Справа № 815/7037/14
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/7037/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченко К.В.

ОСОБА_1

при секретарі Паламарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015р. по справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Місто Банк» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними частково та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014р. ПАТ «Місто Банк» звернулося в суд із позовом до державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області (далі ДПІ) про визнання протиправними частково та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ДПІ в період з 23.09.2014р. по 20.10.2014р. проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «Місто Банк» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки ДПІ 17.11.2014р. складено акт за №6889/15-53-22-02/20966466 у висновках якого зазначено на порушення вимог податкового законодавства, які полягали у тому, що Банком неправомірно списано за рахунок спеціальних резервів безнадійну заборгованість за кредитними договорами, виданими фізичним особам, у звязку із чим позивачем занижено доходи на загальну суму 6011141,76грн.

Також встановлено заниження позивачем обсягу продажу на вартість отриманих послуг від платіжних систем Visa International/MasterCard Worldwide (SWIFT, Telex) у розмірі 349180грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 69836грн.

В ході перевірки встановлено, що за своїми ознаками розповсюдження сувенірної продукції позивачем не підлягає визначенню реклами, таким чином позивачем неправомірно занижено податкові зобов'язання з ПДВ за листопад 2013р. на суму 18714грн.

Встановлено завищення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, на суму сплати податку на землю об'єкта інвестиційної нерухомості, не пов'язаного з веденням господарської діяльності, в сумі 4065грн.

Банком не підтверджено первинними документами витрати на технічне обслуговування приладів теплової енергії, у зв'язку з чим ним завищено суму витрат на загальну суму 3847,20грн., а також безпідставно завищено суму амортизаційних витрат по 3 групі ОЗ (будівлі та споруди) за рахунок зменшення строку корисного використання об'єкта ОЗ на 5 років на суму 74287грн.

На підставі таких висновків ДПІ 03.12.2014р. прийняте податкове повідомлення-рішення за №2, яким ПАТ «Місто Банк» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1869375грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 1246250грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 623125грн., а також податкове повідомлення-рішення від 03.12.2014р. за №2, яким ПАТ «Місто Банк» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 164906грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 109937грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 54969грн.

Не погодившись із прийнятими рішеннями Банк надав відповідачу заперечення на них, але листом від 28.11.2014р. ДПІ надано відповідь, згідно якої висновки акту перевірки залишені без змін.

Позивач вважає, що висновки акта перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають існуючим фактичним обставинам та діючому податковому законодавству, у зв'язку з чим є протиправними. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить позов задовольнити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015р. адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податної інспекції у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.12.2014р. за №1 про сплату АТ "Місто Банк" 1246250грн. податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій 623125грн.

Визнано протиправним частково та скасоване податкове повідомлення-рішення державної податної інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.12.2014р. №2 в частині платежу: по податку на додану вартість у розмірі 88550грн. та штрафним (фінансовим) санкціям 54969грн.

Судові витрати розподілено відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування постанови, з наступних підстав.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що платник податку надав усі необхідні первинні документи, які дають підстави для висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 03.12.2014р. за №2, яким ПАТ «Місто Банк» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1869375грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 1246250грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 623125грн., є не обґрунтованим та прийнято без належного дослідження усіх документів, а тому підлягає скасуванню у повному обсязі. Що стосується податкового повідомлення-рішення 03.12.2014р. за №2, яким ПАТ «Місто Банк» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 164906грн., в тому числі за основним платежем - в сумі 109937грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 54969грн., то в судовому засіданні позивач погодився зі своєю помилкою щодо заниження обєкту оподаткування по комісійній винагороді по наданню банківською установою послуг, як страхового посередника на суму ПДВ 21387грн. По іншим сумам грошового зобовязання платник податку надав усі первинні документи, що стало підставою для часткового скасування спірного податкового повідомлення-рішення на загальну суму основного боргу 88550грн. та штрафних санкцій на суму 54969грн.

Проте повністю з вказаним висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов помилково, допустивши помилки у застосуванні норм матеріального права.

За правилами ст.159КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.198КАС України, постанову суду скасовує та приймає нову постанову про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ПАТ «Місто Банк» за період з 1.01.2013р. по 31.12.2013р. ДПІ 17.11.2014р. складено акт перевірки за №6889/15-53-22-02/20966466 (т.1 а.с.21-91). В акті перевірки вказано на порушення ПАТ «Місто Банк» п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, пп. 138.2, 138.10 ст.138, пп.139.1.1 п.139.1 ст.139, п.п.159.2.3 п.159.2 ст.159, п.137.18 ст.137 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2013 рік на загальну суму 1 246 250,00грн., а також порушення абз. «а» пп. 14.1.185 п.14.1 ст.14, абз. «б» п.185.1 ст.185, абз. «д» п.186.3 ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.202.1 ст.202, п.208.5 ст.208 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 109 937,00грн.

На підставі висновків викладених в акті перевірки та виявлених порушень ДПІ 3.12.2014р. прийнято податкове повідомлення-рішення за №1, яким ПАТ «Місто Банк» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 1869375,00грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 1246250,00грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - в сумі 623125,00грн. (т.1а.с.138), а також податкове повідомлення-рішення від 03.12.2014р. за №2, яким ПАТ «Місто Банк» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 164906,00грн., в тому числі за основним платежем - в сумі 109937,00грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - в сумі 54969,00грн. (т.1 а.с.140).

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки ДПІ про те, що платником податку безпідставно списано безнадійну заборгованість за кредитними договорами, що призвело до заниження доходу; завищенні витрати на технічне обслуговування транспортних засобів; завищенні суми амортизаційних витрати; завищенні витрати на вартість рекламних послуг; занижено обсяг продаж на вартість отриманих послуг платіжних систем Visa International/MasterCard Worldwide (SWIFT, Telex); крім того до складу обєкта оподаткування за листопад 2013р. не включено постачання товарів без оплати (сувенірна продукція).

Перевіряючи правомірність та підстави прийнятих ДПІ податкових повідомлень-рішень, судова колегія виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кредитного комітету АТ «Місто Банк» від 29.04.2013р. №142 відповідно до Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011р. №172 та п.159.2 ст.159 ПК України було затверджено перелік кредитів, класифікованих як безнадійні станом на 01.04.2013р. за рахунок резерву згідно додатку №1 до цього рішення (т.2 а.с.130).

На підтвердження вжиття необхідних заходів щодо проведення роботи по стягненню безнадійної кредитної заборгованості позивачем надано копії банківських виписок по рахунках кредитів та нарахованих відсотків та матеріали кредитних справ (т.2 а.с.132-251, т.3 а.с.1-100).

Відповідно до п.138.2. ст.138 ПК, витрати які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.1. п.139.1 ст.139 ПК України визначаються витрати, які не включаються до складу витрат.

Статтею 159 ПК України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) передбачений порядок врегулювання безнадійної або сумнівної заборгованості, особливості формування резервів банками та небанківськими фінансовими установами та порядок відшкодування банками сум безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву.

Як визначено в п.п.159.2.1 п.159.2 ст.159 ПК України банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Отже, страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

За правилами п.п.159.4.1 п.159.4 ст.159 ПК України за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III ПК України за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України, врегульовано Порядком відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011р. №172, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 червня 2011р. за №722/19460 (зі змінами та доповненнями), відповідно до п.2 якого банк визначає заборгованість за активними банківськими операціями як безнадійну відповідно до методики, установленої Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012р. №23, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.02.2012 за №231/20544.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, банк з метою формування резерву за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями здійснює оцінку ризиків таких активів/наданих фінансових зобов'язань, починаючи з дати визнання їх в обліку до дати припинення такого визнання. Банк з метою розрахунку резервів класифікує активи/надані фінансові зобов'язання за такими категоріями якості: І (найвища) - немає ризику або ризик є мінімальним; ІІ - помірний ризик; ІІІ - значний ризик; IV - високий ризик; V (найнижча) - реалізований ризик. Заборгованість за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями, віднесеними до V категорії, є безнадійною. Банк самостійно встановлює порядок визначення показника ризику активу в межах діапазонів, визначених для відповідних категорій якості активів/наданих фінансових зобов'язань, у тому числі з урахуванням кредитної історії боржника, а також іншої інформації, що забезпечує об'єктивну оцінку подій та обставин, які можуть свідчити про наявність ризиків погашення боргу боржником із перевищенням строків, передбачених умовами договору, або невиконанням договірних умов. Банк класифікує не вище V категорії якості актив, за яким більше ніж 50 відсотків боргу прострочено понад 90 днів.

Відповідно до п.п.3,5,7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість (крім безнадійної заборгованості, зазначеної в пункті 4 цього Порядку), яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів. Рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку). Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Відповідно до пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України безнадійна заборгованість це заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, що не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості; ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що з резервного фонду, сформованого банком, можливе лише відшкодування безнадійної заборгованості, яка відповідає хоча б одній з ознак безнадійної заборгованості, визначених приписами ПК України, за умови наявності рішення виконавчого органу банку про віднесення заборгованості до категорії безнадійної.

При цьому, заборгованість, за якою кредитор не звертається до суду або не вживає інших заходів, передбачених законодавством України, щодо її стягнення до закінчення строків позовної давності, не зменшує доходи кредитора згідно з підпунктом 159.1.1 цього пункту та не може бути відшкодованою за рахунок його страхових резервів (пп.159.3.1 п.159.3 ст.159 ПК України).

Виходячи з наведеного, відшкодування безнадійної кредитної заборгованості за рахунок сформованих резервів ПАТ «Місто Банк» здійснив у повній відповідності до пп. 159.4.1 ПК України та Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011р. №172, при цьому позивачем не було занижено доходу на загальну суму 6 011 141,76грн. та відповідно не занижено податок на прибуток у розмірі 1 142 116,93грн. за визначений в аті період.

Що стосується висновків ДПІ про заниження позивачем обсягу продажу на вартість отриманих послуг від платіжних систем Visa International/MasterCard Worldwide (SWIFT, Telex) у розмірі 349 180,00грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 69 836,00грн., відповідно по вказаним в акті періодам, 24 березня 2004р. між ПАТ «Місто Банк» та ЗАТ «ПУМБ» було укладено генеральну угоду №37/09-04 про вступ і співробітництво щодо міжнародних платіжних системам Visa International/MasterCard International, а також випуск та обслуговування карток вказаних платіжних систем (т.2 а.с.62-67).

У відповідності до п.1.2 Угоди банк поручає, а ПУМБ бере на себе зобов'язання здійснити від імені та за рахунок банка дії, зокрема, подати в міжнародні платіжні системи MasterCard International та Visa International всі документи, необхідні для отримання банком статусу, відповідно, Affiliate Member в MasterCard International та Associate Member в Visa International, та ліцензій на право використовувати який-небудь продукт MasterCard International та Visa International у відповідності з умовами МПС MasterCard International та Visa International; здійснити усі необхідні дії для здійснення зобов'язань по даній угоді згідно правилам, встановленим MasterCard International та Visa International, та діючому законодавству України по попередньому узгодженню з банком.

Як визначено в п.5.1 Угоди банк поручає ПУМБ, а ПУМБ бере на себе зобов'язання проводити від імені та за рахунок банка розрахунки з МПС MasterCard International та Visa International по операціям з картками, емітованими банком у відповідності з правилами MasterCard International та Visa International.

Виходячи із умов угоди, ДПІ робіть висновок про те, що вказані послуги є телекомунікаційні послуги у відповідності до абз. «б» п.185.1 ст.185, абз. «д» п.186.3 ПК України.

Проте, з таким висновком не можливо погодитись, виходячи з того, за правилами пп.«б» п.185.1. ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу.

Як визначено в абз. «д» п.186.3 ст.186 ПК України, місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать телекомунікаційні послуги, а саме: послуги, пов'язані з передаванням, поширенням або прийманням сигналів, слів, зображень та звуків або інформації будь-якого характеру за допомогою дротових, супутникових, стільникових, радіотехнічних, оптичних або інших електромагнітних систем зв'язку, включаючи відповідне надання або передання права на використання можливостей такого передавання, поширення або приймання, у тому числі надання доступу до глобальних інформаційних мереж.

Отже, позивач, як член платіжної системи VISA International Service Association та MasterCard, отримував послуги платіжної системи, які по своїй суті належать до послуг з розрахунково-касового обслуговування.

Крім того, в п.1.29 ст.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Внутрішньодержавна платіжна система - платіжна система, в якій платіжна організація є резидентом та яка здійснює свою діяльність і забезпечує проведення переказу коштів виключно в межах України. Міжнародна платіжна система - платіжна система, в якій платіжна організація може бути як резидентом, так і нерезидентом і яка здійснює свою діяльність на території двох і більше країн та забезпечує проведення переказу коштів у межах цієї платіжної системи, у тому числі з однієї країни в іншу (згідно із ст. 1 Закону України).

Відповідно до п.1.43 ст.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» учасник/член платіжної системи - юридична особа, що на підставі договору з платіжною організацією платіжної системи надає послуги користувачам платіжної системи щодо проведення переказу коштів за допомогою цієї системи та відповідно до законодавства України має право надавати такі послуги.

У відповідності до п.1.37 ст.1 даного Закону розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Крім того, в постанові Правління Національного банку України 15.11.2011р. №400 зазначено, що послуги платіжної системи є послугами розрахунково-касового обслуговування.

Відповідно до пп.6.6. п.6 Переліку типових операцій з розрахунково-касового обслуговування, які відповідно до підпункту 196.1.5 пункту 196.1 статті 196 розділу V Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 15.11.2011р. №400, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 грудня 2011р. за №1410/20148, операції зі спеціальними платіжними засобами (далі - СПЗ) є послуги платіжних систем під час здійснення розрахунково-касових операцій з використанням СПЗ.

Отже ДПІ безпідставно посилалось на те, що взаємовідносини між ПАТ «Місто Банк» із ЗАТ «ПУМБ» є взаємовідносинами по наданню телекомунікаційних послуг, що суперечить Закону України «Про телекомунікації» і суті телекомунікаційної послуги.

За правилами ст.1 ЗУ «Про телекомунікації» телекомунікаційна послуга (послуга) - продукт діяльності оператора та/або провайдера телекомунікацій, спрямований на задоволення потреб споживачів у сфері телекомунікацій; телекомунікації (електрозв'язок) - передавання, випромінювання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних або інших електромагнітних системах.

При здійсненні розрахунково-касового обслуговування ніяких випромінювань зображень не відбувається, це не є продуктом діяльності провайдера телекомунікацій.

Отже, зазначені взаємовідносини не можна класифікувати як телекомунікаційні послуги.

Така ж позиція зазначена в листі ДПС України від 11.01.2013p. №334/6/15-3115 зазначено, що операції з постачання послуг, які надаються банкам міжнародними платіжними системами (Visa, MasterCard) з використанням спеціальних платіжних засобів, не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Виходячи з наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність факту заниження обсягу продажу на вартість отриманих послуг від платіжних систем MasterCard International та Visa International у розмірі 349 180, 00грн. та відповідно відсутнє заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 69 836,00грн.

Що стосується посилань ДПІ про заниження податкового зобовязання з ПДВ на загальну суму 18714грн. за постачання товарів без сплати, безоплатне роздавання сувенірної продукції за листопад 2013р., судом першої інстанції встановлено, і з цим висновком погоджується судова колегія, що на виконання наказу від 25.11.2013р. №70 - ДСК щодо проведення рекламних заходів та кошторису витрат на виготовлення сувенірної продукції банку у листопаді - грудні 2013р. ПАТ «Місто Банк» проведено безоплатну роздачу товарів з логотипом банку в рекламних цілях (т.1 а.с.179).

