Справа № 1423/2009/2011
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 р. Справа № 1423/2009/2011

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

31.10.2008 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом до Миколаївського ОВК та ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому, з урахуванням численних заяв про уточнення і доповнення позовних вимог, просив захистити його порушене право на належне пенсійне забезпечення та зобов`язати відповідачів здійснити йому за період з 01.09.1999р. по 01.01.2007р. перерахунок пенсії раніше призначеної пенсії з урахуванням 40% надбавки до посадового окладу (Указ Президента України №847/99 від 14.07.1999р.), 100% надбавки (Указ Президента України №173 від 23.02.2002р.), 90% надбавки (Указ Президента України №389/03 від 05.05.2003р.), 33,3% премії (Постанова КМУ №829 від 22.05.2000р. і наказ МОУ №75 від 05.03.2001р.) та 15% надбавки за роботу з таємними документами.

12.01.2009 року ухвалою судді Центрального районного суду м.Миколаєва вказаний позов було залишено без руху, а ухвалою судді від 25.05.2009р. дану позовну заяву було повернуто позивачу.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13.10.2010 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.05.2009р. було закрито та дану справу було вирішено передати до Одеського апеляційного адміністративного суду, який, в свою чергу, згідно повідомлення вих.№319 від 20.01.2011р., повернув її назад до апеляційного суду Миколаївської області.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02.03.2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано ухвалу судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.05.2009р. та справу направлено до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.05.2011 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії з урахуванням 40% надбавки до посадового окладу (Указ Президента України №847/99 від 14.07.1999р.) з вересня 1999р., 100% надбавки (Указ Президента України №173 від 23.02.2002р.) з липня 2002р., 90% надбавки (Указ Президента України №389/03 від 05.05.2003р.) з травня 2003р. та 33,3% премії (Постанова КМУ №829 від 22.05.2000р. і наказ МОУ №75 від 05.03.2001р.) з квітня 2001р. В іншій частині позовних вимог призначено розгляд питання про поновлення строку на звернення до суду із цими вимогами.

Ухвалою ВАС України від 21.02.2012 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_1 та залишено без змін ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 02.03.2011 року.

Ухвалою ВАС України від 01.11.2013 року відхилено і іншу касаційну скаргу ОСОБА_1 та залишено без змін ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13.10.2010 року.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.02.2014 року по справі відкрито скорочене провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії з урахуванням 15% надбавки за роботу з таємними документами, а в решті вимог позовну заяву повернуто позивачеві.

Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 березня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Миколаївський ОВК підготувати довідку для перерахунку раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за період з 01.01.2005р. по 31.12.2006р., зазначивши у ній грошове забезпечення позивача з урахуванням, окрім іншого, надбавку за роботу з таємними документами у розмірі 15% посадового окладу та передати її до ГУ ПФУ у Миколаївській області. Зобов`язано ГУ ПФУ у Миколаївській області прийняти вказану довідку, здійснити на її підставі відповідний перерахунок пенсії та сплатити ОСОБА_1 суму пенсії, що була визначена внаслідок такого перерахунку. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаної постановою суду 1-ї інстанції, представник ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській 24.03.2014р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на приписи ст.ст.99,100 КАС України та на порушення судом 1-ї інстанції норм процесуального і матеріального права, просив скасувати постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.03.2014 року, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та /або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх законних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач підполковник запасу ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах колишнього СРСР та РФ, остання посада «начальник групи 354 військового представництва МО РФ». 11.05.1994р. наказом МО РФ №0715 позивач був звільнений з військової служби у запас за п. «а» ч.2 ст.49 (т.б. у зв`язку із організаційно-штатними заходами).

Під час проходження військової служби з 1984р. по 1994р. підполковник ОСОБА_1 мав відповідний допуск №1079/02145 від 24.01.1980р. до роботи з «таємними» та «цілком таємними» документами Форми №2, що підтверджується листом-повідомленням начальника 354 військового представництва МО РФ вих.№217 від 23.10.2008р. Також, з цього повідомлення вбачається, що відповідна картка-допуск ОСОБА_1 у 2000 році була знищена.

