Справа № 2а-3155/11/0970
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2012-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2012 р. Справа № 2a-3155/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Маковійчук С.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, Приватного підприємства "Библос"

про стягнення коштів в сумі 184219,58 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція в м.Івано-Франківську (надалі також - позивач) звернулася в суд з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі також - підприємець ОСОБА_2 Я.), приватного підприємства «Библос»(надалі також - ПП «Библос») про застосування наслідків, встановлених ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України, а саме стягнення коштів у розмірі 184219,58 грн., за укладеним правочином між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ПП «Библос».

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі проведення планової виїзної документальної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів дотримання вимог валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за період з 13.05.2010 року по 31.12.2010 року, виявлено порушення законодавства України, які викладені в акті №4945/17-3/НОМЕР_1 від 23.06.2011 року.

Перевіркою встановлено, що в порушення Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит підприємця ОСОБА_2 в грудні 2010 року в сумі ПДВ 30703,26 грн., сформований за рахунок податкових накладних отриманих від ПП «Библос», а відповідно до акту перевірки Північної МДПІ у м. Кривому Розі ПП «Библос»не знаходиться за юридичною адресою, в останнього відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, а угоди, укладені з його контрагентами постачальниками: ПП «Стілет-Юг», ПП «Альтекс-Юг»укладались без мети настання реальних наслідків, а тому є нікчемними.

За вказаних підстав Державна податкова інспекція в м.Івано-Франківську вважає, що згідно з частинами 1, 5 ст. 203, пунктами 1, 2 ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України угоди, укладені ПП «Библос»з його контрагентами, в тому числі з підприємцем ОСОБА_2, за період грудень 2010 року мають ознаки нікчемності, оскільки порушують публічний порядок і спрямовані виключно на отримання податкової вигоди. З огляду на вищевикладене, все отримане за угодами між підприємцем ОСОБА_2 та ПП "Библос", відповідно до вимог частини 3 ст.228 Цивільного кодексу України підлягає стягненню в дохід держави.

З огляду на наведене, позивач просив суд застосувати наслідки, встановлені ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України, а саме стягнути кошти в розмірі 184219,58 грн. за укладеним правочином між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ПП «Библос».

Представник позивача, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 та його представник проти позову заперечили з підстав викладених в письмовому запереченні. Вказали, що у позовній заяві позивач, не посилається на конкретні порушення відповідачем норм чинного законодавства, оскільки такі насправді відсутні, а позовні вимоги обґрунтовуються виключно результатами перевірки третіх осіб, за дії чи бездіяльність яких, дійсні чи надумані, відповідач згідно чинного законодавства не може нести відповідальності. Також зазначали, що всі первинні документи, що підтверджують формування податкового кредиту оформлені у відповідності до законодавства України та долучені до матеріалів справи. Крім того, відповідачем не спростовано факти продажу підприємцем ОСОБА_2 товарів кінцевим споживачам та отримання в оплату грошових коштів, а виявлення ознак фіктивності по ланцюгу постачальників товарів не є підставою для визнання договорів між відповідачами нікчемними. Просили в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача, приватного підприємства «Библос», в судове засідання не зявлявся, хоча про дату час та місце судових засідань повідомлявся завчасно та належним чином, на адресу суду повертались поштові відправлення із зазначенням причин невручення судових повісток (а. с. 48; 57; 70; 78; 87; 90; 149; 188).

Згідно із частиною 11 статті 31 КАС України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до ч.4 статті 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши надані суду письмові докази та інші матеріали адміністративної справи, судом встановлено наступне.

Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківськ проведено планову виїзну документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 за період з 13.05.2010р., по 31.12.2010р., за результатами якої оформлено акт від 23.06.2011 року №4945/17-3/НОМЕР_2 (а. с. 10-35).

Актом перевірки встановлено, що податковий кредит підприємця ОСОБА_2 в грудні 2010 року в сумі ПДВ 30703,26 грн. сформований за рахунок податкових накладних отриманих від ПП "Библос" (сантехніка: в т.ч. крани, муфти, кріплення, фільтри води, труби, клапани, шланги та ін., всього 369 найменувань), а саме: податкової накладної № 437 від 01.12.2010р., на суму 67091,33 в т.ч. ПДВ 11181,89 грн.; податкової накладної № 448 від 02.12.2010р., на суму 68473,42грн. в т.ч. ПДВ 11412,24 грн.; податкової накладної № 447 від 02.12.2010р., на суму 48654,83 грн. в т.ч. ПДВ 8109,14 грн. Загальна сума отриманої сантехнічної продукції згідно із вказаними податковими накладними становила 184219,58 грн. в т.ч. ПДВ 30703,00 грн.