До матеріалів справи надані копії видаткових накладних від 13.12.2013р. №129 ПП «ВК «СПЕЦПРОЕКТ» (т.1 а.с.183), від 05.12.2013р. №1012 ТОВ «ОАЗИС ГІФТС» (т.1 а.с.184), рахунок-фактура від 22.11.2013р. №1122Л2П01 ТОВ «Компанія Еней» на суму 40080,00грн. (т.1 а.с.185), накладна від 19.12.2013р. №3167 (т.1 а.с.186).

На підтвердження факту проведення акції щодо безкоштовної роздачі рекламної продукції позивачем надано до суду копію акту на безоплатну роздачу рекламної продукції згідно наказу №70-ДСК від 25.11.2013р. та маркетингової політики від 25.06.2012р. (т.1 а.с.182).

Відповідно до ЗУ «Про рекламу» від 03.07.1996р. №270/96-ВР рекламою є інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Отже, витрати банку на проведення рекламної акції підтверджено належними первинними документами, у зв'язку з чим висновок відповідача про заниження позивачем податкових зобов'язань за листопад 2013р. на суму 18 714грн. є безпідставним.

Що стосується посилань ДПІ про завищення суми витрат на технічне обслуговування приладів теплової енергії, то судом встановлено, що в акті перевірки ДПІ посилалась на відсутність актів виконаних робіт за 2013р. на загальну суму 3847грн.

Перевіряючи правомірність таких висновків ДПІ, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору від 03.01.2008р. №5 між ТОВ «Енергія-97» та ПАТ «Місто Банк», перший надає послуги з виконання робіт по технічному обслуговуванню вузла обліку теплової енергії (т.2 а.с.27-28). Відповідно до п.1.4 умов Договору здача-приймання робіт здійснюється за актом, який підписується представниками сторін. На підтвердження виконання зазначених робіт позивачем надані відповідні акти приймально-здавальних робіт по технічному обслуговуванню приладів обліку теплової енергії (т.2 а.с.29-33).

За правилами п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з положеннями пп.139.1.1. п.139.1 ст.139ПК України не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

Згідно з ч.1 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.2.1, п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995р. №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Отже, обов'язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Виходячи з наведених норм, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що копії актів приймально-здавальних робіт по технічному обслуговуванню приладів обліку теплової енергії відповідають вимогам, встановлених чинним законодавством для первинних документів, зокрема, вони містять обов'язкові реквізити, підписані належними уповноваженими представниками сторін, засвідчені печатками і підтверджують обсяг виконаних робіт за визначений період, а також визначена вартість виконаних робіт.

А тому, висновки ДПІ про відсутність первинних документів на суму витрат на технічне обслуговування приладів теплоенергії за 2013р. на суму 3847,0грн. є безпідставними.

Що стосується висновку ДПІ про завищення сум амортизаційних витрат по 3 групі 0З (будівлі та споруди) за рахунок зменшення строку корисного використання обєкта ОЗ на 5 років на суму 74287грн.

Вирішуючи спір в цій частині вимог, суд першої інстанції виходи в того, що за правилами п.п.145.1.2. п.145.1 ст.145 ПК України, нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, який встановлюється наказом по підприємству при визнанні цього об'єкту активом (при зарахуванні на баланс), але не менше ніж визначено в п.145.1 ст.145 ПК України.

Нарахування амортизації проводиться щомісячно та починається з місяця, наступного за місяцем, у якому об'єкт основних засобів став придатним для корисного використання (пункт 29 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби»).

При визначенні строку корисного використання (експлуатації) слід ураховувати: очікуване використання об'єкта підприємством з урахуванням його потужності або продуктивності; фізичний та моральний знос, що передбачається; правові або інші обмеження щодо строків використання об'єкта та інші фактори (п.п.145.1.2 та 145.1.3 п.145.1 ст.145 ПК України).

Підпунктом 145.1.5 п.145.1 ст.145 ПК України визначені методи, за якими нараховується амортизація основних засобів нараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаних вимог ст.145 ПК України нарахування амортизації в цілях оподаткування здійснюється позивачем за методом, визначеним Обліковою політикою АТ «Місто Банк» (із змінами та доповненнями) та Положенням про бухгалтерський облік основних засобів і нематеріальних активів АТ «Місто Банк», зокрема, позивач нараховує амортизацію всіх основних засобів із застосуванням двох методів: прямолінійного, щодо якого річна сума амортизації визначається діленням вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об'єкта основних засобів, та застосовується до всіх основних засобів, крім 3-ї групи «Будівлі»; а також зменшення залишкової вартості, за яким річна сума амортизації визначається як добуток залишкової вартості об'єкта на початок звітного року або первісної вартості на дату початку нарахування амортизації та річної норми амортизації. Річна норма амортизації (у відсотках) обчислюється як різниця між одиницею та результатом кореня ступеня кількості років корисного використання об'єкта з результату від ділення ліквідаційної вартості об'єкта на його первісну вартість - за основними засобами 3-ї групи (т.1 а.с.243-246, 195-242).

Відповідно до абз.6 п.5.1 глави 5 Облікової політики АТ «Місто Банк» на 2013р., затвердженої протоколом Правління АТ «Місто Банк» від 29.12.2012р. №67 із змінами від 14.01.2013р. (т.1 а.с.246) визначено, що банком обрано прямолінійний метод нарахування амортизації основних засобів та нематеріальних активів (за виключенням ОЗ 3-ї групи «Будівлі»), за яким річна сума амортизації визначається діленням вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об'єкта основних засобів. Амортизація основних засобів 3-ї групи «Будівлі» нараховується методом зменшення залишкової вартості, за яким річна сума амортизації визначається як добуток залишкової вартості об'єкта на початок звітного року або первісної вартості на дату початку нарахування амортизації та річної норми амортизації. Річна норма амортизації (у відсотках) обчислюється як різниця між одиницею та результатом кореня ступеня кількості років корисного використання об'єкта з результату від ділення ліквідаційної вартості об'єкта на його первісну вартість.

Виходячи з наведених фактичних обставин, суд дійшов висновку про те, що висновок ДПІ про завищення суми амортизаційних витрат по об'єкту під №00003330 3-ї групи основних засобів в сумі 74287,00грн. є протиправним та таким, що не відповідає положенням пп.145.1.5 п.145.1 ст.145 ПК України.

Що стосується посилань ДПІ в акті перевірки на заниження обєкту оподаткування з ПДВ на суму комісійної винагороди у розмірі 106935грн. за надані банківською установою послуги, як страхового посередника, що призвело до заниження податкових зобовязань з ПДВ на загальну суму 21387грн., то як в суді першої інстанції, так і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач погодився з допущеним порушенням, а тому в цій частині спірне податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим і скасуванню не підлягає.

Що стосується висновків ДПІ в акті перевірки щодо завищення витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, на суму сплати податку на землю обєкта інвестиційної нерухомості, не повязаного з веденням господарської діяльності в сумі 4065грн, судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору оренди №1/483 від 1.09.2011р. Банк передав в оренду ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (орендар) нежилі приміщення банку, які розташовані в м.Одесі по провулку Лермонтоському,13 загальною площею 354,8кв.м. За умовами договору орендар щомісячно сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 50000грн. з урахуванням індексації.

За правилами ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним і об'єктом справляння плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Як визначено в ст.2 ЗУ «Про плату за землю» плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Відповідно до ст.ст.269,270 ПК України, платниками податку за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі і об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Статтею 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем правомірно нараховано та сплачено до державного бюджету земельний податок.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки з матеріалів справи вбачається, що банком для ведення фінансово-господарської діяльності не використовується власне нежитлове приміщення по вказаній адресі, та за умовами договору орендар не відшкодовує послуги з утримання будинку та прибудинкової території у тому числі і земельний податок.

Оскільки орендарем фактичні витрати по сплаті земельного податку не відшкодовані, судова колегія вважає, що платник податку помилково відобразив фактично понесені витрати з податку на землю в сумі 4500грн. у складі інших витрат з податку на прибуток, чим завищив витрати, що враховуються при обчисленні обєкту оподаткуванню на суму сплати податку на землю обєкта інвестиційної нерухомості, не повязаного з веденням господарської діяльності в сумі 4065грн.

Крім того, в акті перевірки ДПІ посилалось на те, що ПАТ «Місто Банк» завищено суму витрат на технічне обслуговування автомобілів, які на використовувались у фінансово-господарській діяльності банківською установою за 2013р. в суму 94862грн. та завищено витрати по оренді автомобілів за 2013р. в сумі 3600грн. ; - завищено суми витрат на списання паливно-мастильних матеріалів по автомобілям, які не підтверджені первинними документами за 2013р. на суму 173114грн.: - завищено витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, на вартість послуг з опалення обєкта інвестиційної нерухомості, не повязаних з веденням господарської діяльності в сумі 38021,20грн.; - завищено суми витрат на капітальний ремонт приміщення, які не підтверджені первинними документами (актами виконаних робіт) на суму 82326грн.; - завищено витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, на суму амортизації балансової вартості обєкта інвестиційної нерухомості, що не повязано з веденням господарської діяльності, в розмірі 26773,32грн. ; - завищено витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, на вартість рекламних послуг, які не підтверджені відповідними первинними документами у загальному розмірі 22080,0грн. ; - завищено витрати на суму грошового зобовязання по ПДВ за актом перевірки на суму 4577,0грн., це сума штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, які підлягають сплаті і не включаються до складу витрат; - завищено витрати на суму коштів, добровільно перерахованих протягом звітного року до неприбуткових організацій (перевищення 4% оподатковуваного прибутку попереднього звітного року) на суму 20515грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач не надав первинних документів на підтвердження правомірності обліку таких витрат, а суд першої інстанції в своєму рішення на ці обставини уваги не звернув, їх не дослідив.

При дослідженні в судовому засіданні суду апеляційної інстанції правомірності формування витрат по переліченим вище сумам витрат, викладеним в акті перевірки ДПІ, представник банку не спростував висновки ДПІ та не надав документи, які б підтвердили правомірність визначення витрат за наведені періоди.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає необхідним спірне податкове повідомлення-рішення від 3.12.2014р. за №1, яким ПАТ «Місто Банк» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток скасувати в частині основного боргу на 89287,26грн. (що не підтверджено первинними документами) (17,26= 1156963грн.); в частині штрафних санкцій відповідно до основної суми боргу (1156963х50%=578481,5грн.) до 578481,5грн.

Що стосується спірного податкового повідомлення-рішення від 03.12.2014р. за №2, яким ПАТ «Місто Банк» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 164906,00грн., в тому числі за основним платежем - в сумі 109937грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - в сумі 54969грн. (т.1 а.с.140). Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно зменшив суму грошового зобовязання на 21387грн., з якою погодився позивач, проте помилково не зменшив суму штрафних санкцій. Отже, з урахуванням часткового скасування спірного рішення, судова колегія вважає необхідним і змінити суму штрафних санкцій: сума основного боргу складає 88550грн., сума штрафних санкцій повинна бути ( 88550х50%=44275грн.) 44275грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.198,202,207КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015р. скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Місто Банк» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними частково та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним частково та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податної інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.12.2014р. №1 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за основним платежем - у сумі 1156963грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 578481,5грн.

В інший частині ППР від 03.12.2014р. №1 - залишити без змін.

Визнати протиправним частково та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податної інспекції у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.12.2014р. №2 в частині збільшено суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем - у сумі 88550грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 44275грн.

В інший частині ППР від 03.12.2014р. №2 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

ОСОБА_1