Справа № 2а-4848/12/2670
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2015 р. м. Київ К/800/43838/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві і Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві (далі - ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Райффайзен Лізинг Аваль», про визнання дій протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування постанов старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Диких О.О. про відкриття виконавчого провадження від 24 лютого 2012 року, про накладення арешту на майно та оголошення заборони його відчуження від 24 лютого 2012 року, про розшук майна боржника від 02 березня 2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2013 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Диких О.О. про відкриття виконавчого провадження від 24 лютого 2012 року ВП № 31364767 та ВП № 31364806, про накладення арешту на майно та оголошення заборони його відчуження від 24 лютого 2012 року, про розшук майна боржника від 02 березня 2012 року ВП № 31364767 та ВП № 31364806.

У касаційних скаргах ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві і ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» порушують питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судами не взято до уваги те, що виконавче провадження відкрито за місцезнаходженням майна.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 01 липня 2009 року між ОСОБА_5 (лізингоодержувач) та ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» (лізингодавець) укладено договори оренди (фінансового лізингу) № LC2832-08/08 та № LC2836-08/08 щодо сідлових тягачів DAF FT105XF460SC.

16 лютого 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. на підставі звернення ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» вчинено виконавчі написи № 319 та № 320 про повернення об'єктів фінансового лізингу (сідлових тягачів DAF) лізингодавцю у зв'язку з невиплатою заборгованості ОСОБА_5 у суму 376199,14 грн і 383450,05 грн відповідно.

22 лютого 2012 року ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» звернулося до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві з заявами про примусове виконання вказаних виконавчих написів про повернення від лізингоодержувача лізингодавцю сідлових тягачів DAF, а також просило накласти арешт на вказане майно та оголосити його розшук.

Постановами старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Диких О.О. від 24 лютого 2012 року відкрито виконавчі провадження ВП № 31364767 та ВП № 31364806 з виконання вказаних виконавчих написів від 16 лютого 2012 року № 319 та № 320 і надано боржнику строку 7 днів для добровільного виконання виконавчих документів.

Судами також встановлено, що старшим державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Диких О.О. 24 лютого 2012 року прийнято постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_5 та оголошено заборону його відчуження.

Постановами старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Диких О.О. від 02 березня 2012 року ВП № 31364767 та ВП № 31364806 оголошено розшук майна боржника у зв'язку з невиконанням рішення у самостійному порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у постановах про відкриття виконавчого провадження неправильно вказані адреса боржника і місцезнаходження майна переданого у лізинг, виконавчі написи нотаріуса не містили ідентифікаційний номер боржника, а також боржником в оскаржуваних постановах державного виконавця вказано ОСОБА_5, в той час як у виконавчому документі боржником зазначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_5

Проте, такі підстави для задоволення позовних вимог помилкові.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-ХІV в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Саме відповідно до вимог цього Закону належить давати оцінку діям державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій.

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону № 606-ХІV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Пунктом 4 частини 2 вказаної статті передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 606-ХІV виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Стягувач - ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» зазначав, що майно боржника знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 3, тому звернувся до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві.

Визнаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, суди на вказані обставини уваги не звернули та не дали їм оцінки, хоча третя особа - ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» звертав на це увагу суду.

Згідно із статтею 25 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частина 1 статті 18 Закону містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим пункт 3 частини 3 статті 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Отже, висновки судів щодо незаконності постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з відсутністю у виконавчому документі ідентифікаційного коду боржника, помилкові.

Також не ґрунтуються на законі висновки судів про незаконність зазначених постанов державного виконавця, з огляду на те, що в них вказано ОСОБА_5 без зазначення, що він є фізичною особою-підприємцем, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону № 606-ХІV боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно із чинним законодавством України фізичною особою-підприємцем є фізична особа, що здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи.

Що стосується законності постанов про накладення арешту на майно ОСОБА_5 та заборону його відчуження, то відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 25 Закону № 606-ХІV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, державний виконавець вправі накласти арешт на майно при відкритті виконавчого провадження, тому ці постанови також законні.

Крім того, в матеріалах справи відсутні копії оскаржуваних постанов старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Диких О.О. від 24 лютого 2012 року про накладення арешту на майно ОСОБА_5 та заборону його відчуження.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні (частина 1 статті 220 КАС України).

Згідно із частиною 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві і Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак