Справа № 825/1470/15-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1470/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А
14 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Степанюка А.Г.,
суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,
при секретарі - Ліневській В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації, -
У травні 2015 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач-1, в/ч НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач-2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:
- визнання неправомірною бездіяльності Відповідача-2 щодо не зарахування Позивача на продовольче забезпечення з 18.03.2014 року по 06.03.2015 року до в/ч НОМЕР_1 та несвоєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 ;
- визнання неправомірною бездіяльності Відповідача-1 стосовно невиплати ОСОБА_2 нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 року №575 (додаток №9) за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 2 960,16 грн.;
- визнання неправомірною бездіяльності в/ч НОМЕР_2 стосовно невиплати Позивачу нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.01.2015 року №02 (додаток №9) за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 546,22 грн.;
- визнання неправомірною бездіяльності в/ч НОМЕР_2 стосовно невиплати Позивачу нарахованої згідно наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.02.2015 року №90 (додаток №9) за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 546,22 грн.;
- визнання неправомірною бездіяльності в/ч НОМЕР_2 стосовно невиплати Позивачу нарахованої згідно наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.03.2015 року №169 (додаток №9) за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 493,36 грн.;
- визнання неправомірною бездіяльності в/ч НОМЕР_2 стосовно невиплати Позивачу нарахованої згідно наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.04.2015 року №244 (додаток №9) за період з 01.03.2015 року по 06.03.2015 року включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 105,72 грн.;
- стягнення з Відповідача-1 нараховану грошову компенсацію в сумі 4 651,68 грн.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.05.2015 року позов задоволено частково стягнуто з в/ч НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 нараховану грошову компенсацію в загальній сумі 4 651,68 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачу не була виплачена нарахована у період служби грошова компенсація, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд зауважив, що Позивач фактично зарахований на продовольче забезпечення у спірний період, в підстави для визнання неправомірними дій в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати грошової компенсації відсутні, адже Відповідач-1 є бюджетною установою та фінансується за рахунок державного бюджету.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити позовну заяву без розгляду, а у випадку визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду залишити позов без задоволення. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неповному дослідженні судом всіх фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, що спричинило прийняття неправильного рішення.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що наказом Військового комісара Корюківського районного військового комісаріату від 18.03.2014 року №21 (а.с. 7) молодшого сержанта ОСОБА_1 , призваного Корюківським РВК радіотелеграфістом відділення зв`язку та інформатизації Корюківського РВК, приписано вважати таким, що з 18.03.2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. При цьому, як було встановлено Чернігівським окружним адміністративним судом, з 18.03.2014 року Позивач не був забезпечений харчуванням.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції зі змісту довідки Чернігівського ОВК від 16.03.2015 року №1643 відповідно до розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення ЗС України тилу ЗС України від 07.06.2012 року №905 Чернігівський ОВК перебуває на продовольчому забезпеченні при військовій частині НОМЕР_1 з 01.09.2012 року (а.с. 29).
Так, наказом ТВО Військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 року №575 приписано виплатити військослужбовцям, призваним у зв`язку із мобілізацією, грошову компенсацію замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою №1 (загальновійськова), за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року включно (а.с. 26). При цьому, в додатку №9 до зазначеного наказу визначено до виплати Позивачу 4 352,14 грн. (а.с. 27).
Крім того, наказом ТВО Військового комісара Чернігівського ОВК від 02.01.2015 року №2 приписано у зв`язку з неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 , які призвані у зв`язку із мобілізацією, на підставі наданих рапортів, виплатити грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за грудень 2014 року (а.с. 36). При цьому, в додатку №9 до зазначеного наказу визначено до виплати Позивачу 546,22 грн. (а.с. 37).
Також наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.02.2015 року №90 приписано військовій частині НОМЕР_1 виплатити військослужбовцям, призваним у зв`язку із мобілізацією, грошову компенсацію замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою №1 (загальновійськова), за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року включно (а.с. 38). При цьому, в додатку №9 до зазначеного наказу визначено до виплати Позивачу 546,22 грн. (а.с. 39).
Крім того, наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.03.2015 року №169 приписано у зв`язку з неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 , які призвані у зв`язку із мобілізацією, на підставі наданих рапортів, виплатити грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за лютий 2014 року (а.с. 40). При цьому, в додатку №9 до зазначеного наказу визначено до виплати Позивачу 493,36 грн. (а.с. 41).
Наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.04.2015 року приписано у зв`язку з неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям районних (міських) військових комісаріатів Чернігівської області, які призвані у зв`язку із мобілізацією, на підставі наданих рапортів, виплатити грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за березень 2015 року (а.с. 42). При цьому, в додатку №9 до зазначеного наказу визначено до виплати Позивачу 105,72 грн. (а.с. 43).
При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, провідним спеціалістом відділення забезпечення Чернігівського ОВК, військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 , працівником ЗСУ бухгалтером ФЕС, командиром в/ч НОМЕР_1 складено акт взаємозвірки вартості компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців призваних на військову службу по мобілізації Корюківського РВК (а.с. 44), згідно якого ОСОБА_1 належить компенсувати 2 960,16 грн. На підставі даних звірки наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.04.2015 року №275 (а.с. 45) внесені зміни до наказу від 10.12.2014 року №575 (а.с. 26) та в додатку №9 (а.с. 46) визначено, що сума компенсації, що належить до виплати Позивачу за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року, складає 2 960,16 грн.
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 1, 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також пп. «н» п. 1 приміток до «норми №1 загальновійськова» Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисті та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затверджених постановою КМ України від 29.03.2002 року №426, і п.п. 1.10, 2.3 затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 року №402 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь Позивача нарахованої, але не виплаченої грошової компенсації. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд зазначив, що твердження Позивача про не зарахування останнього Чернігівським ОВК є необґрунтованим, оскільки спростовується наявними у матеріалах справи доказами, а підстави для визнання неправомірною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати нарахованої грошової компенсації відсутні, адже Відповідач-1 фінансується за рахунок Державного бюджету, а відповідні видатки у період з 18.03.2014 року по 06.03.2015 року не передбачалися.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч. 1 ст. 9-1 Закону продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту «н» пункту 1 приміток до «норми № 1 - загальновійськова» Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затверджених постановою КМ України від 29.03.2002 року №426 в редакції постанови КМ України від 18.06.2014 року №189, яка набрала чинності 24.06.2014 року (далі Постанова №426), за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема, громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.
Приписи п. 1.10 затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 року №402 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час (далі Положення №402) передбачають, що військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.
Абзацом 2 пункту 1.11 Положення №402 визначено, що при звільненні (виключенні зі списків особового складу військової частини) військовослужбовців та інших категорій, які мають право на одержання норм харчування за рахунок держави, вони забезпечуються до дня виключення їх з списків особового складу військової частини.
Відповідно до пункту 2.3 Положення №402 у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави.
Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Всупереч вимог підпункту «н» до «норми №1 - загальновійськова» Постанови №426 Позивач, будучи зарахованим на продовольче забезпечення, не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з МО України.
Вказана обставина відображена і в Аудиторському звіті від 26.12.2014 року №234/1/31/82 про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 10.07.2012 по 26.11.2014 (а.с. 30-35). У ньому, зокрема, зазначено, що втрату доходів на загальну суму 2 446 343,18 грн. було допущено внаслідок ненарахування та невиплати грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 та приписано в термін до 26.01.2015 року організувати відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 , які призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації, на загальну суму 2 446 343,18 грн.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої грошової компенсації підлягають задоволенню.
При цьому зі змісту листа в/ч НОМЕР_1 від 14.04.2015 року №69/1012 (а.с. 8), адресованого Позивачу, вбачається, що Відповідачем-1 не заперечується необхідність проведення компенсаційних виплат.
Посилання Апелянта на помилковість висновків суду першої інстанції про порушення Позивачем строків звернення до суду колегія суддів оцінює критично з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Тобто, процесуальний строк для звернення до адміністративного суду обраховується з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, зважаючи на те, що саме листом Відповідача-1 від 14.04.2015 року №69/1012 (а.с. 8) було повідомлено ОСОБА_1 про неможливість виплати нарахованих сум компенсації, процесуальний строк починає свій перебіг з дня, коли Позивач дізнався про існування даного листа, а саме не раніше 14.04.2015 року. З огляду на викладене звернення ОСОБА_1 до суду 05.05.2015 року було здійснено у строки, передбачені положеннями КАС України.
Твердження Апелянта на положення пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України як на підставу для відмови у задоволенні позову судом апеляційної інстанції оцінюється критично з огляду на таке.
Відповідно до п. 242 затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Зі змісту наведеної вище правової норми можна дійти висновку, що заборона щодо виключення військовослужбовців зі списків особового складу, стосується тих випадків коли відсутня на це згода самого військовослужбовця.
Водночас, доказів надання Позивачем згоди на виключення його зі списків особового складу без проведення з ним усіх необхідних розрахунків Відповідачем-1 як суб`єктом владних повноважень не надано.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального та процесуального права.
Щодо решти висновків суду першої інстанції, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції в ході перегляду оскаржуваної постанови не було встановлено порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи в частині решти позовних вимог, а тому рішення Чернігівського окружного адміністративного суду переглядалось в межах апеляційної скарги.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк
Судді В.В. Кузьменко
О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.