Справа № 553/485/13-а
Суддя: Тимчук Р. І.
Дата ухвалення: 2013-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/485/13-а
Провадження № 2-а/553/32/2013
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07.05.2013м. м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Тимчука Р.І..,

при секретарі Васильєвій Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності при виконанні рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності при виконанні рішення суду.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, вказаних у ньому.

Представник відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін та, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в Управлінні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області перебував на виконанні виконавчий лист № 2а-101, виданий 26 січня 2010 року Ленінським районні судом м. Полтави, про стягнення з Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації на користь позивача 11505 грн. 60 коп.

Рішення суду у строк, наданий для добровільного його виконання, боржник не виконав.

На підставі цих даних та п. 2 ч. 1 ст. 47, ст.. 50 Закону України Про виконавче провадження головний державний виконавець 26 червня 2012 року виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 1 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Статтею 2 Закону передбачено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України Про державну виконавчу службу примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Згідно ст. 11 Закону України Поро виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо виконання рішення, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня .1999 року за № 865/4158 державний виконавець уживає заходів примусового виконання, якщо боржник не виконує добровільно рішення у встановлений виконавцем строк відповідно до статті 24 Закону № 606-ХІУ. Заходами примусового виконання рішень, зокрема, є: звернення стягнення на грошові кошти боржника, звернення стягнення на інші види майна боржника. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних установах, на них накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця (п. 5.1.3 Інструкції).

Згідно п. 5.1.1 Інструкції звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до п. 13 Типового положення про Головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської, управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської і про управління праці та соціального захисту населені районної, районної у м. Києві та Севастополі державної адміністрації, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2007 № 790 Управління є юридичну особою, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Державного казначейств печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 2, 5 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідач не надав докази, що підвереджують вжиття державним виконавцем дій по примусовому виконанню виконавчого документа, а саме: накладення арешту на майно боржника, вжиття заходів щодо розшуку майна, а також, що складено акт про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, та безрезультативність заходів щодо розшуку майна, як це передбачено ст. 47 Закону України Про виконавче провадження та п. 4.11.2 Інструкції про проведення виконавчих дій. Крім того суду не надано доказів на підтвердження того, що боржник - Головне управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, як розпорядник коштів нижчого рівня, зверталося до головного розпорядника коштів із пропозицією про внесення змін до бюджетних призначень з метою забезпечення виконання судового рішення на користь позивача, як це передбачено норми Бюджетного кодексу України. Також відповідач не надав суду докази того, що він у відповідності до ст. 263 КАС України звертався до суду із заявою про відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду.

При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (справи Б проти Росії від 07 травня 202 року, К проти України від 08 листопада 2005 року).

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Крім того Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 травня 2011 року у справі Л проти України зазначив, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні. Виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, визначених в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку. Коли виконавча служба здійснює виконання остаточного рішення, провадження має бути закінчено без зволікань.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятої ним постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, а отже невиконання виконавчого документа відбулося з його вини, тому невжиття відповідачем заходів по виконанню виконавчого документа підлягає визнанню протиправним, оскаржувана постанова - незаконною, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст. ст. 6-12, 159-161, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності при виконанні рішення суду - задовольнити.

Визнати дії Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області при виконанні постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 23.10.2008 року по стягненню одноразової компенсації з Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської області за шкоду заподіяну здоровю - протиправними.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_2