Справа № 815/1085/15
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 815/1085/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.

за участю секретаря - Рубан Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Управдом» (далі Позивач, або ТОВ «Управдом») з адміністративним позовом (т.1 а.с.4-8) до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі Відповідач, або ДПІ у Київському районі м. Одеси) про скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 12.11.2014 року, яким ТОВ «Управдом» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 202398,00 грн., з яких за основним платежем - 184318,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 18080,00 грн. та № НОМЕР_2 від 12.11.2014 року, яким ТОВ «Управдом» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) в розмірі 114192,00 гривень, з яких за основним платежем - 76128,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 38064,00 грн.

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

В період з 11.09.2014 року по 22.10.2014 року ДПІ у Київському районі м. Одеси була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Управдом» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт № 3531/22-01/32901991 від 29.10.2014 року (далі ОСОБА_1 перевірки). 18.11.2014 року представником ТОВ «Управдом» було отримано податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.11.2014 року, яким ТОВ «Управдом» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 202398,00 грн., з яких за основним платежем - 184318,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 18080,00 грн. та № НОМЕР_2 від 12.11.2014 року, яким ТОВ «Управдом» збільшено суму грошового зобовязання зПДВ в розмірі 114192,00 гривень, з яких за основним платежем - 76128,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 38064,00 грн.

Позивач вважає висновки ОСОБА_1 перевірки та прийняті на підставі нього податкові повідомлення-рішення безпідставними, таким, що не ґрунтуються на положеннях чинного в Україні податкового законодавства. Зокрема, інспекторами встановлено, що станом на 01.10.2011 року в бухгалтерському обліку ТОВ «Управдом» рахується кредиторська заборгованість по рахунку 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками» по СПД-фізичній особі ОСОБА_2 у розмірі 486942 грн. за отримані підрядні роботи, по якій минув термін позовної давності в четвертому кварталі 2011 року. При цьому, як вказав Позивач, ДПІ у Київському районі м. Одеси вважає, що згідно пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України (далі ПК України) така заборгованість є безнадійною кредиторською заборгованістю, однак платник податків не включив до податкової декларації зазначену суму по рядку 03.24 «суми безнадійної кредиторської заборгованості». Позивач не погоджується з такими висновками податкового органу посилаючись на те, що відповідно до договору від 03.05.2006 року та додаткової угоди до нього від 30.03.2009 року, укладеного між ТОВ «Управдом» та СПД- фізичною особою ОСОБА_2, розрахунки за виконані підрядні роботи здійснюються до 31.12.2013 року. Таким чином, Позивач вважає, що заборгованість не має вважатись безнадійною та такою, по якій пройшов строк позовної давності, так як такий строк наступить лише 31.12.2016 року. Також, Позивач зазначив, що актом перевірки встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 72322 грн. та в зв'язку з наявністю розбіжностей в Аналітичній системі «Податковий блок» підсистема «Детальна інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів» встановлено заниження повноти нарахування ПДВ на загальну суму 76128 грн. Позивач не погоджується з такими висновками, оскільки між ТОВ «Управдом» та ТОВ «Центр-Н» 01.06.2013 року були підписані договори №№ 10/13-ФО, 11/13-ФО про надання охоронних послуг, за якими ТОВ «Центр-Н» надавались послуги з охорони об'єктів Позивача протягом червня-грудня 2013 року, які ТОВ «Управдом» сплатила в повному обсязі. Як зазначає Позивач, вказане підтверджується самими інспекторами, які відобразили відповідні акти виконаних робіт в ОСОБА_1 перевірки. Крім того, Позивач вказав, що ОСОБА_1 перевірки не заперечуються факти укладання правочинів, виконання робіт, підписання сторонами відповідних актів прийому-передачі виконаних робіт, а також відповідність наданих документів законодавству. Окрім цього, як вказує Позивач, ОСОБА_1 перевірки не було встановлено невідповідність податкових накладних приписам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», факти безтоварності проведених операцій, невикористання придбаних товарів у господарській діяльності підприємства, не підтвердження сум податкового кредиту необхідними документами, діяльності підприємства з порушеннями податкового законодавства. В свою чергу, посилання Відповідача лише на Аналітичну систему «Податковий блок» підсистеми «Детальна інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів», на думку Позивача, є некоректним та безпідставним. Також, як зазначив Позивач, ТОВ «Управдом» від ТОВ «Центр-Н» було отримано копію листа ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївської області № 8480/10/14-04-22-02-16 від 03.12.2014 року та додаток до листа № 4274/7/14-04-22-02-12 від 13.11.2014 року, в яких чітко зазначено, що в зв'язку з проведенням документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Центр-Н» з питань взаємовідносин з ТОВ «Континентмаш» за період з червня 2013 року по січень 2014 року, ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївської області просить не враховувати вищезазначені акти при проведенні контрольно-перевірочних заходів.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у адміністративному позові.

Представник Відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях на адміністративний позов (т.1 а.с.132-135). В судовому засіданні представник Відповідача зазначив, що на підставі п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України, відповідно до наказу № 569-п від 03.10.2014 року, посадовими особами ДПІ у Київському районім. Одеси була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Управдом» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт №3531/22-01/32901991 від 29.10.2014 року. Як зазначив Відповідач, в ході проведеної перевірки встановлено, що станом на 01.10.2011 року в бухгалтерському обліку ТОВ «Управдом» рахується кредиторська заборгованість по рахунку 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками» по СПД-фізичній особі ОСОБА_2 у розмірі 486942 грн. за отримані підрядні роботи, по якій в IV кварталі 2011 року минув термін позовної давності. Доказів, що Позивачем надавалась додаткова угода під час проведення перевірки або разом із запереченнями до акту не надано. Таким чином, Відповідач вказав, що вказаною перевіркою встановлено, що в порушення пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України Позивачем не відображено у складі доходу у звітному періоді суму кредиторської заборгованості, яка залишилась непогашеною станом на 01.10.2011 року (період закінчення строку позовної давності, визначеного ст.257 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)), що призвело до заниження суми доходу по рядку 03 «Інші доходи» декларації в сумі 486942 грн. за 2011 рік. Також, Відповідач зазначив, що в ході проведеної перевірки встановлено, що ТОВ «Управдом» включено до складу витрат 2013 року та податкового кредиту витрати та суми ПДВ по отриманим охоронним послугам від ТОВ «Центр-Н» по договорам №№ 10/13-ФО, 11/13-ФО від 01.06.2013 року, первинні документи по яким не дають змоги зробити висновок про звязок між фактом придбання даних послуг з власною господарською діяльністю платника податку (в даних документах не визначено місце надання послуг) та по яким встановлено розбіжності в системі «Податковий блок» та щодо контрагента складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки. Враховуючи вищевикладене, Відповідач вважає, що в порушення пп.44.1, 44.2 ст.44, пп.138.2, 138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, пп.198.1., 198.3, 198.6 ст.198 ПК України Позивачем завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на суму 380640 грн. та завищено податковий кредит на суму 76128 грн. З огляду на викладене, Відповідач вважає, що оскаржувані Позивачем податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 12.11.2014 року, винесені на підставі вказаних висновків ОСОБА_1 перевірки, є правомірними та відповідають вимогам діючого законодавства.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши надані докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

В період з 11.09.2014 року по 22.10.2014 року, згідно із п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання, посадовими особами ДПІ у Київському районі м. Одеси була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Управдом» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено ОСОБА_1 планової виїзної перевірки № 3531/22-01/32901991 від 29.10.2014 року (т.1 а.с.9-50).

На підставі ОСОБА_1 перевірки 12.11.2014 року ДПІ у Київському районі м. Одеси прийняла податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_1 ТОВ «Управдом» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 202398,00 грн., з яких за основним платежем - 184318,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 18080,00 грн.; № НОМЕР_2 яким ТОВ «Управдом» збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ в розмірі 114192,00 гривень, з яких за основним платежем - 76128,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 38064,00 грн. (т.1 а.с.59-60).

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями ТОВ «Управдом» 25.11.2014 року оскаржило їх в адміністративному порядку до ГУ Міндоходів в Одеській області.

Рішенням ГУ Міндоходів в Одеській області про результати розгляду первинної скарги Позивача № /10/15-32-10-02-07 від 22.01.2015 року податкові повідомлення-рішення ДПІ № НОМЕР_1 від 12.11.2014 року, № від 12.11.2014 року, залишені без змін, а первинна скарга директора ТОВ «Управдом» без задоволення (т.1а.с.51-58).

