Справа № 200/13287/15-а
Суддя: Єлісєєва Т. Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/200/269/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

10 липня 2015 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання протиправним рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання протиправним та нечинним повністю рішення відповідача від 30.04.2015 року № 284 «Про визначення тимчасових виконавців послуг з утримання будинків споруд та прибудинкових територій».

Вважає, що таке рішення порушує його права і прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, посилаючись на те, що при прийнятті рішення відповідач вийшов за межі своїх повноважень, визначив виконавців послуг без проведення конкурсу, а також з порушенням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» в частині неопублікування проекту рішення виконавчого комітету як регуляторного акта.

Сторони в судове засідання не зявилися, були повідомлені належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю за наявними у справі документами, тому суд розглядає справу за правилами ч.6 ст.128 КАС України в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 30.04.2015 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення № 284 «Про визначення тимчасових виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Вказаним рішенням визначено виконавцями послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в межах Жовтневого та Індустріального районів КП «Жилсервіс-14» ДМР та КП «Жилсервіс-12» ДМР до проведення конкурсу на визначення виконавця зазначених послуг.

Згідно з абзацом п'ятим частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що основними напрямками статутної діяльності КП «Жилсервіс-12» ДМР та КП «Жилсервіс-14» ДМР є організація благоустрою прибудинкових територій, експлуатація житлового фонду, виконання робіт по ремонту та обслуговуванню прибудинкових територій.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.1 п.«а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчого комітету міської ради належить управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Спеціальним законом у сфері регулювання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» і саме ним визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, з питань житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом 1.3 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, затвердженого наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005 №60, виконавцем житлово-комунальних послуг може бути суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов'язків, визначених у частині другій статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до пункту 1.5 Порядку органи місцевого самоврядування чи власник (власники) житлових будинків можуть визначати виконавців всіх або окремих житлово-комунальних послуг.

Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження позивача про відсутність у Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради повноважень на прийняття рішення про визначення виконавців житлово-комунальних послуг не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Оцінюючи доводи позивача про порушення виконавчим комітетом вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», суд зазначає наступне.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень

Таким чином, з аналізу вказаних приписів Конституції України та закону, вбачається, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають як нормативні так і інші ненормативні акти (акти індивідуальної дії).

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово. Акти індивідуальної дії передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до п.5 рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)", ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Згідно з пунктами 4, 5, 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належать визначення виконавця житлово-комунальних послуг і відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідного рівня та якості.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 зазначеного Закону укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг згідно з установленими переліком для об'єктів державної або комунальної власності, здійснюється за результатами конкурсу. Перелік житлово-комунальних послуг, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах, визначає орган місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 3 Порядку проведення конкурсу з надання житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №631, конкурс проводиться за умови: включення органом місцевого самоврядування послуги до Переліку житлово-комунальних послуг, право на надання яких виборюється на конкурсних засадах.

Як вбачається з преамбули оскаржуваного рішення, воно було прийняте враховуючи, що більше двох років тривають провадження у господарських справах про банкрутство КВЖРЕП Жовтневого району та КВЖРЕП Індустріального району і питання відновлення їх платоспроможності до цього часу не вирішене, що ставить під загрозу здійснення ними статутної діяльності з метою недопущення втрачання коштів, які сплачуються населенням за послуги, на погашення боргів підприємств при їх банкрутстві. При цьому суд звертає увагу на те, що оскаржуваним рішенням виконавців послуг з утримання будинків та прибудинкових територій визначено тимчасово до проведення конкурсу, тому визнання протиправним рішення з підстав, що виконавців житлово-комунальних послуг було визначено поза конкурсом є безпідставним.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Однак, висловлена позивачем недовіра до підприємств, що визначені виконавцями послуг, не є підставою для висновку про порушення органом місцевого самоврядування, як суб'єктом владних повноважень, прав позивача у сфері публічно-правових відносин при прийнятті рішення про визначення такого суб'єкта господарювання виконавцем тих чи інших житлово-комунальних послуг.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність зазначеним вимогам, встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, приймаючи до уваги, що доказів на підтвердження неправомірності винесення 30.04.2015 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення № 284 «Про визначення тимчасових виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» позивачем не представлено, відповідачем в судовому засіданні доведена правомірність винесення вказаного рішення в межах наданих повноважень, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог, в задоволенні яких слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати слід віднести за рахунок позивача, якому у позові відмовлено у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,17,18,19,56,99,104,107,128,158-167 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання протиправним рішення від 30.04.2015 року № 284 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя