Справа № 826/10346/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 липня 2015 року 14:15 № 826/10346/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації
про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язати вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, в якій просить:

1) визнати протиправною та скасувати відмову Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на квартиру за її заявою №60006-06-04 від 07.05.2015, оформлену листом від 18.05.2015 за №1087093/01;

2) зобов'язати Солом'янську районну у місті Києві державну адміністрацію:

- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.05.2015 №60006-06-04;

- видати розпорядження про передачу у власність ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1;

- видати ОСОБА_1 примірники відповідного розпорядження та свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалами суду від 05.06.2015 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Під час розгляду справи представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, з огляду на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив, при цьому посилаючись на те, що позивачем не дотримано вимог п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства житлово-комунального господарства від 16.12.2009 № 396. За таких обставин відповідач просить суд в позові відмовити.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за поданим сторонами письмовим клопотанням про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

07 травня 2015 позивач звернулась до відповідача із заявою № 60006-06-04 про видачу свідоцтва про прово власності на квартиру в місті Києві за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами розгляду заяви позивача від 07.05.2015 № 60006-06-04, Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація листом від 18.05.2015 № 108-7098/01, повідомила, що згідно з пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, громадянином до органу приватизації подається копія ордера про надання жилої площі.

Враховуючи те, що документи надані не в повному обсязі (позивач ордер не надала), в оформлення свідоцтва про право власності на квартиру за вказаною адресою, позивачу відмовлено.

За таких обставин, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 6 Кодексу адміністративного судочиснтва України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів судом.

У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дій, які порушують право, або іншим способом, який встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що в листопаді 2013 ОСОБА_1 звернулась до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у місті Києві ради, Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління Міноборони України про визнання за нею права користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 12.05.2014 в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14.10.2014 по справі № 22-8273/14, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015, апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Солом 'янського районного суду міста Києва від 12.05.2014 скасовно і ухвалено нове.

Позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування жилою площею в ізольованій однокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Стягнуто з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду», Солом 'янської районної у місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 229,40 грн. сплаченого судового збору.

Як вбачається зі змісту рішення Апеляційного суду міста Києва від 14.10.2014, позивач з 1970 року працювала у Київському Вищому Військовому Авіаційному Інженерному училищі на посаді бібліотекаря.

В тому ж 1970 році Київським квартирно-експлуатаційним управлінням при Міністерстві Оборони Української PCP позивачу було виділено кімнату у гуртожитку по АДРЕСА_1.

07 жовтня 1993 позивач була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1.

У 1998 році гуртожиток було перебудовано у житловий багатоквартирний будинок, у зв'язку із чим був змінений його статус.

Відповідно до розпорядження Солом'янської райдержадміністрації від 27.06.2007 № 1196, будинок по АДРЕСА_1, переданий до сфери комунальної власності району від Київського квартирно-експлуатаційного управління Міноборони України, що підтверджується актом прийняття передачі основних засобів.

Згідно з розпорядженням Солом'янської райдержадміністрації у місті Києві від 24.01.2011 вказаний будинок закріплений за Комунальним підприємством «Дирекція з управлінні та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у місті Києві ради на праві господарського відання.

При передачі житлового фонду, в тому числі і будинку АДРЕСА_1, документи на право проживання позивача в спірній квартирі передані не були за їх відсутністю у Київського КЕУ Міноборони.

Із відповіді КЕУ МО України № 1355 від 31.10.2013 на запит ОСОБА_1 апеляційним судом встановлено, що згідно п. 24 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затв. Постановою РМ УРСР від 11.12.1984 № 470, документи (облікові справи) зберігаються протягом п'яти років після отримання громадянином жилого приміщення, і по закінченню вказаного терміну знищуються у встановленому порядку.

Оскільки житло було надане у 1993, про що свідчить реєстрація у паспорті, то запитувана судом апеляційної інстанції інформація, надана не була.

Із архівної довідки Галузевого державного архіву Міноборони України від 02.09.2014, отриманої на запит Апеляційного суду міста Києва судом було встановлено, що в перевірених документах за період роботи ОСОБА_1 у військовому училищі з 1970 року по 2000 рік інформація про забезпечення житловою площею не відображена (не тільки щодо позивача, а відсутня взагалі).

Книги квартирного обліку та інші документи, що стосуються отримання житла працівниками училища в документах Київського КЕЧ району (в тому числі Будинкоуправлінні № 12), які знаходяться на зберіганні в архіві відсутні.

В рамках мотивувальної частини рішення від 14.10.2014 по справі № 22-8273/14, колегія суддів Апеляційного суду міста Києва звернула увагу на те, що право користування позивача жилою площею виникло у 1993 році, в період дії Конституції Української РСР від 20.04.1978 р., ст. 42 якої закріплювала право громадян на житло.

Відсутність документів на право вселення і проживання в спірній квартирі (кімнаті) не може бути поставлена в провину позивачці, на неї також не може бути покладений обов'язок щодо надання цих документів суду з огляду на те, що вони після вселення особи передаються у відповідну житлово-експлуатуючу організацію, яка і повинна забезпечити їх належне зберігання протягом визначеного строку.

Колегія суддів Апеляційного суду міста Києва дійшла висновку, що за відсутністю інформації щодо отримання позивачкою ордеру на вселення у спірне житло, факт прописки (реєстрації) позивача в спірній квартирі, яка була проведена у відповідності до чинного на той час законодавства, і підтверджується належними доказами, свідчить про наявність у позивачки права користування спірною жилою площею.

Крім іншого, на карточці прописки (Форма-А) є відмітка про рішення КЕУ Міноборони щодо поселення позивача.

Підсумовуючи власну правову позицію, Апеляційний суд міста Києва в рішення від 14.10.2014 по справі № 22-8273/14 зазначив, що правомірність вселення і проживання позивача в спірній квартирі, і визнання цього факту з боку Київське КЕУ Міноборони України, підтверджується також наданими суду доказами а саме, укладеним 28.07.2006 між останнім і позивачем договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, а також зверненням Київського КЕУ Міноборони України в листопаді 2008 в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за квартирну плату та надані комунальні послуги за період з жовтня 2006 по 2008.

Частиною 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14.10.2014 по справі № 22-8273/14, у Окружного адміністративного суду міста Києва не виникає сумнівів з приводу правомірності проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1.

За таких обставин суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку).

Статтею 15 Житлового кодексу Української РСР визначено, що до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить видання ордерів на жилі приміщення.

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно Постанови ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (розділ IV, ст. 69 «Ордер на жиле приміщення»), в редакції на час виникнення спірних правовідносин, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Статтями 70, 72 Постанови від 11.12.1984 № 470 визначено, що ордер вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред'являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім'ї, включених до ордера.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону.

Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду визначено», що не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Так як, відповідно до технічного паспорту на вищезазначену квартиру від 20.04.2015, виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (а.с. 11-13 Том І), вказане житло є квартирою в житловому будинку та не відноситься до житла, що не підлягає приватизації, а також враховуючи неможливість надання позивачем ордеру, який було втрачено через незалежні від неї обставини, то суд приходить до висновку про неправомірність відмови Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на квартиру за її заявою № 60006-06-04 від 07.05.2015, оформлену листом від 18.05.2015 за №1087093/01.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача видати розпорядження про передачу у власність ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання видати ОСОБА_1 примірники відповідного розпорядження та свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, задоволенню не підлягають, враховуючи наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо видачі розпоряджень про передачу у власність фізичним особам комунального нерухомого майна, є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду -тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, вищевказані позовні вимоги розцінюються Окружним адміністративним судом міста Києва саме як втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

В той же час, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, які свідчать про те, що рішення про відмову у видачі свідоцтва про право власності, є необгрунтованим, а також з метою забезпечення прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом зобов'язання Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.05.2015

№ 60006-06-04.

При цьому, суд звертає увагу суб'єкта владних повноважень на неприпустимість відмови позивачу у видачі свідоцтва про право власності з тих самих підстав, які зазначені в рішенні, оформленому листом від 18.05.2015 № 108-7098/01.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати рішення Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на квартиру за її заявою №60006-06-04 від 07.05.2015, оформлене листом від 18.05.2015 за №1087093/01.

3. Зобов'язати Солом'янську районної у місті Києві державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.05.2015

№ 60006-06-04.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Судові витрати в сумі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1) з Державного бюджету України.

Суддя К.М. Кобилянський

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.