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням податкового органу, звернувся до суду з позовною заявою про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Київському районі м. Одеси № НОМЕР_1 від 12.11.2014 року, № від 12.11.2014 року.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту ОСОБА_1 перевірки, однією з підстав для визначення Позивачу податкових зобовязань з податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій з цих податків, податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 12.11.2014 року, став висновок податкового органу щодо порушення ТОВ «Управдом» вимог пп.44.1, 44.2 ст.44, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.16 ст.137 ПК України внаслідок не включення до складу «Інші доходи» безнадійної кредиторської заборгованості по якої минув термін позовної давності (3 роки) у 4 кварталі 2011 року за отримані підрядні роботи по укладеному договору підряду з ФОП ОСОБА_2 № 03/05 від 03.05.2006 року у розмірі 486942 грн.

За приписами п.135.5 ст.135 ПК України до складу інших доходів включається вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно вимог пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України безнадійна заборгованість заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема, заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності. Відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України фінансова допомога фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога це: сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Статтями 256, 257, 261 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно ч.4 ст.879 ЦК України, яка визначає порядок оплати робіт за договором будівельного підряду, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Тобто, з наведеного вбачається, що ч.4 ст.879 ЦК України допускає визначення сторонами порядку оплати за договором будівельного підряду та відповідно початку перебігу строку позовної давності, у межах якого сторони договору можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, зокрема, щодо оплати наданих послуг та стягнення заборгованості, що виникла за цим договором.

Як встановлено судом, 03.05.2006 року між Позивачем (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Підрядник) був укладений Договір підряду № 03/05 (т.1 а.с.206-207), відповідно до умов якого Підрядник, з метою отримання вигоди (прибутку), на свій ризик і своїми засобами виробництва (техніка, обладнання, комплектуючі та ін.) зобов'язується виконати і здати Замовникові роботи згідно акцептованих заявок, на об'єктах будівництва Замовника, а Замовник зобов'язується прийняти виконані роботи та оплатити їх.

За приписами пп. 2.1, 2.2 вказаного Договору оплата робіт здійснюється в порядку зазначеному в акцептованих заявках і за окремими угодами сторін. Розрахунки за виконані роботи можуть здійснюватись шляхом надання товарного кредиту. Замовник має право для оформлення свого грошового боргу за фактично виконані роботи за Договором видати Підрядникові вексель. За згодою Сторін можуть бути передбачені й інші форми розрахунків.

Згідно заявок на виконання робіт від 14.01.2008 року, від 23.06.2008 року, від 21.07.2008 року, від 18.08.2008 року, складених у відповідності до приписів вказаного Договору, строки оплати робіт до: 30.04.2009 року, 31.08.2009 року, 30.09.2009 року, 30.10.2009 року (т.1а.с.209-220).

Додатковою угодою від 30.03.2009 року до Договору підряду № 03/05 від 03.05.2006 року п.2.1 зазначеного Договору викладено у новій редакції та визначено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються до 31.12.2013 року (т.1 а.с.208).

З наведеного вбачається, що в даному випадку перебіг строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України (3 роки), розпочався, коли закінчився строк за зобовязаннями щодо оплати за придбані будівельні послуги, тобто з 31.12.2013 року.

За таких обставин, станом на 01.10.2011 року строк за зобовязаннями щодо оплати за придбані будівельні послуги у ФОП ОСОБА_2 за Договором № 03/05 від 03.05.2006 року у Позивача не сплинув та не розпочався перебіг позовної давності, а ТОВ «Управдом» у 4 кварталі 2011 року не повинно було включати заборгованість перед ФОП ОСОБА_2 до складу доходу, як безнадійну.

Посилання Відповідача, в обґрунтування правомірності висновку щодо заниження Позивачем інших доходів внаслідок не включення до їх складу безнадійної заборгованості перед ФОП ОСОБА_2, на відсутність під час проведення оскаржуваної перевірки Додаткової угоди від 30.03.2009 року до Договору підряду № 03/05 від 03.05.2006 року, в якій і визначено строк оплати наданих послуг, суд вважає безпідставними, оскільки в ОСОБА_1 спірної перевірки вказано, що Позивачем надані всі первинно-бухгалтерські документи, зокрема, по операціям з ФОП ОСОБА_2

Будь-яких актів щодо відмови у наданні документів первинно-бухгалтерського обліку та/або про їх відсутність посадовими особами не складались.

Крім того, суд наголошує, що визначаючи заборгованість Позивача перед ФОП ОСОБА_2 безнадійною, тобто такою щодо якої минув строк позовної давності, Відповідач повинен був дослідити та встановити початок перебігу такого строку, який, з урахуванням положень ст.ст. 530, 879 ЦК України та умов самого Договору, саме в даному випадку розпочинається, коли закінчився строк за зобовязаннями щодо оплати за придбані будівельні послуги.

Як вже зазначалось судом, згідно укладеного Позивачем з ФОП ОСОБА_2 Договору оплата робіт здійснюється в порядку зазначеному в акцептованих заявках і за окремими угодами сторін.

Проте, зі змісту ОСОБА_1 перевірки, не можливо встановити з якої дати Відповідачем обраховувся строк позовної давності, Відповідач не посилається ані на умови Договору, ані заявки до нього.

Тобто, з наведеного вбачається, що визначаючи заборгованість Позивача перед ФОП ОСОБА_2 безнадійною, тобто такою щодо якої минув строк позовної давності, Відповідачем не було досліджено початок перебігу такого строку саме у даному випадку, а висновок Відповідача щодо його закінчення є припущеннями посадових осіб податкового органу, які не ґрунтуються на наданих Позивачем первинно-бухгалтерських документах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Відповідач дійшов безпідставного висновку щодо порушення Позивачем пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України, внаслідок не відображення у складі доходу у звітному періоді суму кредиторської заборгованості, яка залишилась непогашеною станом на 01.10.2011 року, що призвело до заниження суми доходу по рядку 03 «Інші доходи» декларації в сумі 486942 грн. за 2011 рік, та, як наслідок, про протиправність спірних донарахувань оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням у звязку з встановленням зазначеного порушення.

Як вбачається зі змісту ОСОБА_1 планової виїзної перевірки №3531/22-01/32901991 від 29.10.2014 року, однією з підстав для визначення Позивачу податкових зобовязань з податку на прибуток та ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій з цих податків, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, став висновок податкового органу щодо порушення ТОВ «Управдом» вимог пп.44.1, 44.2 ст.44, пп.138.2, 138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, пп.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України внаслідок безпідставного включення до складу валових витрат та податкового кредиту сум витрат та ПДВ за отриманими охоронними послугами від ТОВ «Центр-Н» по договорам №№ 10/13-ФО, 11/13-ФО від 01.06.2013 року, первинні документи по яким не дають змоги зробити висновок про звязок між фактом придбання даних послуг з власною господарською діяльністю платника податку та по яким встановлено розбіжності в системі «Податковий блок», а також щодо контрагента складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки.

При цьому, доходячи висновку про порушення Позивачем вказаних вимог законодавства, податковий орган зазначив, що в даних Позивачем первинних документах, складених за результатами виконання зазначених договорів, відсутня вказівка на місце надання послуг.

Також, встановлюючи порушення Позивачем зазначених вимог податкового законодавства, Відповідач в ОСОБА_1 перевірки послався на наявність розбіжностей в системі «Податковий блок» по операціям Позивача з ТОВ «Центр-Н» за договорами №№ 10/13-ФО, 11/13-ФО від 01.06.2013 року та на акт ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області № 72/14-04-22-02/36270940 від 15.05.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Центр-Н» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Континентмаш» за період з 01.06.2013 року по 31.01.2014 року».

Суд не погоджується з вказаними висновками ОСОБА_1 перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю Позивача, формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ, зазначає наступне.

Відповідно до пп.134.1.1п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст. 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст.152 цього Кодексу.