Таким чином, в ході проведеної перевірки підприємця ОСОБА_2 визначені порушення п.1.7 ст.1, п.3.1.1 п.3.1 ст. З, п.4.1 ст.4, п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п. 7.4 п.п.7.5.1 п.7.5 пп.7.7.1п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" внаслідок чого винесено податкове повідомлення-рішення від 11.07.2011 року № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 30703,00грн. та застосовано штрафні фінансові санкції в сумі 7675,75 грн. (а. с. 38). Як встановлено в судовому засіданні, на момент розгляду даної справи, вказане податкове повідомлення - рішення оскаржується підприємцем ОСОБА_2 в судовому порядку, відтак визначені податкові зобовязання не є узгодженими.

Судом встановлено, що на підставі акту перевірки Північної МДПІ у м. Кривому Розі №39/231/36608398 від 30.03.2011 року (а. с. 120-141), позивачем виявлено підприємства по ланцюгу постачальників ПП «Библос»з ознаками фіктивності, в свою чергу визначено договори укладені піж ПП «Библос»та постачальниками продукції: ПП «Альтекс-Юг»та ПП «Стилет-Юг»такими, що порушують публічний порядок, а отже є нікчемними.

За матеріалами зустрічних перевірок, що зафіксовані в акті перевірки Північної МДПІ у м. Кривому Розі, згідно акту ДПІ у м. Херсон від 04.03.11 №607/23-2/37048928 про результати документальної невиїзної перевірки ПП "Альтекс-Юг" встановлено, що відповідно до матеріалів податкової звітності ПП "Альтекс-Юг", поданих ДПІ у м. Херсоні земельні ділянки у підприємства відсутні, підприємство не подає до ДПІ у м. Херсоні відомості про наявність документів про землю та розрахунків земельного податку, об'єкти нерухомості - будинки (домоволодіння), належного на праві приватної власності, техніка та інші основні фонди на підприємстві відсутні, про що свідчать дані декларацій з податку на прибуток (остання декларація надана за три квартали 2010 року (дані щодо наявності основних фондів відсутні), власні транспортні засоби також відсутні підприємство не подає до ДПІ у м. Херсоні розрахунку транспортного збору, підприємством також не подається податковий розрахунок збору за забруднення навколишнього середовища.

Відповідно до розрахунку комунального податку за грудень 2010 року кількість працюючих на підприємстві складала 1 особа (директор підприємства ОСОБА_4), який, враховуючи загальний обсяг задекларованих доходів від реалізації товарів (робіт, послуг), фізично не міг здійснювати такий обсяг роботи.

Таким чином перевіряючими зроблені висновки, що ПП «Альтекс-Юг» не мало можливості здійснювати операції з оприбуткування, приймання товарів від контрагентів - постачальників, а далі реалізовувати товари контрагентам покупцям, в тому числі ПП «Библос».

В ході перевірки встановлено відсутність поставок товарів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків, відтак зроблені висновки, що зазначені договори відповідно до п.п.1, 2 ст.215, п.п.1, 5 ст.203 Цивільного кодексу України є нікчемними, і в силу ст.216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Згідно з актом ДПІ у м. Херсоні акт від 09.03.2011р. №614/23-2 про результати документальної невиїзної перевірки ПП "Стілет-Юг" копії отриманих податкових накладних ПП "Библос" від ПП "Стилет-Юг" оформлені на поставки сантехніки: в т.ч. крани, муфти, кріплення, фільтри води, труби, клапани, шланги та ін.

Для проведення перевірки своєчасності відображення в обліку та звітності операцій по господарських відносинах позивачем використано інформацію надану Бориспільською ОДПІ, ДПІ у Подільському районі м. Києва, та ДПІ у м. Херсоні, відповідно до якої керівники та засновники контрагентів ПП «Стилет-Юг»не мали ніякого відношення до створення та ведення - фінансово-господарської діяльності підприємств, ніяких документів бухгалтерського та податкового обліку та податкову звітність не складали та не підписували, згідно з висновками спеціалістів дослідно-експертно-криміналістичних центрів (дослідження підписів виконаних від імені керівників) підписи виконувались іншими, невстановленими особам.

Виходячи з висновків вищенаведених матеріалів перевірки, постачальники товарів ПП «Альтекс-Юг»та ПП «Стилет Юг»проводили діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, таким чином усі операції купівлі-продажу ПП «Альтекс-Юг»та ПП «Стилет Юг»з його постачальниками та покупцями, в тому числі з ПП «Библос», за період: березень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2010 року не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже, є нікчемними по ланцюгу, до «вигодо набувача».

Як встановлено в судовому засіданні ПП «Библос»за рахунок контрагентів-постачальників та відповідно до задекларованих даних за період: грудень 2010 року сформував податковий кредит у сумі 1057467,00 грн.