Після свого переїзду на постійне місце проживання до України, позивач з 01.12.1999 року отримує пенсію за вислугу років, як особа, яка звільнена з військової служби.

Протягом 2005-2007 р.р. позивач неодноразово звертався до МО України, Миколаївського ОВК та ГУ ПФУ в Миколаївській області із відповідними заявами про проведення йому перерахунку пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, в т.ч. і з урахуванням надбавки за роботу з таємними документами у розмірі 15% від посадового окладу, з приводу яких надавалися численні відповіді та роз`яснення і фактично відмовлялося в такому перерахунку.

Не погоджуючись з такими діями та бездіяльністю пенсійного органу, позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд 1-ї інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та відповідно, з часткової протиправності дій відповідачів.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А як слідує з положень ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно зі ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей пенсії перераховуються з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 43 цього Закону (в редакції від 15.06.2004р., яка діяла до 01 січня 2005 року), пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей обчислюються з грошового забезпечення цих військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу. При цьому, для обчислення їм пенсій враховуються відповідні оклади за посадою, військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу років, надбавки за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію і умови служби у порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, у вказаному Законі будь-яких обмежень щодо розміру пенсії не встановлено, а вирішення цього питання віднесено на розсуд Кабінету Міністрів України.

Як вбачається з п.6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17.07.1992 року №393, пенсії особам зазначеної категорії військовослужбовців обчислюються із суми грошового забезпечення, що виплачується їм на день звільнення з військової служби.

Додаткові ж види грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України були затверджені Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців» №452 від 06.04.1998 року.

Апеляційним судом встановлено, що спірна надбавка за роботу з таємними документами, т.б. роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, фактично була введена з 01 січня 2005 року на підставі Закону України «Про внесення змін до ст.43 ЗУ «про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» (затв. Постановою КМУ №414 від 15.06.1994р. із змін. та доп.), телеграми Міністра Оборони України від 22.07.2004р. та вказівки Департаменту фінансів МО України №232/3/19/788 від 22.02.2005р.

Отже, за вказаних обставин, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що позовні вимоги позивача щодо перерахунку пенсії з урахуванням спірної надбавки за таємність за період часу з 1999р. до 1 січня 2005 року є необгрунтованми та не заснованими на законі, в зв`язку із чим задоволенню не підлягають.

До того ж, при цьому слід зазначити й про те, що оскаржувана постанова суду 1-ї інстанції у цій частині ні позивачем, ні іншими сторонами по справі в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Як загально відомо, з 01 січня 2007 року функції з призначення, виплати та перерахунку пенсій військовослужбовцям, на підставі внесених до ст.49 Закону України №2262-ХІІ змін та Постанови КМУ №1522 від 02.11.2006р., було передано з військових комісаріатів до територіальних органів Пенсійного фонду України.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, наявних в ній копій документів з пенсійної справи позивача №ЮН41061 та листа-повідомлення начальника відділу соціального забезпечення Миколаївського ОВК від 06.08.2007р., ОСОБА_1 , маючи форму допуску до державної таємниці №2, в період з 01.01.2005р. по 31.12.2005р. отримував пенсію за вислугу років без врахування вищевказаної надбавки за роботу з таємними документами, в період з 01.01.2006р. до 31.12.2006р. в розмірі 10%, а з 01.01.2007 року йому було встановлено цю надбавку у належному розмірі 15%.

Одночасно необхідно звернути увагу на той факт, що правильність нарахування до пенсії позивача з 01.01.2007 року цієї надбавки саме у розмірі 15% також підтверджується і наявним у справі листом заступника начальника ГУ ПФУ в Миколаївській області вих.№639-М-078 від 09.01.2009р.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку, що протягом періоду з 01 січня 2005 року до 01.01.2007 року право позивача на належне соціальне забезпечення відповідачами фактично було порушене і відповідно, підлягає судовому захисту.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, в свою чергу, в даному випадку, не було належним чином зроблено представниками відповідачів при розгляді даної справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи (в т.ч. і щодо порушення позивачем встановленого с.99 КАСУ строку, який мотивовано було поновлено судом), правильності висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія, діючи в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу пенсіонного фонду без задоволення, а постанову суду 1-ї інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 березня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко