Справа № 750/4383/15-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/4383/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Логвіна Т.В.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
ПОСТАНОВА
Іменем України
15 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління правці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконними дій щодо припинення надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються із тимчасово-окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та зобов`язання продовжити виплату адресної допомоги для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбаченої Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.06.2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Справа розглянута відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач 21.10.2014 року взятий УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради на облік як особа, яка переміщується із тимчасово-окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

22.01.2015 року Міністерством соціальної політики України на адресу структурних підрозділів соціального захисту населення обласних та Київської міської державних адміністрацій було надіслано лист про організацію роботи забезпечення соціального захисту сімей військовослужбовців, в якому зазначалося, що питання надання сім`ям військовослужбовців щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, слід розглядати у разі, якщо військовослужбовець не забезпечується житловим приміщенням та не отримує виплат на зазначені цілі.

Позивачу як військовослужбовцю нараховується грошова компенсація за піднайом (найом) житла, що передбачена Порядком виплати грошової компенсації військовослужбовцям ЗС України за піднайом (найом) ними житлових приміщень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 року №450.

19.02.2015 року позивачу було надіслано повідомлення №05-06/47 про обсяг надміру сплачених коштів та строки їх повернення, відповідно до якого позивач повинен був повернути 2766,07 грн. у вигляді виплаченої допомоги особам для покриття витрат на проживання, у тому числі витрат на оплату житлово-комунальних послуг. У своєму повідомленні відповідач посилається на проведення перерахунку допомоги на підставі роз`яснення міністерства соціальної політики України №684/0/14-15/5 від 22.01.2015 року та листа військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2015 року про отримання компенсації за піднайом житла з 14.07.2014 року.

06.02.2015 року управлінням було прийнято розпорядження про припинення виплати позивачу допомоги та здійснення перерахунку надміру виплачених бюджетних коштів за період з 28.10.2014 року по 31.01.2015 року.

Вирішуючи питання правомірності дій відповідача щодо припинення надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються із тимчасово-окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та питання щодо наявності правових підстав для зобов`язання відповідача продовжити виплату позивачу адресної допомоги для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбаченої Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до п.10 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.

Отже, Закон унеможливлює отримання військовослужбовцями та членами їх сімей однакових пільг, гарантій та компенсації з кількох різних підстав.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, що компенсація і допомога мають різну правову природу, оскільки вони виплачуються за рахунок коштів Державного бюджету України з метою покриття витрат особи на проживання, в тому числі й за піднайом житла. Саме тому особа повинна здійснити певний вибір, а не користуватись одночасно декількома соціальними доплатами, однаковими за своєю суттю.

Таким чином, судова колегія не може не погодитися з доводами апелянта, що позивач не має право на одночасне отримання перелічених вище двох видів соціальних виплат. У зв`язку з нарахуванням компенсації позивач втратив право на отримання допомоги.

Відповідно до п.12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505, виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, є безумовною підставою для припинення виплати вказаної допомоги.

Вказана правова позиція узгоджується з висновком Вищого адміністративного суду України у спірному питанні, викладеному в ухвалі від 25.06.2015 року у справі №К/800/26510/15.

За таких обставин, відповідач правомірно припинив виплату позивачеві допомоги, що вказує на протиправність висновку суду першої інстанції про задоволення позову.

Відтак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що рішення та дії відповідача вчинені з порушенням вимог чинного законодавства, відповідно, позовні вимоги є необґрунтованими та неправомірно задоволені судом першої інстанції.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб`єкт владних повноважень на виконання вимог ч.2 ст.71 КАС України надав до суду належні докази правомірності своїх дій, та обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Судова колегія апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, яким надана неправильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 09.06.2015 року, та є підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.202 КАС України, апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись ст.ст. 41, 157, 160, 186, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.06.2015 року скасувати, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління правці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.