Справа № 826/3439/15
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3439/15 Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А. Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Шостака О.О., Желтобрюх І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у відповідності до положень ст. 41 КАС України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати з дати його прийняття рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 03 лютого 2015 року № 870;

-визнати протиправними та скасувати з дати їх оформлення інкасові доручення (розпорядження) відповідача: № № 22, 23, 25, 26 від 03.02.2015р., оформлені на підставі рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 03 лютого 2015 року № 870;

- стягнути на користь ПАТ «Укрнафта» суму сплаченого судового збору.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Крім того, від представника Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області надійшло клопотання в порядку ст. 55 КАС України, про заміну неналежної сторони, а сме: з Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на її правонаступника - Дрогобицьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №160 утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Згідно з п. 2 Постанови КМ України від 06.08.2014 року № 311 «Про утворення . шторіальних органів Державної фіскальної служби» визначено, що територіальні органи Державної фіскальної служби є правонаступниками територіальних органів Міністерства доходів і зборів, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови.

Відповідно до положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Отже, належним представником відповідача є Дрогобицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, тимчасово, до 01.07.2015, встановлено особливості застосування деяких норм цього Кодексу та передбачено додатковий механізм погашення податкового боргу платників податків.

Відповідно до пункту 32 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, тимчасово, до 01.07.2015, встановлено, що у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов'язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов:

1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку; 2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень; 3) відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

Поряд з цим, відповідно до пункту 32 Підрозділу 10. «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово до 1 липня 2015 року встановлено, що у випадках коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

Таким чином, зазначена норма закону прямо встановлює право керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків лише у разі відсутності зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на підтвердження наявності у держави зобов'язань щодо повернення ПАТ «Укрнафта» надміру сплачених грошових коштів надано копії листа ПАТ «Укрнафта» від 30.01.2015р. № 08.1.14/105 з актом звірення розрахунків від 03.02.2015р. № 10657-20, копії листа від 30.01.2015р. № 08.1.14/116 з актами звірення розрахунків від 05.02.2015р. за зборами за провадження деяких видів підприємницької діяльності.

В свою чергу, відповідачем не доведено відсутність зобов'язань держави щодо повернення такому ПАТ «Укрнафта» помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань, що є обов'язковою умовою для застосування процедури погашення податкового боргу на підставі пункту 32 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Отже, з системного аналізу вищенаведених норм законодавства, з урахуванням того, що станом на дати виникнення у позивача податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 3, 4 квартали 2014 року положення пункту 32 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України не діяли, а набрали чинності тільки з 01.01.2015р., колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що вони застосовуються до того податкового боргу, який виник після 01.01.2015р. з огляду на загальновизнаний принцип права - незворотності дії норм закону в часі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що процедура погашення податкового боргу в зазначених періодах 2014 року була врегульована підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20, статтями 59, 95 Податкового кодексу України, які продовжили свою дію і у 2015 році. Саме на статтю 95 Податкового кодексу України, а не на пункт 32 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України посилається відповідач у інкасових дорученнях (розпорядженнях). Однак, відповідач скористався механізмом примусового стягнення з ПАТ «Укрнафта» податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин в судовому порядку, на підставі пп. 20.1.34 п. 20.1. ст. 20 та п. 95.3. ст. 95 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, встановлено судом першої інстанції, в провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебуває справа № 826/18870/14 за адміністративним позовом Дрогобицької ОДПІ про стягнення з ПАТ «Укрнафта» податкового боргу в розмірі 26 407 900,09 гривень.

У зв'язку з частковим погашенням податкового боргу, Дрогобицькою ОДПІ під час судового провадження зменшено позовні вимоги та заявлено до стягнення 20 165 538,73 гривень податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин.

Крім цього, встановлено, що Дрогобицька ОДПІ звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва ще з однією позовною заявою про стягнення з ПАТ «Укрнафта» податкового боргу в розмірі 18 980726, 06 гривень (справа № 826/18869/14).

У зв'язку з частковим погашенням податкового боргу, Дрогобицькою ОДПІ під час судового провадження у справі № 826/18869/14 зменшено позовні вимоги та заявлено до стягнення 14 996875, 40 гривень податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин.