З пояснень підприємця ОСОБА_2, судом встановлено, що останній познайомився з власником ПП «Библос»в травні 2010 року, на виставці сантехнічної продукції в м.Києві, після чого була досягнута усна домовленість про можливість придбання відповідної сантехнічної продукції з відстрочкою платежу, шляхом самовивозу, безпосередньо із складу ПП «Библос», який знаходився, зі слів відповідача, в гаражі житлового домоволодінні в м.Кривій Ріг. Точної адреси підприємець ОСОБА_2, не пригадував, з метою поставки продукції, в грудні 2010 року до м. Кривого Рогу виконував два рейси.

Відповідно до пояснення підприємця ОСОБА_2 транспортні роботи виконувались автомобілем Volkswagen Caddy, фургон малотоннажний 2005р.в. № НОМЕР_3, що належить ОСОБА_5, мешканцю Калуша та експлуатувався підприємцем ОСОБА_2, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу від 15 травня 2010 року, про що зроблено запис в реєстрі за №4592 (а.с.159).

В судовому засіданні відповідач пояснив, що для транспортування відповідного товару сантехнічної групи ним також залучався, в якості водія, найманий працівник ОСОБА_6, прийнятий на роботу продавцем, відповідно до типового трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого Івано-Франківським міським центром зайнятості 30.07.2010 р., за №7 (а.с.178 180).

В судовому засіданні представник позивача звертав увагу суду на те, що відповідачем не представлено товарно-транспортних документів, шляхових (подорожніх) листів з відмітками про маршрут перевезення, відстань, (пробіг,км), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, актів приймання-передачі товару при проведенні фінансово-господарських операцій. Крім цього підприємцем ОСОБА_2, не представлено, до складу податкового кредиту вартість витраченого пального, збір за забруднення навколишнього природного середовища не декларувався та не сплачувався до бюджету. Також відповідачем не надавались документальні дані щодо ідентифікації кожної одиниці товару, що не дало можливості позивачу прослідкувати походження кожної одиниці товару. Також зазначав, що значна відстань між м.Івано-Франківськом та м.Кривим Рогом виключає реальну можливість та врешті економічну доцільність в самостійному транспортуванні вказаного товару у спосіб, описаний підприємцем ОСОБА_2

Відповідно до частини 2 Постанови Кабінет Міністрів України «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні»№ 207 від 25.02.2009р., для водія фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб автомобільним транспортом необхідно мати: - накладну або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; - посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; - реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; - талон про проходження державного технічного огляду; - поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаний перелік супровідних документів є вичерпним і не передбачає доповнень.

Таким чином, в даному випадку, посилання позивача на відсутність товарно-транспортних накладних, шляхових листів як і інших супровідних документів є безпідставними та не підтверджують факт безтоварності господарських операцій між підприємцем ОСОБА_2 та ПП «Библос»як і не віднесенням відповідачем до складу податкового кредиту вартості витраченого пального.

Судом також встановлено, що більша частина товару сантехнічної групи, яка зазначена у видаткових та податкових накладних, не підлягає ідентифікації, оскільки не містить відповідних ідентифікаційних даних, таких як серійний номер, повірочне тавро, гарантійний талон, № сертифікат якості і т.п., а тому посилання позивача на відсутність підтвердження підприємцем ОСОБА_2 ідентифікації кожної одиниці товару, також є необґрунтованими. Проте, суд звертає увагу, що позивачем під - час перевірки не вживались заходи щодо встановлення походження окремих одиниць товару, як то: котел електричний, марки АSTON 9кВт, насоси циркуляційні «Sprut», «Aqua-Word», манометри, які підлягали ідентифікації і встановити походження яких було можливим.

Так, судом досліджувалось та підтверджено наявними в матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами факт подальшої реалізації окремих товарів, отриманих від ПП «Библос», а саме:

- «насос АРС»згідно з накладною № 8429 від 20.12.2010 р. (а. с. 190);

- «манометр 6bar»згідно з накладною №8564 від 23.12.2010 р. та податковою накладною №0151 від 25.12.2010р. (а.с. 192, 193);

- «автоматика насоса CRISTAL PM-5»згідно з накладною №8552 від 24.12.2010 р. та податковою накладною №0137 від 24.12.2010 р. (а.с.192-197);

- «перетворювач Luxeon12/220»згідно з податковою накладною №0143 від 27.12.2010 р. (а.с. 198);

- «насос цирк. «Aqua-Word»згідно з накладною №0166 від 23.12.2010 р., та податковою накладною №150 від 23.12.2010 р. (а. с. 199, 200);

- «котел електричний АSTON 9кВт, рушникосушка Mirado»згідно з накладною №8492 від 16.12.2010 р., та податковою накладною №0134 від 16.12.2010р. (а. с. 201, 202).

Встановлені обставини підтверджуються належними доказами та засвідчують факт подальшої реалізації підприємцем ОСОБА_2 товарів, які придбавались в ПП «Библос», що спростовує висновки позивача про безтоварність операцій між підприємцем ОСОБА_2 та ПП «Библос».

Відповідно до приписів статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з частиною першою статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що за змістом статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та направлений на незаконне заволодіння державним майном водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним.

Перелік правочинів, які є нікчемними та такими, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України. Так, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»від 16.07.1999 № 996-XIV, податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»від 16.07.1999 № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обовязкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобовязань і фінансових результатів.

Податковий кредит з ПДВ, задекларований підприємцем ОСОБА_2 у податкових деклараціях, підтверджений в процесі перевірки належно оформленими податковими накладними, в тому числі і виписаними постачальником ПП «Библос».

Таким чином, товарність операцій підтверджується наступними первинними документами: видатковою накладною №437 від 1 грудня 2010р. (а.с.96-97), податковою накладною №437 від 1 грудня 2010р.; видатковою накладною №448 від 2 грудня 2010 р.(а.с. 100), податковою накладною №448 (а.с. 101); видатковою накладною №447 від 2 грудня 2010р. (а.с. 102-103), податковою накладною №447 від 2 грудня 2010р. (а. с.104-105); копіями платіжних доручень про підтвердження оплати товару (а.с. 214-216); банківською випискою про рух коштів ОСОБА_2 по рахунку 3 за період з 01.12.2010 р. по 31.12.2010 р. (а. с. 209-213).

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що на момент здійснення спірних господарських операцій підприємець ОСОБА_2 та ПП «Библос»офіційно, у встановленому законодавством порядку, зареєстровані платниками податку на додану вартість, тобто підтверджено їх спеціальну податкову правосубєктність як учасників господарської операції.

Отже, фактичне здійснення підприємцем ОСОБА_2 господарських операцій з придбання в ПП «Библос»товарів сантехнічної групи, підтверджується оригіналами первинних документів, які оформлені в повному обсязі, згідно з вимогами чинного законодавства, фактами оплати грошових коштів постачальнику, а також фактами реального продажу товарів, придбаних у ПП «Библос»кінцевим споживачам та отриманням від них оплати, що в свою чергу вказує на наявність господарської мети в діях підприємця ОСОБА_2

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно встановлено зв'язок між фіктивністю ПП «Альтекс-Юг», ПП «Стилет-Юг»та визнанням нікчемною угоду, укладену між підприємцем ОСОБА_2 та ПП «Библос», оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків, в даному випадку ПП «Библос», та його безпосереднім контрагентом підприємцем ОСОБА_2

Висновки позивача про відсутність фактичної зміни активів, за результатами проведених господарських операцій між підприємцем ОСОБА_2 та ПП «Библос»не знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду даної справи.

Доводи позивача про наявність обставин, що унеможливлюють фактичне здійснення ПП «Библос»господарської операції з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності, основних засобів, виробничих активів, транспортних засобів; здійснення операцій з товарами, які не надавались або які не могли бути надані в обсягах, зазначених відповідачем у документах бухгалтерського обліку, ґрунтуються виключно на висновках Північної МДПІ у м. Кривому Розі, сформованих за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Библос»і жодними іншими доказами не підтверджені.

Згідно з розясненнями Вищого адміністративного суду України, викладеними в листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України»обовязковою умовою для визнання недійсним правочину і застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України є встановлення наявності умислу в діях осіб, що уклали такий правочин, який виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін, шляхом ухилення від сплати податку, зменшення бази оподаткування чи отримання безпідставної майнової вигоди тощо. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Таким чином, при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України факт наявності умислу в однієї чи обох сторін на вчинення протиправного господарського зобовязання, яке суперечить інтересам держави та суспільства, повинен підтверджуватись належними доказами.

На думку суду, доказами наявності протиправного умислу, в даному випадку, можуть бути, зокрема, матеріали кримінальної справи або вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Жодних доказів на підтвердження наявності умислу в діях відповідачів, в тому числі які б свідчили про порушення кримінальної справи або притягнення підприємця ОСОБА_2 чи керівництва ПП Библос до кримінальної відповідальності позивачем суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду доказів, які свідчать про намір відповідачів при здійсненні господарських операцій діяти з метою уникнення оподаткування фінансового-господарських результатів їх виконання, незаконного привласнення податку на додану вартість, а відтак не доведено наявність умислу, направленого на незаконне заволодіння державним майном.

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема, верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

З огляду на вищевказане, суд додатково зазначає, що зміст позовних вимог не в повній мірі відповідає приписам частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України в частині визначення розміру адміністративно-господарських санкцій та способу їх застосування щодо кожного з відповідачів, тим самим підтверджує непереконливість правової позиції позивача та не доведеність обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_7

Постанова складена в повному обсязі 24.02.2012 року.