Справа № 808/6863/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року Справа № 808/6863/14 Провадження № ДО/808/449/14
15:15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді - Бойченко Ю.П., суддів: Нестеренко Л.О., Шари І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

1. Міністерства внутрішніх справ України

до 2. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

3. Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області

4. Державної казначейської служби України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування морального збитку

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Запорізького окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України та до Державної казначейської служби України.

В зазначеній позовній заяві позивач просить суд (відповідно до уточнених позовних вимог від 07.05.2015 вх.№19607):

- визнати дії Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, ГУ МВС України в Донецькій області та МВС України щодо звільнення сержанта міліції ОСОБА_1 незаконними;

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України №783 від 24.07.2014, в частині звільнення сержанта міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 (дискредитація) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України від 29.07.2014 №1436 о/с, в частині звільнення сержанта міліції ОСОБА_1 у запас з органів внутрішніх справ.

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції Краматорського MB ГУМВС України в Донецькій області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.09.2014 по день поновлення на посаді.

- стягнути з Краматорського MB ГУМВС України в Донецькій області не отриману заробітну плату з 19.07.2014р. по 25.09.2014р.

- стягнути з Держави, шляхом списання коштів зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного казначейства України через Управління державного казначейства в м.Краматорськ ГУДКСУ Донецької області, моральну шкоду у розмірі 7200,00 гривень на користь ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ніяких вчинків, які б суперечили інтересам служби та покладеним на нього обовязкам, а також тих, що дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ він не скоював, у звязку з чим вважає оскаржувані накази МВС України в частині, які стосуються притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ, безпідставними та протиправними. Позивач зазначає, що службове розслідування, на підставі висновків якого прийнято оскаржувані накази, фактично не проводилось, а звільнений з органів внутрішніх справ він був з порушенням вимог чинного законодавства. Тому вважає, що оскаржувані накази підлягають скасуванню, а його має бути поновлено на займаній посаді з виплатою не отриманої заробітної плати. Також позивач вважає, що своїми діями відповідачі нанесли йому моральну шкоду, яку він оцінив в 7200,00 грн.

В судове засідання, 29 травня 2015 року, позивач не зявився, надіслав до суду клопотання (вх.№22818) про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

В судових засіданнях, які відбувались раніше, позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання, 29 травня 2015 року, представники відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 3 не зявились, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності за наявними в матеріалах справи документами.

В судових засіданнях, які відбувались раніше, представники зазначених відповідачів заперечили проти заявлених вимог в повному обсязі. Зазначали, що оскаржувані накази видані з дотриманням вимог чинного законодавства України та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Підставою для звільнення позивача з органів внутрішніх справ стали висновки службового розслідування, відповідно до яких було встановлено факт вилучення ОСОБА_1 зброї у громадян разом з представниками ДНР. Тим самим позивачем були порушені ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяга працівника органів внутрішніх справ України. З підстав викладених в письмових запереченнях просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача 4 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань суду не надав, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглядати справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до положень статті 128 КАС України, з урахуванням клопотання позивача та представників відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3 про розгляд справи за їх відсутності, справа розглядається в порядку письмового провадження.

В звязку з розглядом справи в порядку письмового провадження, суд, керуючись частиною 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач з 28 квітня 2012 року працював в Краматорському міському відділу ГУМВС України в Донецькій області. Наказом від 30.04.2012 №170 о/с його призначено на посаду - дільничний інспектор міліції Краматорського MB ГУМВС України в Донецькій області, має спеціальне звання сержант міліції.

Наказом Міністра внутрішніх справ України № 725 від 24.07.2014 за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230, створено комісію, якій доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За результатами проведення службового розслідування 24.07.2014 складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області.

З даного висновку вбачається, що ряд працівників ГУМВС України в Донецькій області свідомо стали на шлях зради інтересів служби, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, сприяння та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угруповувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території України. Зокрема, в ході службового розслідування встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в ОВС з 28.04.2012, діючих дисциплінарних стягнень не має, спільно з представниками ДНР вилучав зброю у громадян, у звязку з чим вважали би звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На підставі зазначених висновків службового розслідування відповідачем 1 було прийнято наказ № 783 від 24.07.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області», згідно з яким за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, сержанта міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції Краматорського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

29 липня 2014 року відповідачем 1 було прийнято наказ № 1436 о/с «По особовому складу», згідно з яким сержант міліції ОСОБА_1, дільничний інспектор міліції Краматорського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області, був звільнений з органів внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

17 вересня 2014 року до Краматорського МВ надійшов наказ ГУМВС України в Донецькій області від 05.09.2014 № 333 о/с «По особовому складу», з якого вбачається, що сержант міліції ОСОБА_1 наказом від 29.07.2014 №1436 о/с звільнений з органів внутрішніх справ у запас за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з урахуванням вислуги років: у календарному обчисленні 02 роки 11 місяців 04 дні, у пільговому обчисленні - 03 роки, 04 місяці 29 днів.

