністративно -господарських санкцій та пені - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_3 комбінату комунальних підприємств (смт. Залізці, Зборівського району Тернопільської області, вул. Купчинського, 5, ) на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів( м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8, ) 5022 (п'ять тисяч двадцять дві) грн. 22 коп. адміністративно - господарських санкцій та пеню в розмірі 70 ( сімдесят) грн. 81 коп., шляхом перерахування на р/р № 0237 ГУДК України в Тернопільській області 50070000, МФО 838012 код одержувача 23588616.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня постановления постанови заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги у порядок і строки, передбачені статтями 186 і 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження і апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.