Справа № 149/1322/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/1322/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Клімик К.О.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

15 липня 2015 року

м. Вінниця
Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білоуса О.В.
суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м.Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Хмільнику та Хмільницькому районі про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Хмільнику та Хмільницькому районі про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідно до постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.06.2015 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
В судове засідання представники сторін не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 10.04.2015 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в місті Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, однак йому було відмовлено, оскільки спеціальний стаж по призначенню пенсії є меншим, ніж визначено п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що згідно пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка .
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до запису № 7 в трудовій книжці позивача та довідки № к-171-01/270-з від 10.02.2015 року виданої ВАТ «Норільський гірничо-металургійному комбінаті ім. А.П. Завенягіна», він в період з 15.12.1981 року по 06.02.1984 року працював слюсарем-монтажником в Норільському гірничо-металургійному комбінаті ім. А.П. Завенягіна.
Відповідно до записів в трудовій книжці позивача та архівної довідки № 05-23/71721 від 28.11.2008 року, він в період 12.10.1985 року по 04.02.1994 року перебував на посаді монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій. З 25.07.1994 року по 04.08.1996 року працював на посаді монтажника.
У період до 31.12.1991 рік був чинний Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173, розділом XXIX «Будівництво будинків, споруд: промислових, енергетичних, гідротехнічних, шляхово-мостових, транспорту, зв`язку, житлових та культурно-побутових, а також надземних будинків та споруд шахт, рудників та комунікацій» якого право пільгового пенсійного забезпечення мали, зокрема, майстри (десятники), виконроби і монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, які були зайняті на будівниці нових споруд.
З 01.01.1992 року по 10.03.1994 роки був чинний Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, розділом XXVII якого право пільгового пенсійного забезпечення мали майстри будівельних і монтажних робіт та виконавці робіт, зайняті на роботах, мали право на пільгове пенсійне забезпечення, а з 11.03.1994 року був чинним Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджений постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 № 162, згідно з яким право пільгового пенсійного забезпечення мали майстри будівельних і монтажних робіт та виконавці робіт.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону тобто до 01.01.1992 року на роботах із шкідливими i важкими умовами праці, пенсії у розмірах, передбачених цим законом призначаються у вiдповiдностi з вимогами за віком i стажем, що встановлені раніше діючим законодавством.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за вiдсутностi трудової книжки або вiдповiдних записів у ній затвердженому постановою Кабінету Мiнiстрiв України № 637 від 12.08.1993 р. у тих випадках, коли в трудовій книжці вiдсутнi вiдомостi, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працiвникiв, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, органiзацiй або їх правонаступників. Оскільки стаж позивача підтверджено записами у трудовій книжці, суд першої інстанції дійшов висновку, що підтверджуючої довідки про стаж роботи не потрібно.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що з 13.11.1979 року по 01.11.1981 року позивач проходив службу у лавах Збройних сил Радянської армії, що підтверджується записом у його трудовій книжці та довідкою № 218 наданою Хмільницьким об`єднаним районним військовим комісаріатом 06.05.015 року.
Законом СРСР від 12.07.1967 №1950-VII «Про загальний військовий обов`язок» і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Радою міністрів СРСР від 17.02.1981 №193 (які діяли на момент служби позивача), було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.
Частиною 1 ст.2 Закону від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Згідно статті 8 Закону України «Про соціальний i правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Тому час проходження служби в Збройних силах Радянської армії повинен бути зарахований позивачу до стажу роботи за спеціальністю монтажник. Відтак, загальний трудовий стаж позивача становить 31 рік 8 місяців 25 днів, а пільговий становить понад 12 років 6 місяців, тому позов підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.
На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м.Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня 2015 року - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.