Згідно з п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пп.138.4, 138.6-138.9, пп.138.10.2-138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п.138.5, пп.138.10.5, 138.10.6 п.138.10, пп.138.11, 138.12 цієї статті, п.140.1 ст.140 і ст.141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у п.138.3 цієї статті та у ст.139 цього Кодексу. При цьому, виходячи з положень пп.138.1.1 п.138.1ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають, в тому числі, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пп.138.2, 138.11 цієї статті, пп.140.2-140.5 ст.140, ст.ст. 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Зі змісту наведених норм випливає, що витрати підприємства можна віднести до складу валових лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування валових витрат. В свою чергу, фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування валових витрат підприємства.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Пунктом 198.3ст.198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11ст. 201цього Кодексу). Пунктами 201.1, 201.4 ст.201 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товару (послуг). Згідно п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Пунктом 201.6 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Виходячи зі змісту наведених вище норм, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування. Водночас, наявність податкової накладної за відсутності здійснення господарської операції позбавляє покупця права на формування податкового кредиту.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ та витрати податку на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як встановлено судом, 01.06.2013 року між ТОВ «Управдом» (Замовник) та ТОВ «Центр-Н» (Охорона) були укладені Договори про надання охоронних послуг №№ 10/13-ФО, 11/13-ФО, відповідно до умов яких Охорона надає Замовнику послуги з охорони майна замовника, а також майна третіх осіб, переданого замовнику або розміщеного на охоронюваному за договором обєкті (т.1 а.с.163-164, 167-168). Відповідно до пп.1.3 вказаних Договорів Охорона в кінці кожного місяця надає Замовнику акт прийому-передачі наданих послуг з охорони об'єкта за минулий місяць, який підписується повноважними представниками сторін.

На підтвердження виконання умов зазначених Договорів Позивачем до суду надані акти наданих охоронних послуг за червень-грудень 2013 року, підписані посадовими особами ТОВ «Управдом» та ТОВ «Центр-Н» і скріплені печатками цих підприємств (т.1а.с.104-117).

Також, на підтвердження фактичності здійснення операцій за вказаними Договорами Позивачем надані додатки до них «Дислокація постів і розрахунок вартості охорони об'єкта», в яких визначено найменування обєктів охорони та їх адреси територія готельно-оздоровчого комплексу: м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/3; м. Одеса, Військовий спуск, 5/1; нежитлове приміщення автостоянки: м. Одеса, вул. Тіниста, 9/12 (т. 1 а.с.134, 169 зв.б.).

Крім того, на підтвердження майнових прав на зазначені обєкти, щодо яких ТОВ «Центр-Н» і надавались охоронні послуги, Позивачем до суду надані технічні паспорти, свідоцтва про право власності та відповідні витяги з реєстру вказаних прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що обєкти, розташовані за адресами: м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/3 (нежитлові приміщення підвалу), м. Одеса, Військовий спуск, 5/1 (нежитлові приміщення паркінгу № 1), м. Одеса, вул. Тіниста, 9/12 (нежитлові приміщення автостоянки), перебувають у приватній власності ТОВ «Управдом» (т.1 а.с.197-203).

На підтвердження бухгалтерського обліку операцій Позивача з ТОВ «Центр-Н» останнім до суду надано картки рахунку: 631. Контрагент: ТОВ «Центр-Н». Замовлення Договори №№ 10/13-ФО, 11/13-ФО (т.1 а.с.172-176).

Окрім викладеного, судом встановлено, що ТОВ «Управдом» здійснило оплату отриманих від ТОВ «Центр-Н» послуг за вказаними вище договорами, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками та виписками банку (т.1 а.с.177-198).

До суду надано копії належним чином завірених податкових накладних, отриманих Позивачем від постачальника послуг ТОВ «Центр-Н», які, в тому числі, підтверджують факт здійснення вищевказаних господарських операцій та дають ТОВ «Управдом» право на включення ПДВ до складу ціни товару та є необхідною умовою для формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість (т.1 а.с.118-131).

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що Позивачем під час розгляду справи підтверджено належними доказами фактичність отримання послуг від контрагента-постачальника ТОВ «Центр-Н», а також їх подальше використання у власній господарській діяльності.

Доводи Відповідача викладені в ОСОБА_1 перевірки та які покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про те, що в даних Позивачем первинних документах, складених за результатами виконання зазначених Договорів, відсутня вказівка на місце надання послуг, що не дає змоги зробити висновок про звязок між фактом придбання даних послуг з власною господарською діяльністю ТОВ «Управдом», спростовуються наданими Позивачем, як під час проведення оскаржуваної перевірки, так і до суду, додатками до Договорів №№ 10/13-ФО, 11/13-ФО від 01.06.2013 року «Дислокація постів і розрахунок вартості охорони об'єкта», в яких чітко визначено найменування обєктів охорони та їх адреси.