Вважаючи протиправними накази: № 783 від 24.07.2014 року та № 1436 о/с від 29.07.2014 в частинах, що стосується його звільнення з органів внутрішніх справ України, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, їх права, обов'язки та відповідальність, у томі числі порядок звільнення зі служби, врегульовані Положенням про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення).

Відповідно до п.66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Як зазначено в наказі від 29.07.2014 № 1436 о/с, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ здійснено на підставі ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту, за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Стаття 65 Конституції України визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про міліцію», у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 ст. 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту Присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України клянеться завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягає з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ; мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Відповідно до положень ст.1 Дисциплінарного статуту поняттям службова дисципліна охоплюється дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст.2 Дисциплінарного статуту невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни визнається дисциплінарним проступком.

Аналізуючи викладене, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка порушила службову дисципліну та скоїла дисциплінарний проступок.

Разом з тим, наявність такого проступку повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обовязок доведення факту скоєння дисциплінарного проступку покладається на орган, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 24.07.2014, затверджений Міністром внутрішніх справ України (далі Висновок службового розслідування). Зміст Висновку службового розслідування в частині, що стосується позивача, був викладений вище.

Суд звертає увагу, що наказ про призначення та проведення службового розслідування № 725, Висновок службового розслідування, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 783, складені та винесені в один день - 24.07.2014.

Суд критично оцінює можливість призначення, проведення службового розслідування, складання Висновку службового розслідування та вирішення питання про звільнення особи за один день. Разом з тим, в звязку з ненаданням відповідачами інших доказів в обґрунтування обставин, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, судом досліджено Висновок службового розслідування та матеріали службової перевірки відносно позивача.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

При цьому, обовязок суду щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, закріплений частиною 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

При відкритті провадження у справі суд зобовязував МВС України надати матеріали службового розслідування відносно позивача, а також зазначав про обовязок відповідачів, як субєктів владних повноважень, у разі заперечення проти позову надати всі матеріали, що були або мали бути взяті ними до уваги при прийнятті рішень, з приводу яких подано позов.

У звязку із наданням представником першого відповідача відомостей щодо направлення матеріалів службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області до прокуратури Донецької області (клопотання від 04.12.2014 вх.№50387), ухвалою суду від 04.12.2014 у прокуратури Донецької області були витребувані належним чином засвідчені копії зазначених матеріалів.

13.03.2015 судом від прокуратури Донецької області надійшов лист від 27.02.2015 за №(05)17/1/3-188вих15 в якому повідомлялось, що копії матеріалів та висновків спрямовані на адресу судді Запорізького окружного адміністративного суду Горобцовій Я.В. на виконання ухвали по справі №808/6108/14.

Судом досліджено копію висновку службового розслідування за фактами неправомірних дій окремих працівників Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, який не містить конкретних відомостей щодо скоєння ОСОБА_1 вчинків, які дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.

Крім того Прокуратура Донецької області в супровідному листі від 27.02.2015 вих.№(05)17/1/3-187вих-15, який надійшов до суду 10.03.2015, зазначила, що оригінал висновку до слідчого управління прокуратури Донецької області не надходив.

Також, ухвалою суду від 09.02.2015 у МВС України були витребувані матеріали службової перевірки щодо окремих працівників Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, що стали підставою для прийняття наказу № 783 від 24.07.2014 та наказу №1436 о/с від 29.07.2014.

Витребувані матеріали службового розслідування, на підставі яких зроблені висновки що позивач спільно з представниками ДНР вилучав зброю у громадян, відповідачем 1 суду не надані.

Дослідженні судом матеріали службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області окрім списку працівників Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, відносно яких отримано інформацію щодо їх неправомірних дій, та узагальненої інформації, не містять відомостей про вилучення позивачем зброї у громадян разом з представниками ДНР, як про це зазначено у висновках службового розслідування.

Таким чином, відповідачем 1 матеріали службового розслідування, на підставі яких зроблені висновки про скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, суду на час розгляду справи не надані.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в основу висновку про скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ, покладено нібито факт встановлення того, що позивач разом з представниками ДНР вилучав у громадян зброю. З яких джерел була встановлена зазначена інформація та чим підтверджується, у висновку службового розслідування не зазначено.

