Справа № 5941/10/1570
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-5941/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2010 року. м.Одеса

суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В. розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 справу за адміністративним позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Приморському районі міста ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2010 року до суду звернулось Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Приморському районі міста ОСОБА_1 (далі Відділення Фонду) з позовом до ОСОБА_2 зазначив, що відповідач як страхувальник зареєстрований та перебуває на обліку у Відділенні Фонду. Перевіркою відповідача, яка здійснена 01.03.2010 року, щодо правильності нарахування, повноти і своєчасності перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за період з 20.02.2009 року по 31.12.2009 року, було встановлено, що ОСОБА_2 на підставі трудового договору від 20.02.2009 року зобовязана сплачувати заробітну плату найманому працівнику не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Але з березня 2009 року відповідач необґрунтовано занижувала нарахування заробітної плати, у звязку з чим були відділенням донараховані страхові внески у сумі 12,85грн. та пеня у сумі 0,47 грн. Відповідачу направлена претензія на зазначену суму, проте ним не сплачена.

Представник позивача та відповідач надали до суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, в якій позивач також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а відповідач підтримала надані до суду заперечення проти задоволення позову.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_2, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, зареєстрована та перебуває на обліку у Відділенні Фонду за № згідно страхового свідоцтва від 03.03.2009 року (а.с.5), як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відповідно до ст.6,7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»№1105-ХIV від 23.09.99 року (далі Закон №1105-ХIV).

01.03.2010 року позивачем відносно відповідача складений акт №159 перевірки правильності нарахування, повноти і своєчасності перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за період з 20.02.2009 року по 31.12.2009 року В акті зазначено, що ОСОБА_2 на підставі трудового договору від 20.02.2009 року зобовязана сплачувати заробітну плату найманому працівнику не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. З березня 2009 року відповідач необґрунтовано занижувала нарахування заробітної плати, у звязку з чим були відділенням донараховані страхові внески у сумі 12,85грн. та пеня у сумі 0,47 грн. (а.с.6-8).

Зазначений акт від 10.03.2010 року надійшов відповідачці поштою 16.03.2010 року, після ознайомлення з яким вона листом від 24.03.2010 року за №20/01-14 повідомила відділення Фонду про свою незгоду з його висновками, оскільки перевірка працівниками відділення Фонду не здійснювалась, акт складався не за місцем її роботи, без її участі та без ознайомлення перевіряючими з документами, які підтверджують відсутність порушень з її сторони (а.с.19-20).

На зазначений лист ОСОБА_2 отримала відповідь, відповідно до якої її заперечення не прийняті до уваги та зазначено, що акт перевірки від 01.03.2010 року складений у відповідності з чинним законодавством (а.с.21)

Відповідно до ч.2 ст.45 Закону №1105-ХIV страхувальник (до яких відноситься ОСОБА_2О.) зобов'язаний своєчасно та повністю нараховувати та сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідний порядок встановлений Інструкцією про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженої постановою Правління Фонду №36 від 12.07.2007 року (далі Інструкція №36).

Згідно зі ст.47 Закону України №1105-ХІV, п.8.1 Інструкції №36 робочі органи дирекції Фонду здійснюють контроль за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою перерахування та надходження страхових внесків, інших платежів до Фонду, а також за цільовим і правильним витрачанням його коштів. З цією метою передбачене проведення в порядку, визначеному законодавством України, планових та позапланових виїзних перевірок фінансово-господарської діяльності страхувальників щодо нарахування, своєчасності і повноти сплати та цільового використання коштів на страхування від нещасного випадку .

Пунктом 8.2 Інструкції №36 визначено, що такий контроль проводиться шляхом перевірки бухгалтерських документів про нарахований заробіток та інші виплати, повноти нарахування страхових внесків, платіжних доручень про перерахування внесків.

Постановою Правління Фонду від 17.10.2003 року №68 затверджено Порядок здійснення контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати страхувальниками страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, інших платежів до Фонду та цільовим використанням коштів (далі Порядок ).

Пунктом 1.9 Порядку визначено, що працівникам робочих органів виконавчої дирекції на обєкті, що перевіряється, за рахунок страхувальника надається: місце для роботи; можливість користуватися телефонним звязком; необхідні документи для перевірки. Керівники та відповідні посадові особи обєкта перевірки можуть надавати письмові пояснення з питань що перевіряються. Відповідно до п.8.3 Інструкції №36 страхувальники зобовязані безперешкодно надавати особам, які проводять перевірку, потрібні для її проведення документи.

Таким чином, вищезазначеними нормами законодавства встановлено, що робочі органи виконавчої дирекції Фонду з метою контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати страхувальниками страхових внесків проводять тільки виїзні перевірки, при здійсненні яких перевіряються бухгалтерські та інші документи.

Проте судом достовірно встановлено, що позивачем складений акт перевірки №159 від 01.03.2010 року, але виїзна перевірка відповідача з перевіркою відповідних документів проведена не була. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1.5, 1.8 Порядку при проведенні планової виїзної перевірки страхувальника йому не пізніше, ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки направляється повідомлення робочого органу виконавчої дирекції Фонду із зазначення дати її проведення, за підписом начальника відділення та завіреного печаткою. Для проведення перевірки працівнику, якій буде здійснювати перевірку, робочим органом виконавчої дирекції Фонду видається посвідчення на право проведення перевірки, у якому зазначається дата початку та закінчення перевірки.

Повідомлення про проведення планової перевірки 23.02.2010 року відділенням Фонду було направлено відповідачу 11.02.2010 року за №268, яке отримане ним 18.02.2010 року (а.с.17), тобто не за 10 днів, проте ОСОБА_2 на виконання вимог законодавства щодо необхідності надати умови та документи перевіряючому, 23.02.2010 року знаходилась на робочому місці. Між тим, 23.02.2010 року представник відділення Фонду не прибув для проведення перевірки.

Акт перевірки №159 складений 01.03.2010 року. В цьому акті відсутні відомості з відомо кого та в присутності кого проводилась перевірка (а.с.6).

Згідно з п. 11.1 Порядку, п. 8.5 Інструкції №36 за результатами перевірки складається акт у двох примірниках і підписується особами, які проводили перевірку, та керівником і головним бухгалтером страхувальника. Один з примірників передається під розписку керівникові або головному бухгалтеру страхувальника і скріплюється печаткою страхувальника в разі її наявності. До акту перевірки надаються належні документи, які підписуються працівником, якій здійснює перевірку, та головним бухгалтером.

У разі відмови керівника або головного бухгалтера страхувальника, що перевіряється, підписати акт, робиться у присутності двох свідків відповідний запис на останній сторінці акту особою, яка здійснює перевірку. Якщо вказана особа відмовляється від одержання акту, про це також робиться відповідний запис на останній сторінці акта особо., яка здійснює перевірку, і акт не пізніше наступного дня направляється страхувальнику (п11.4,11.5 Порядку).

В акті перевірки №159 від 01.03.2010 року відсутні підпис ОСОБА_2 та записи щодо відмови від підпису нею акту перевірки, що підтверджує твердження відповідачки щодо не проведення позивачем виїзної перевірки її діяльності.

Крім того, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що у позивача не було передбачених законом підстав для донарахування відповідачу страхових внесків. Такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.

Відповідно до ст.47 Закону України №1105-ХІV, п.4.10 Інструкції №36 розмір страхових внесків страхувальника обчислюються для роботодавців у відсотках до сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників.

Статтею 6.1 Порядку визначено, що витрати на оплату праці найманих працівників, на які нараховуються страхові внески, визначаються відповідно до ч.3 ст.47 Закону України №1105-ХІV, ст..2 закону України «Про оплату праці»,, Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», Інструкції зі статистики заробітної плати , затвердженої наказом держкомстату України від 13.01.2004 року №5, Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю.

Відповідно до положень Закону України «Про оплату праці»заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Ст.56 КЗпП України передбачено, що за згодою між працівником і власником може встановлюватися як при прийняття на роботу, та і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Судом встановлено, що наймана відповідачем особа ОСОБА_1 працював відповідно до укладеного договору неповний робочій день та отримував заробітну плату за відпрацьований час згідно табелів обліку робочого часу, та відповідно від цієї суми нараховувались та сплачувались за встановленою ставкою страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Зазначене підтверджується актом перевірки ОСОБА_2 №15-01-007/0206 від 05.05.2010 року територіальної державної інспекції праці в Одеській області, згідно висновку якого розмір оплати праці за відпрацьовану норму робочого часу найманій особі ОСОБА_1 встановлений із додержанням вимог ст.95 КзП України щодо мінімального розміру заробітної плати встановленої в Україні (а.с.36-37).

При таких обставинах висновок акту перевірки позивача від 01.03.2010 року №159 щодо необґрунтованого заниження страхувальником ОСОБА_2 нарахування заробітної плати (з розміру якої нараховувалися страхові внески) є неспроможним.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач добросовісно виконував всі покладені на нього законодавством обовязки щодо сплати страхових внесків Фонду у встановлених для нього відсотках до сум фактичних витрат на оплату праці найманого працівника.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд дійшов до висновку, що позивач при проведенні перевірки, складанні акту перевірки від 01.03 2010 року№159 та прийнятті рішення щодо донарахування страхових внесків у сумі 12,85 грн. та нарахування пені у сумі 0,47грн. відповідно до акту перевірки порушив як субєкт владних повноважень принцип законності та принципи діяльності субєктів владних повноважень, які встановлені частиною 3 статті 2 КАС України, а тому його позовні вимоги щодо стягнення 13,32 грн як заборгованості по сплаті страхових внесків Фонду задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Приморському районі міста ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків у сумі 13,32грн. (страхові внески на суму 12,85грн., пеня на суму 0,47грн.) відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167 КАС України.

Суддя

У задоволенні адміністративного позову Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Приморському районі міста ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків у сумі 13,32грн. (страхові внески на суму 12,85грн., пеня на суму 0,47грн.) відмовити.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2010 року .

/