Що стосується посилань Відповідача, як на підставу для висновків про порушення ТОВ «Управдом» вимог ПК України при формуванні валових витрат та податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «Центр-Н», на акт ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області № 72/14-04-22-02/36270940 від 15.05.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Центр-Н» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Континентмаш» за період з 01.06.2013 року по 31.01.2014 року», суд зазначає, що з вказаного акту вбачається, що відносини між Позивачем та ТОВ «Центр-Н» під час вказаної зустрічної звірки не досліджувались. Вказаний акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Центр-Н» не містить висновків по операціям з ТОВ «Управдом», а лише стосується операцій ТОВ «Центр-Н» з іншим його контрагентом ТОВ «Континентмаш».

Суд наголошує, що ПК України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов'язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов'язань контрагентом. ПДВ є непрямим податком і сплачується при придбанні товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товарів (послуг), який у складі вартості проданого товару (послуги) отримав ПДВ, виникають зобов'язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника. Відповідно, несплата ПДВ постачальником сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту зазначеного податку товариству, яке віднесло до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену в ціні товару.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Можливі ж порушення податкового законодавства з боку контрагента Позивача при здійсненні господарських операцій в ланцюзі постачання з третіми особами для зниження об'єкту оподаткування, доказів чого податковим органом до суду надано не було, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення ТОВ «Центр-Н» господарських операцій для ТОВ «Управдом» та відсутність у Позивача, як покупця послуг, права на валові витрати та податковий кредит, а тому не можуть бути підставою для позбавлення Позивача права формувати валові витрати та податковий кредит по господарських операціях з цим контрагентом.

Також, для того, щоб стверджувати про відсутність поставок в ланцюгу, податковий орган в першу чергу повинен був встановити тотожність товару, який переміщувався за цим ланцюгом, але акт перевірки таких даних не містить. Більш того, податковим органом не враховано, що ТОВ «Центр-Н» надавались Позивачу охоронні послуги, а не поставлявся товар.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що діючим законодавством, не передбачено і не визначено обов'язку підприємства встановлювати ланцюг суб'єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації.

Це відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах. Так, у постанові від 11.12.2007 року по справі № 21-1376во06 Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Така позиція, також, узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Також, суд зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення Позивачем до податкового кредиту сум ПДВ, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Як встановлено судом, Позивач та його контрагент на момент укладання та виконання спірних Договорів були зареєстровані в ЄДР юридичних осіб, знаходились на податкову обліку в органах державної податкової служби, мали свідоцтво платника ПДВ, що не заперечується Відповідачем, а також відображено в ОСОБА_1 перевірки.

Окрім викладеного, як встановлено судом, вказаний акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Центр-Н» фактично відкликаний ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області з огляду на проведення податковим органом перевірки ТОВ «Центр-Н», що підтверджується наявним в матеріалах справи листом вказаної податкової інспекції, в якому остання просить не враховувати висновки зазначеного акту у звязку з проведенням перевірки контрагента Позивача (т.1 а.с.74).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставними посилання Відповідача, як на підставу для визначення Позивачу податкових зобовязань з податку на прибуток та ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій з цих податків, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, на акт ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області № 72/14-04-22-02/36270940 від 15.05.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Центр-Н» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Континентмаш» за період з 01.06.2013 року по 31.01.2014 року».

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що Відповідачем безпідставно визначено податкові зобовязання Позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішення за наслідками перевірки операцій з ТОВ «Центр-Н», а тому вимоги Позивача про скасування даних рішень у зазначеній частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що Відповідач у судовому засіданні не довів правомірність та обґрунтованість прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі міста ОСОБА_3 управління Міндоходів в Одеській області № НОМЕР_1 від 12.11.2014 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Управдом» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 202398,00 грн., з яких за основним платежем - 184318,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 18080,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі міста ОСОБА_3 управління Міндоходів в Одеській області № НОМЕР_2 від 12.11.2014 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Управдом» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 114192,00 гривень, з яких за основним платежем - 76128,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 38064,00 грн.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.

.