Відповідачами не надано відповідних доказів, які б підтверджували вищезазначені обставини, чи скоєння інших протиправних дій.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про відсутність доказів, які підтверджують скоєння ОСОБА_1 вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, у звязку з чим накази МВС України № 783 від 24.07.2014 та № 1436 о/с від 29.07.2014 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ прийняті протиправно, а відтак, позовні вимоги про їх скасування в цій частині підлягають задоволенню.

У звязку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині, яка стосується ОСОБА_1, то на підставі вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

При цьому суд зазначає, що обовязок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ. Так, відповідно до переліку № 4 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 378 від 30.06.2011 «Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ» (зі змінами та доповненнями) поновлення позивача на посаді відноситься до компетенції начальника ГУМСВ України в Донецькій області.

Судом встановлено, що позивач з моменту звільнення 29.07.2014 до дати постановлення рішення у цій справі ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, а відтак на його користь повинна бути стягнута сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. При цьому суд зазначає, що позивач звільнений з органів внутрішніх справ саме з 29.07.2014, а не як вважає позивач з 25.09.2014. Зазначений факт підтверджується вищевикладеними обставинами, в тому числі: відомостями зазначеними в наказах: №1436 о/с від 29.07.2014, №333 о/с від 05.09.2014, записом в трудовій книжці позивача та не заперечується відповідачами.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. (далі Порядок № 100)

Так, згідно з вимогами п.2 Порядку № 100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5.8 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки відповідача 3 від 20.03.2015 №212/69 розмір середньомісячного грошового забезпечення позивача, на час звільнення, становив 4609,38 грн., розмір середньоденного грошове забезпечення позивача, на час звільнення, становив 148,69 грн.

Відтак, станом на 29.05.2015 з дня видання відповідачем 1 наказу про звільнення позивача минуло 304 дні. (період часу з 30.07.2014 по 29.05.2015).

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке належить стягнути з відповідача 3 на користь позивача, становить: 304 дні х 148,69 грн. = 45201,76 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що відповідно до положень пп.1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу в Краматорському МВ, суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з відповідача 3.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 4609,38 грн. підлягає негайному виконанню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на його користь заробітну плату (грошове забезпечення) за період з 19.07.2014 по 25.09.2014, слід зазначити наступне.

У системі МВС України порядок та умови нарахування та виплати грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова).

Пунктом 12 даної Постанови доручено державним органам привести власні нормативно-правові акти у відповідність.

На виконання вищезазначеного доручення Уряду, МВС України був виданий наказ від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (далі - Наказ), яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.6 Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Як то визначено у п. 1.18 Інструкції виплата грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу у разі звільнення зі служби до дня виключення зі списків особового складу включно.

Оскільки позивача було звільнено з органів внутрішніх справ з 29 липня 2014 року, то виплата грошового забезпечення йому повинна бути здійснена до цієї дати включно у відповідності до вказаного пункту Інструкції, а не до 25 вересня 2014 року як того вимагає останній.

Матеріали справи свідчать, що за роботу в органах внутрішніх справ до 29.07.2014 з позивачем був проведений розрахунок, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги позивача стягнути на його користь 7200,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно з ст. 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність в діях відповідача так званого складу цивільного правопорушення, який включає в себе наступні обов'язкові елементи: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Слід зазначити, що позивач вимагаючи стягнути моральну шкоду не довів наявності такої шкоди.

Крім того, позивач на підтвердження завданої йому моральної шкоди, та її наслідків не надав жодного доказу.

А відповідно до ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

А отже суд дійшов висновку, що позивач не довів склад цивільного правопорушення в діях відповідачів, який би і був підставою у відповідності до ст. 1167 ЦК України для виплати моральної шкоди.

Крім того, суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України і цим нормативно-правовими актом відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Таким чином, спеціальним законодавством, що регулюють спірні правовідносини не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди, а тому і відсутні підстави для задоволення таких вимог позивача.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 24.07.2014 року №783 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення сержанта міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

3.Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 29.07.2014 року №1436 о/с «По особовому складу» в частині звільнення сержанта міліції, дільничного інспектора міліції Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області ОСОБА_1 у запас з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 29.07.2014.

4. Поновити сержанта міліції ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції Краматорського MB ГУМВС України в Донецькій області з 30.07.2014 року.

5. Стягнути з Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.07.2014 по 29.05.2015 у розмірі 45201 грн. 76 коп. (сорок пять тисяч двісті одна гривня 76 копійок).

6. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

7. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції Краматорського MB ГУМВС України в Донецькій області та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 4609 грн.38 коп. (чотири тисячі шістсот девять гривен 38 копійок) підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Ю.П.Бойченко

Суддя Л.О.Нестеренко

Суддя І.В.Шара