Справа № 821/1716/15-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/1716/15-а

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Херсонській області до Азово-Сиваського національного природного парку про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року Державна фінансова інспекція в Херсонській області звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Азово-Сиваського національного природного парку про визнання неправомірними дій щодо недопущення 21.04.2015р. працівників Генічеської міжрайонної державної фінансової інспекції до проведення ревізії, зобовязання директора Азово-Сиваського національного природного парку допустити працівників Генічеської міжрайонної державної фінансової інспекції до проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Азово-Сиваського національного природного парку згідно затвердженої програми ревізії.

Ухвалою судді Херсонського окружного адміністративного суду від 08.06.2015р. відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.109 КАС України.

Приймаючи вказану ухвалу суддя дійшов висновку, що ДФІ в Херсонській області уповноважена звертатися до суду із позовом до фізичних та юридичних осіб, які не є субєктами владних повноважень, виключно у випадках, передбачених законодавством, тоді як ні Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», а ні Положенням про Державну фінансову інспекцію в Україні, затв. постановою КМУ від 06.08.2014р. №310, позивач не наділений повноваженнями звертатися до суду з даним позовом.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Державна фінансова інспекція в Херсонській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу від 08.06.2015р. та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом не взято до уваги ту обставину, що звернення ДФІ в Херсонській області до суду є наслідком необхідності виконати свої повноваження та завдання, визначені законодавством. Не допускаючи до проведення ревізії обєкт контролю здійснює перешкоди у виконанні ДФІ у Херсонській області функцій, покладених на неї державною, зокрема державного фінансового контролю.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду сторони в судове засідання не прибули, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, поданий до Херсонського окружного адміністративного суду позов Державної фінансової інспекції в Херсонській області містить дві вимоги: визнання неправомірними дій Азово-Сиваського національного природного парку щодо недопущення 21.04.2015р. працівників Генічеської міжрайонної державної фінансової інспекції до проведення ревізії та зобовязання допустити до проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Азово-Сиваського національного природного парку згідно затвердженої програми ревізії.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.4 ст.50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Виходячи з положень ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Позивач, Державна фінансова інспекція в Херсонській області, в своїй позовній заяві та в апеляційній скарзі посилається на закони України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», а також на Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений Постановою КМУ від 20.04.2006р. за №550, як на нормативні акти, які дають право на звернення з позовом до суду щодо зобов'язання допустити державних фінансових інспекторів для проведення ревізії фінансово - господарської діяльності.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що ні законами України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», а ні будь-якими іншими законами України, не встановлено права органів державної фінансової інспекції подавати позов про допуск державних фінансових інспекторів для проведення ревізії фінансово - господарської діяльності.

Що ж до постанови КМУ №550 від 20.04.2006р. «Про затвердження Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами», то вказана постанови визначає процедуру проведення Державною фінансовою інспекцією інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання. Зазначена постанова не є ні законом України, ні Конституцією України, а тому її положення, в розумінні п.5 ч.2 ст.17 КАС України, не можуть встановлювати право чи обовязок позивача на звернення до адміністративного суду.

Приписами п.23 вказаного Порядку передбачено, що у разі відсутності бухгалтерського обліку на об'єкті контролю, недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення ревізії та ненадання необхідних для перевірки документів, наявності інших об'єктивних і незалежних від контролюючого органу обставин, що унеможливлюють або перешкоджають проведенню ревізії, посадовою особою контролюючого органу складається акт із зазначенням таких фактів, який підписується та вручається об'єкту контролю у тому ж порядку, що і акт ревізії.

За таких обставин ревізія не вважається проведеною і контролюючий орган має право вдруге організувати та провести ревізію об'єкта контролю, зокрема в плановому порядку, протягом того ж календарного року.

Про факти недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення ревізії, ненадання необхідних для перевірки документів та інші незалежні від контролюючого органу обставини, що перешкоджають проведенню ревізії, контролюючий орган письмово інформує правоохоронні органи для вжиття заходів, передбачених законодавством.

Перешкоджання посадовим особам контролюючого органу у проведенні ревізії є підставою для застосування до об'єкту контролю санкцій, передбачених законодавством, і для притягнення керівника об'єкта контролю до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав дії для забезпечення виконання своїх обов'язків, а саме, звертався з відповідним листом до Генічеського РВ УМВС України в Херсонській області про сприяння в проведенні ревізії.

З огляду на те, що чинне законодавство, яке визначає права та обов'язки контролюючого органу, а також процедуру інспектування, передбачає відповідний порядок дій та наслідки в разі недопущення до проведення ревізії, а також не містить положень щодо вирішення даного питання в судовому порядку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висвітлена в п.23.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних суддів», в якому зазначено, що органи державної фінансової інспекції як суб'єкти владних повноважень мають право, зобов'язані звернутися до адміністративного суду лише в разі, коли таке право чи обов'язок прямо передбачено законом, тоді як законом не передбачено випадків, відповідно до яких органи державного фінансового контролю можуть звертатися до суду з вимогами, зокрема, про зобов'язання підконтрольної установи допустити посадових осіб цього контролюючого органу до перевірки.

А відтак, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відкриття провадження у справі є правильним. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 199 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Димерлій О.О.

ОСОБА_1