Справа № 2а-4798/09/0870
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2010-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2010 року Справа № 2а-4798/09/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії - головуючого судді Нестеренко Л.О., суддів Нечипуренка О.М., Садового І.В., при секретарі Щербині Л.М., за участю позивача - ОСОБА_1, розглянувши матеріали адміністративної справи

за заявою ОСОБА_1

до Президента України в особі Служби представництва у судах України інтересів Президента України та створених ним консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів і служб

до ОСОБА_2 юстиції

до Територіального Управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області

до Комунарського районного суду м. Запоріжжя

про визнання незаконним рішення та подання; визнання незаконним Указу Президента України; визнання незаконним наказів, поновлення на роботі на посаді судді; стягнення вартості проїзду на судові засідання в сумі 2118 грн. 68 коп.; зобовязання відповідачів виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому зазначає, що вона працювала на посаді судді Вільнянського районного суду Запорізької області з 21.01.1993 р., а потім, з 30.06.1995 р. по 03.12.2004 р. суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Обидва рази її обирала на посаду судді Запорізька обласна ОСОБА_2 народних депутатів.

11.10.04 р. на засіданні ОСОБА_2 юстиції розглядалося питання про дисциплінарну відповідальність позивачки, де було прийнято рішення направити подання про її звільнення до Верховної ОСОБА_2 України. Але 26.11.04 р. ТУ ДСА в Запорізькій області повідомило ОСОБА_1 про надходження Указу Президента України ОСОБА_3 про її звільнення з посади судді від 28.10.04 р., на підставі якого її було звільнено відповідними наказами ТУ ДСА в Запорізькій області від 26.11.04 р. та голови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.04 р.

ОСОБА_1 вважає, що всі ці прийняті рішення є незаконними, оскільки при розгляді питання про її дисциплінарну відповідальність на засіданні ОСОБА_2 юстиції була порушена сама процедура розгляду, а саме: на час розгляду цього питання не було кворуму, позивачці не роз»яснювалося її право на відводи та на оскарження рішення ВРЮ. Крім того, позивачка вважає, що її з роботи повинна звільняти Верховна ОСОБА_2 України, оскільки вона вдруге обиралась на посаду судді.

Позивачка також вважає, що прийнятий Президентом України 28.10.04 р. Указ про її звільнення з посади судді є також незаконним, оскільки, по-перше: він прийнятий на підставі незаконного рішення ВРЮ від 11.10.04 р., по-друге Указ Президента прийнятий , як вона вважає, «заднім числом», тобто до отримання законної підстави для його винесення рішення ВРЮ від 11.10.04 р., яке поступило в секретаріат Президента 05.11.04 р. Відповідно, вона вважає незаконними і накази про її звільнення ТУ ДСА в Запорізькій області від 26.11.04 р. та голови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.04 р., які були прийняті на підставі зазначеного Указу Президента України.

Тому позивачка просить суд визнати незаконними та скасувати рішення та подання ОСОБА_2 юстиції від 11.10.04 р., визнати незаконним та скасувати Указ Президента України від 28.10.04 р. № 1327, визнати незаконними та скасувати накази Теруправління Державної судової адміністрації в Запорізькій області від 26.11.04 р. та голови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.04 р., а також просить суд поновити її на роботі і зобов»язати відповідачів виплатити їй середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з 04.12.04 р. по день поновлення її на роботі, а також стягнути з відповідачів на її користь вартість проїзду на судові засідання в загальній сумі 2118 гр. 68 коп.

В судовому засіданні позивачка на своїх вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання 04.03.10 р. не з»явилися, в своїх раніше наданих запереченнях проти позову заперечують, вважають позов позивачки безпідставним та необґрунтованим, просять суд відмовити в задоволенні її позову.

Суд, вислухавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає позов позивачки таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні з матеріалів справи та з пояснень позивачки, ОСОБА_1 була обрана на посаду судді відповідно до ст 150 Конституції УРСР 1978 року рішенням Запорізької обласної ОСОБА_2 народних депутатів двічі: рішенням від 21.01.1993 р. строком на 5 років і працювала в Вільнянському районному суді Запорізької області, та рішенням від 30.06.1995 р. строком на 10 років і працювала в Комунарському районному суді м. Запоріжжя. На момент звільнення позивачка суддею безстроково не обиралась.

. Кваліфікаційною комісією суддів загальних судів Запорізького апеляційного округу за наслідками двох дисциплінарних проваджень 25.12.03 р. та 30.01.04 р. стосовно позивачки за порушення вимог ст. ст. 6, 10 Закону України «Про статус суддів» були прийняті рішення про направлення рекомендації до ОСОБА_2 юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя за порушення присяги. Розгляд цих двох пропозицій, відповідно до параграфу 2.3.3 Регламенту ОСОБА_2 юстиції було об»єднано в одне провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень позивачки, на адресу ВРЮ вона подала дві скарги на рішення кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Запорізького апеляційного округу від 25.12.03 р. та 30.01.04 р., які датовані 19.02.04 р. та 25.03.04 р.

Рішенням ОСОБА_2 юстиції № 167 від 11.10.2004 р. пропозиції кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Запорізького апеляційного округу від 25.12.03 р. та від 30.01.04 р. про прийняття подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя були задоволені та прийнято рішення про внесення подання Президенту України про звільнення позивачки з посади судді за порушення нею присяги. Зазначене подання ВРЮ від 03.11.04 р. № 246/04-01 було отримано адміністрацією Президента України 05.11.04 р. за вх. № 139/44208-01.

Указом Президента України № 1327/2004 від 28.10.2004 р. позивачка ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя у зв»язку з порушенням присяги судді.

У відповідності із зазначеним Указом Президента України, на підставі ст. 119 ч. 2 Закону України «Про судоустрій України» та Положення про територіальне управління державної судової адміністрації, територіальним управлінням державної судової адміністрації в Запорізькій області був виданий наказ № 348 від 25.11.2004 р. «Про організаційне забезпечення діяльності Комунарського районного суду м. Запоріжжя», яким голові суду було доручено оголосити ОСОБА_1 Указ ПрезидентаУкраїни від 28.10.04 р. про її звільнення з посади судді, видати наказ про звільнення ОСОБА_1 та інше. Головою Комунарського районного суду м. Запоріжяя на підставі цього наказу ДСА в Запорізькій області 03.12.2004 р. було видано наказ № 203 «Про звільнення ОСОБА_1В.», яким позивачку було виключено зі складу Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Таким чином, процедура звільнення позивачки з посади судді, передбачена законодавством України, на думку суду, дотримана в повному обсязі, порушень законодавства при цьому жодним із вищезазначених суб»єктів влади не здійснено.

Позивачка обгрунтовує свої позовні вимоги про визнання незаконними рішення та подання ОСОБА_2 юстиції, Указу Президента України, та наказів ТУ ДСА України в Запорізькій області і голови Комунарського районного суду м. Запоріжжя твердженнями про те, що при прийнятті рішення ВРЮ про внесення подання до Президента України про її звільнення з посади судді 11.10.04 р. була порушена процедура розгляду цього питання, а саме не було кворуму, їй не було роз»яснено права відводу членів ВРЮ, порядок і строки оскарження рішень ВРЮ, з чим суд погодитися не може, у зв»язку з наступним.

Згідно з витягу з протоколу № 7 засідання ВРЮ від 11.10.04 р., вбачається, що позивачка була присутня на цьому засіданні, їй було роз»яснено право відводу, відводу заявлено нею не було, на засіданні були присутні 13 членів ВРЮ, із яких 12 членів проголосувало за направлення подання про її звільнення, 1 член утримався. Таким чином, присутніми було 13 членів ВРЮ, що зазначено і в самому рішенні ОСОБА_2 юстиції, що означає наявність кворуму на засіданні. Щодо обов»язку роз»яснення порядку оскарження рішень ВРЮ суд зазначає, що Закон України «Про ОСОБА_2 юстиції» не містить в собі положень щодо зобов»язань ВРЮ роз»яснювати порядок і строки оскарження власних рішень. Виняток складають лише рішення, пов»язані із здійсненням ОСОБА_2 дициплінарного провадження стосовно суддів вищих судів.

Твердження позивачки про те, що питання її звільнення повинна була вирішувати Верховна ОСОБА_2 України, а не Президент України, оскільки ОСОБА_1 двічі обиралася суддею, і на засіданні ВРЮ 11.10.04 р. було вирішено направити подання про її звільнення на адресу Верховної ОСОБА_2 України, суд вважає безпідставними з наступних причин.

Позивачка не надала жодного доказу, який відповідно до ст. 71 КАСУ свідчив би про те, що на засіданні ВРЮ 11.10.04 р. було вирішено внести подання про її звільнення до Верховної ОСОБА_2 України. На момент внесення подання про звільнення позивачки з посади судді діяла Конституція України 1996 року, згідно з ч. 1 ст. 128 якої перше призначення на посаду професійного судді строком на 5 років здійснюється Главою Держави. Всі інші судді обираються безстроково Верховною ОСОБА_2 України. Згідно ст. 26 Конституції України, суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, тобто Президентом України або Верховною ОСОБА_2 України. Згідно із Законом України «Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною ОСОБА_2 України», право звільнення судді, обраного або призначеного на визначений строк, у Верховної ОСОБА_2 відсутнє. Позивачка ОСОБА_1, як було вже встановлено судом, була обрана на посаду судді в 1993 р.і в 1995 р. у порядку, визначеному Конституцією УРСР 1978 року, ст. 150 якої передбачалось, що судді районних судів обираються відповідними радами народних депутатів строком на 10 років. Таким чином, у зв»язку з тим, що місцеві ради після набуття чинності Конституцією України 1996 року втратили свої повноваження, а у Верховної ОСОБА_2 є лише право звільнення суддів, обраних нею безстроково, то суд вважає, що лише Президент України має право на звільнення позивачки з посади судді, яка була обрана на визначений строк.

Як вже встановлено в судовому засіданні, позивачка оскаржила обидва рішення кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Запорізького апеляційного округу від 25.12.03 р. та 30.01.04 р. до ВРЮ і наполягає на тому, що оскільки її скарги не були предметом розгляду на засіданні ВРЮ 11.10.04 р., то рішення ВРЮ є незаконними. Суд вважає це твердження безпідставним, оскільки згідно ст.45 Закону України »Про ОСОБА_2 юстиції», ВРЮ розглядає скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів спеціалізованих, апеляційних та місцевих судів, якими є у відповідності зі ст. 32 Закону України »Про статус суддів», рішення про оголошення догани судді або пониження кваліфікаційного класу. Рішення кваліфкомісії про направлення рекомендації до ВРЮ для вирішення питання про внесення подання про звільнення судді з посади по своїй суті не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, хоча й приймається за наслідками дисциплінарного провадження. Тому такі рішення не можуть бути оскаржені у відповідності зі ст. 45 Закону України «Про ОСОБА_2 раду юстиції», а скарги суддів на ці рішення вважаються поясненнями суддів і враховуються під час розгляду ВРЮ власне рішень кваліфкомісій, що відображено в нашому випадку у рішенні ВРЮ від 11.10.04 р. щодо позивачки.

Також суд вважає безпідставними і твердження позивачки про те, що Указ Президента України про її звільнення з посади від 28.10.04 р. є незаконним з тих підстав, що виданий до отримання адміністрацією Президента України подання про її звільнення від ВРЮ від 03.11.04 р., з наступних причин.

Конституцією України 1996 р. та Законом України «Про ОСОБА_2 раду юстиції» не було врегульовано порядок, форму та спосіб внесення подання про звільнення судді з посади ОСОБА_2 юстиції до компетентного органу. На засіданні ВРЮ 11.10.04 р. було прийнято рішення більшістю голосів про задоволення пропозицій кваліфкомісії суддів загальних судів Запорізького апеляційного округу від 25.12.03 р. та 30.01.04 р. щодо прийняття подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Комунарського райсуду м. Запоріжжя та про внесення такого подання Президенту України, і фактично саме це рішення, копія якого була отримана Главою держави в цей же день, згідно письмових пояснень відповідача Президента України, і стало підставою для видання Указу Президентом України від 28.10.04 р. /після засідання ВРЮ 11.10.04 р., про звільнення позивачки з посади судді.

Таким чином, суд вважає, що оскаржувані позивачкою рішення суб»єктів владних повноважень прийняті відповідачами відповідно до ст.. 2 КАС України на підставі і в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України, прийняті обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у прийнятті рішення.

Оскільки інші вимоги позивачки про поновлення на роботі на посаді судді; стягнення вартості проїзду на судові засідання в сумі 2118 грн. 68 коп.; зобовязання відповідачів виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу випливають із основної частини позову про визнання незаконними рішень суб»єктів владних повноважень, то у зв»язку з визнанням судом зазначених рішень законними, ці інші вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

У зв»язку з вищевикладеним, в позові позивачці суд вважає за необхідне відмовити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. п. 4. ч. 2 ст. 160, 165 КАС України, ст.. ст. 15, 32 Закону України »Про статус суддів», ст..ст. 1, 32, 45 Закону України «Про ОСОБА_2 раду юстиції», ст..ст. 126, 128 Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до Президента України в особі Служби представництва у судах України інтересів Президента України та створених ним консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів і служб, ОСОБА_2 юстиції, Територіального Управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області, Комунарського районного суду м. Запоріжжя, - про визнання незаконним рішення та подання ОСОБА_2 юстиції від 11.10.2004 р.; визнання незаконним Указу Президента України № 1237 від 28.10.2004 р.; визнання незаконним наказу Територіальної державної судової адміністрації по Запорізькій області № 348 від 25.11.2004 р. і наказу голови Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 203 від 03.12.2004 р.; поновлення на роботі на посаді судді; стягнення вартості проїзду на судові засідання в сумі 2118 гр 68 коп., зобовязання відповідачів виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанову виготовлено в повному обсязі 12.03.10 р.

Головуючий суддя Л.О.Нестеренко

Суддя О.М. Нечипуренко

Суддя І.В. Садовий