Справа № 2а-13/10/1370
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015р. Справа № 876/268/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): не зявився

позивача у справі: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Стрий Львівської області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2010р. у справі №2а-13/10/1370

за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, м.Львів

до ОСОБА_1, м.Стрий Львівської області

про зобовязання виконати вимоги припису, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2009р. позивач: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про зобовязання виконати вимоги припису, просив винести рішення, яким зобовязати ОСОБА_1 виконати вимоги припису №7/36 від 28.09.2009р., а саме: провести демонтаж прибудови до квартири за адресою: м.Стрий, вул.Саксаганського, 11/52.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач здійснює прибудову до багатоквартирного житлового будинку за адресою: м.Стрий, вул.Саксаганського, 11/52 (1-ий поверх) без дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст.29 Закону України Про планування та забудову територій, а також без погодженої проектної документації, що є порушенням ст.9 Закону України Про архітектурну діяльність.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2010р. у справі №2а-13/10/1370 адміністративний позов задоволено повністю, зобовязано ОСОБА_1 виконати вимоги припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, а саме: провести демонтаж прибудови до квартири за адресою: м.Стрий, вул.Саксаганського, 11/52.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач у справі: ОСОБА_1, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю зясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що законом передбачено можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила будівництво від її проведення, що доведено не було.

В судове засідання сторони не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає можливим розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, колегією суддів встановлено наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.09.2009р. інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області було проведено перевірку за зверненням заступника міського голови ОСОБА_2 від 09.09.2009р. №7/13-04-1392 з приводу реконструкції квартири шляхом прибудови за адресою: м.Стрий, вул.Саксаганського, 11/52. В ході проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 здійснює прибудову до багатоквартирного житлового будинку за адресою: м.Стрий, вул.Саксаганського, 11/52 (1-ий поверх) без дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст.29 Закону України Про планування та забудову територій, а також без погодженої проектної документації, що є порушенням ст.9 Закону України Про архітектурну діяльність.

За результатами проведеної перевірки складено акт проведення перевірки №7/5 від 23.09.2009р., в якому встановлено, що відповідач самовільно здійснює реконструкцію квартири, шляхом прибудови до неї, за адресою: м.Стрий, вул.Саксаганського, 11/52; протокол №7/3 від 23.09.2009р. про порушення ч.3 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення; припис №7/36 від 28.09.2009р., яким зобовязано відповідача демонтувати прибудову в місячний термін з дня отримання припису; постанову №7/39 від 29.09.2009р по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.96 КУпАП шляхом накладання штрафу в розмірі 272,00грн., який відповідач оплатила.

19.11.2009р. інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області було проведено перевірку виконання вимог припису №7/36 від 28.09.2009р., в результаті проведення якої встановлено, що припис щодо демонтажу прибудови за адресою: м.Стрий, вул.Саксаганського, 11/52, не було виконано.

Задоволюючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з положень п.8 ст.7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, згідно з якими припис обовязкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) щодо усунення порушень вимог законодавства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується частково, вважає їх передчасними, з огляду на наступне:

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України Про архітектурну діяльність від 20.05.1999р. №687-XIV та Законом України Про планування і забудову територій від 20.04.2000р. №1699-ІІІ, який був діючий до 12.03.2011р.

Відповідно до вимог ст.31 Закону України Про планування і забудову територій (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади. Порядок здійснення державного контролю за плануванням, забудовою та іншим використанням територій визначається законодавством.

Відповідно до вимог ст.10 Закону України Про архітектурну діяльність (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва обєктів архітектури додержання субєктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції, здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.

Відповідно до вимог ст.29 Закону України Про планування і забудову територій (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), здійснення будівельних робіт на обєктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно із вимогами ст.9 Закону України Про архітектурну діяльність (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст.24 Закону України Про планування і забудову територій.

Згідно з приписами ч.ч.1, 7 ст.376 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобовязання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову житлового будинку.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №6 Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) зазначено, що при розгляді позовів про знесення самочинно збудованого обєкта нерухомості суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова обєкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Водночас, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області не надано доказів того, що будівельні роботи, виконані відповідачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми, а також доказів неможливості перебудови такого обєкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм. При цьому, можливість знесення самочинного будівництва закон повязує саме з цими обставинами, а не з невиконанням припису.

Положеннями ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_1 про зобовязання виконати вимоги припису про демонтаж прибудови до квартири слід відмовити, оскільки позивач при зверненні до суду діяв не у відповідності до повноважень та не у спосіб, визначений законом.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, у випадках неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Із врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, не дотримано норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відтак, апеляційну скаргу слід задоволити частково, оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2010р. у справі №2а-13/10/1370 за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_1 про зобовязання виконати вимоги припису, - задоволити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2010р. у справі №2а-13/10/1370, - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.07.2015р.