Таким чином, фактичні обставини справи свідчать, що стягнення зазначених сум з плати за користування надрами для видобування нафти, природного газу та газового конденсату, є і предметом спору в вищенаведених справах та одночасно предметом стягнення за оскаржуваним Рішенням.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем у III, IV кварталі 2014 року самостійно задекларовано грошові зобов'язання за липень - грудень 2014 року з плати за користування надрами для видобування корисних копалин в загальному розмірі 35 823 284,00 гривень, 16 128 169, 00 гривень з яких позивачем погашено у грудні 2014р. Щодо залишку суми податкового боргу, що виник у 2014р., відповідачем прийняте рішення №870.

З урахуванням того, що станом на дати виникнення у позивача податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 3, 4 квартали 2014 року положення пункту 32 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України не діяли, а набрали чинності тільки з 01.01.2015р., колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що вони застосовуються до того податкового боргу, який виник після 01.01.2015р. з огляду на загальновизнаний принцип права - незворотності дії норм закону в часі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що процедура погашення податкового боргу в зазначених періодах 2014 року була врегульована підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20, статтями 59, 95 Податкового кодексу України, які продовжили свою дію і у 2015 році. Саме на статтю 95 Податкового кодексу України, а не на пункт 32 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України посилається відповідач у інкасових дорученнях (розпорядженнях).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 03.02.2015р. №870 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо правомірності інкасових доручень (розпоряджень) відповідача № 22, 23, 25, 26 від 03.02.2015р., то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення про стягнення коштів, з метою стягнення податкового боргу у розмірі 23 539 292, 20 гривень, відповідач оформив та направив обслуговуючим банкам ПАТ «Укрнафта» вище перелічені спірні інкасові доручення загальна сума яких становить 29 539 292,20 гривень, що значно перевищує суму податкового боргу позивача.

Правила грошового обігу, використання платіжних інструментів встановлюються нормативно - правовими актами Національного банку України, які, відповідно до положень статей 3, 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є обов'язковими для всіх банків.

Статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк України встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна, а також здійснює банківське регулювання. Національний банк України регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Згідно з пунктом 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі по тексту - Інструкція), інкасовим дорученням (розпорядженням) визначається розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача (органу державної податкової служби) до банку, що обслуговує платника, здійснити без погодження з платником переказ визначеної суми коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Відповідно до пунктів 12.1, 12.2, 12.4 Інструкції органом стягнення (стягувачем) податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) відповідно до статті 41 Податкового кодексу України та статті 17 Бюджетного кодексу України є органи державної податкової служби.

Стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 12.1 цієї глави, з рахунків платників податків/суб'єктів господарювання на підставі рішення суду.

Стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 24 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції. У реквізиті «Призначення платежу» інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення. Судове рішення, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається.

Таким чином, приписами Інструкції передбачено порядок оформлення органом стягнення інкасових доручень (розпоряджень) для списання коштів на підставі саме рішення суду та не визначено механізму списання обслуговуючим платника податку банку коштів з його рахунку на підставі інкасового доручення (розпорядження), яке оформлене на підставі рішення керівника контролюючого органу, що має місце за даних обставин спору.

Про відсутність в Інструкції механізму списання банком коштів за інкасовим дорученням (розпорядженням) на стягнення податкового боргу, яке оформлене контролюючим органом на підставі рішення керівника такого органу зазначається також в абзаці 4 листа Національного банку України «Роз'яснення щодо виконання інкасового доручення (розпорядження)» від 27.01.2015 №25-110/4833, роздруківка якого міститься в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що інкасові доручення (розпорядження) відповідача: №№ 22, 23, 25, 26 від 03.02.2015р. оформлені відповідачем з порушенням встановлених вимог та на підставі протиправного рішення про стягнення коштів, а тому не вважаються платіжним інструментом, на підставі якого може бути проведена операція по рахунках ПАТ «Укрнафта».

Згідно із пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, інкасовим дорученням (розпорядженням) є розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача (органу державної податкової служби) до банку здійснити переказ коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Тобто інкасове доручення оформлюється органом стягнення та є його рішенням у розумінні приписів чинного адміністративного судочинства, оскільки містить вимогу стягнення з рахунків боржника грошових коштів, а відтак спричиняє юридичні наслідки, їх виконання забезпечується правовими механізмами.

Отже, інкасове доручення як рішення контролюючого органу може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства, відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувані інкасові доручення від 03.02.2015р. №№ 22, 23, 25, 26 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості своїх дій та рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства Україн, а доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача - Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя: Я.С. Мамчур

Судді: О.О. Шостак

І.Л. Желтобрюх

Ухвалу складено у повному 17.07.2015

.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.