Справа № 806/2267/15
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м.Житомир справа № 806/2267/15

час прийняття: 16 год. 30 хв. категорія 3.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Шкорботун Ю.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Корхан до Народицького районного сектору Управління державної міграційної служби в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 Корхан звернувся з позовом до Народицького районного сектору Управління державної міграційної служби в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення від 03.03.2015року щодо примусового повернення з України та заборони в'їзду на Україну на три роки до 02.03.2018року.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і зазначив, що Позивач легально та у повній відповідності до вимог чинного законодавства ще 04.12.2009року в'їхав на території України з метою працевлаштування і на даний час працює на посаді директора ТОВ "ЧНР". Як пояснив представник Позивача, Позивачу в установленому порядку продовжувався термін перебування на території України, а 17.08.2012 року ВГІРФО УВС України у Вінницькій області була видана посвідка на постійне проживання.

Не зважаючи на вказані обставини, на думку представника Позивача, Відповідачем було винесено оскаржуване рішення про примусове видворення Позивача з території України та заборону в'їзду в Україну протягом трьох років. Вказане рішення мотивовано виключно тим, що посвідка на постійне проживання Позивача є фіктивною, але Відповідач не встановив хто і коли її підробив, не врахував, що рішенням Народницького районного суду Житомирської області від 09.06.2015року закрито адміністративне провадження відносно Позивача щодо скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Представник Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила і зазначила, що 03.03.2015року уповноваженими особами Народицького районного сектору Управління державної міграційної служби в Житомирській області було встановлено, що Позивач перебуває на території України на підставі фіктивної посвідки на постійне проживання, чим порушив правила перебування іноземних громадян на території України. За вказане порушення Позивач був притягнений до адміністративної відповідальності та ухвалено оскаржуване рішення щодо його примусового повернення з України та заборони в'їзду на Україну на три роки до 02.03.2018року.

Як зазначила представник Відповідача, Позивач в установленому порядку до відповідних державних органів для отримання посвідки на постійне проживання в України не звертався, а зазначена посвідка Позивачу ніколи не видавалася, що підтверджується повідомленням Управлінням ДМС України у Вінницькій області. За фактом підробки та використання зазначеної посвідки від 17.08.2012року відкрито кримінальне провадження №0000044 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.358 КК України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача та заперечення представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо правового статусу іноземців, які перебувають в Україні, порядку їх в'їзду в Україну та виїзду з України, регулюються правовими нормами Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" і Закону України "Про імміграцію", що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 Корхан, Позивач по даній справі, у відповідності до вимог чинного законодавства 04.12.2009року в'їхав на територію України з метою працевлаштування і на даний час працює на посаді директора ТОВ "ЧНР".

03.03.2015року уповноваженими працівниками Народицького районного сектору Управління державної міграційної служби в Житомирській області було встановлено, що Позивач перебуває на території України на підставі фіктивної посвідки на постійне проживання (серія АВ №042316 від 17.08.2012року) чим порушив правила перебування іноземних громадян на території України. За вказане порушення Позивач був притягнений до адміністративної відповідальності та ухвалено оскаржуване рішення щодо його примусового повернення з України та заборони в'їзду на Україну на три роки до 02.03.2018року.

Доводи Відповідача щодо відсутності у Позивача, як іноземного громадянина, правових підстав перебування на території України станом на 03.03.2015року знайшли своє підтвердження в судовому засіданні з огляду на таке.

За приписами ст.ст.4,5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Позивач як іноземний громадянин має право на отримання посвідки на постійне проживання на території України виключно в порядку імміграції в Україну на постійне проживання.

Як зазначено в статті 11 Закону України "Про імміграцію", особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання, регулюється правовими нормами Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. N 251.

Відповідно до п.3 цього Порядку така посвідка на постійне проживання Позивачу як іноземному громадянину може видаватися за його заявою відповідного зразку та подачі копії рішення про надання дозволу на імміграцію.

В судовому засіданні встановлено, що Позивач в установленому порядку станом на 17.08.2012року, тобто на день видачі спірної посвідки, до уповноважених державних органів про надання дозволу на імміграцію не звертався. Дозвіл на імміграцію Позивачу не видавався, що підтвердив представник Позивача в судовому засіданні.

Посвідка на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4 Корхан серії АВ №042316 від 17.08.2012року ВГРІФО УМВС України у Вінницькій області відповідно до вимог Порядку не видавалася.

За повідомленням Управління ДИС України у Вінницькій області за період 2011-2012років посвідки на постійне проживання в Україні видавалися лише серії ВН. Протягом вказаного періоду керівником ВГРІФО УМВС України у Вінницькій області був ОСОБА_5, а не "М.Л.Бойчук", що вказаний в спірній посвідці в якості керівника цієї ж установи.

Зазначене свідчить, що Позивач з 17.08.2012року перебував на території України за відсутності законних підстав чим допустив порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" такі дії Позивача слугують підставою для прийняття рішення про його примусове повернення з України. За приписами п.2.1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 N 353/271/150 прийняття оскаржуваного рішення входить до повноважень Відповідача, як посадової особи територіального підрозділу ДМС України.

Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача про те, що відповідно до постанови Народницького районного суду Житомирської області від 09.06.2015року про закриття адміністративного провадження відносно Позивача щодо скоєння правопорушення, передбаченого ст.203 КУпАП України, Позивач вважається особою, яка правомірно перебуває на території України.

Постанова суду у справі про адміністративний проступок, яка набрала законної сили, згідно ч. 4 ст. 72 КАС України є обов'язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалена постанова суду, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

На думку суду, представник Позивача допустив безпідставно широке трактування вказаної постанови Народницького районного суду Житомирської області від 09.06.2015року. Вказане судове рішення не містить жодного висновку щодо правомірності набуття Позивачем зазначеної спірної посвідки чи про наявність інших правових підстав перебування Позивача на території України після 17.08.2012року. Вказане судове рішення містить лише висновок про окремі процесуальні порушення, які допущені при притягненні Позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.203 КУпАП.

Безпідставними є також доводи представника Позивача про відсутність доказів наявності вини в діях Позивача щодо використання підробленої посвідки, що в свою чергу виключає підстави для його примусового видворення.

Вказані обставини належить вирішувати в порядку кримінального судочинства, а відповідно до вимог ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів на такі публічно-правові спори не поширюється. Тобто, вказані обставини не можуть бути предметом спору по даній справі і таким не являються.

При цьому судом враховуються доводи представника Відповідача, що за фактом підробки та використання зазначеної посвідки від 17.08.2012року відкрито кримінальне провадження №0000044 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.358 КК України.

На підставі викладеного суд приходить висновку, що Відповідач при винесенні оскаржуваного рішення в частині примусового повернення громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Корхан з України діяв в межах наданих повноважень, на підставі вимог чинного законодавства, неупереджено та із урахуванням всіх обставин, що мали місце для його прийняття.

Вказаним оскаржуваним рішенням громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4 Корхан одночасно заборонений в'їзд на Україну на три роки до 02.03.2018року.

Як пояснила в судовому засіданні представник Відповідача, таке рішення було зумовлено використанням Позивачем підробленої посвідки на постійне проживання в Україні.

Така позиція Відповідача не узгоджується із вимогами чинного законодавства з огляду на таке.

Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені правовими нормами ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" і є вичерпними.

Безспірно, підроблені документи та підроблений паспортний документ чи його невідповідність установленому зразку є підставами для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Разом з тим, законодавець прямо зазначає, що в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про підроблені документи.

А в розумінні вимог ст.1 цього ж Закону паспортний документ іноземця - це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в'їзд або виїзд з держави і визнається Україною. Тобто, спірна посвідка на постійне проживання від 17.08.2012року не відноситься до паспортного документа іноземця.

Жодних обставин щодо наданні Позивачем підробних документів при клопотанні про в'їзд в Україну Відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено.

Таким чином, оскаржуване рішення Відповідача в частині заборони Позивачу у в'їзді на Україну на три роки до 02.03.2018року не відповідає вимогам ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України судові витрати ОСОБА_4 Корхан підлягають відшкодуванню за рахунок державного бюджету пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у вигляді 36,54грн. судового збору.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково, визнати протиправним та скасувати рішення Народицького районного сектору Управління державної міграційної служби в Житомирській області від 03.03.2015року в частині заборони в'їзду громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4 Корхан на Україну на три роки до 02.03.2018року.

Судові витрати ОСОБА_4 Корхан у вигляді 36,54грн. судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст постанови виготовлено: 17 липня 2015 р.