Справа № 826/8172/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2015 року № 826/8172/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства «Дизайн-Проект»
до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.11.2014 р. № ,
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Дизайн-проект» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.11.2014 р. № (форма «р») на суму 120 398,00 грн., винесене ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 30.10.2014 р. № 1587/26-59-22-02/35648822 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.11.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 120 398,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що господарські операції позивача є реальними та відповідають дійсному економічному змісту.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Обґрунтовуючи заперечення на позовні вимоги зазначив, що перевіркою не підтверджено обсягів проведених операцій з поставки товарів (робіт, послуг) позивача з його контрагентами.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 24.06.2015 р. сторони заявили клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне,

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Дизайн-Проект» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні господарських відносин із платниками податків ТОВ «Брокбудкепітал» за березень 2014 р.

Перевіркою встановлено порушення:

п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2.4, п. 2.16 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95, в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2014 року на загальну суму 96 318,00 грн.

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) ПП «Дизайн-Проект» у постачальника ТОВ «Брокбудкепітал» та операцій з подальшого продажу цих товарів підприємству -покупцю ПрАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» за період березень 2014 р. на загальну суму 258 090,00 грн., в т.ч. ПДВ - 43 014,90 грн.

За результатами перевірки складено акт від 30.10.2014 р. № 1587/26-59-22-02/35648822 та винесено податкове повідомлення - рішення від 14.11.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 120 098,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 96 318,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 24 080,00 грн.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 21.01.2015 р. № 704/10/26-15-10-05-35, яким податкове повідомлення-рішення від 14.11.2014 р. № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 31.03.2015 р. № 6627/6/99-99-10-01-04-25, яким податкове повідомлення-рішення від 14.11.2014 р. № та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом його порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Приватне підприємство «Дизайн-Проект» зареєстровано Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. Взято на облік у ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС. Основним видом діяльності є виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі. На час здійснення господарських операцій товариство було зареєстровано платником ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Брокбудкепітал» за березень 2014 р.

Щодо вказаних господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Брокбудкепітал», слід зазначити наступне.

Між ТОВ «Брокбудкепітал» (постачальник) та ПП «Дизайн-Проект» (покупець) укладено договір поставки № 06/01 від 06.01.2014 р., відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується виробити та передати у власність покупця товарно-матеріальні цінності (товар), а покупець - прийняти та оплатити товар відповідно до умов цього договору. Асортимент, кількість, ціна товару, гарантійний строк, дата та місце поставки, а також порядок розрахунків, узгоджуються сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору, яка є його невід'ємною частиною. В специфікації також зазначаються характеристики товару.

Відповідно до п. 3.1 договору поставка товару здійснюється автотранспортом постачальника на умовах DDP за адресною поставкою.

Приймання товару здійснюється за кількістю - відповідно до видаткових накладних або актів прийому-передачі, за якістю - відповідно до документів, що посвідчують якість, якщо такі передбачені для такого товару, наданих під час відвантаження товару на склад покупця та шляхом співставлення фактичної якості товару та якісних показників товару, погоджених відповідними специфікаціями, а також оригінал-макетами та/чи зразками товару (п. 5.2 договору).

Як свідчать матеріали справи, предметом поставки за вказаним договором був товар - пластик (специфікація № 3 від 25.02.2014 р.), світлодіодна стрічка, плівка для ламінування (специфікація № 4 від 14.03.2014 р.)

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду видаткові накладні (а.с. 54-57, а.с. 63 Том 1), товарно-транспортні накладні (а.с. 58-61, а.с. 64 Том 1), податкові накладні (а.с. 65-69 Том 1), реєстр виданих та отриманих податкових накладних.

Також між ТОВ «Дизайн-Проект» (замовник) та ТОВ «Брокбудкепітал» (виконавець) укладено договір підряду № 03/01 від 03.01.2014 р., відповідно до умов якого, виконавець зобов'язується виконати роботи, визначені у замовленнях, які є невід'ємною частиною цього договору, а замовник зобов'язується їх прийняти та оплатити. Перелік робіт, розмір винагороди виконавця, гарантійний строк на виконані роботи, матеріали, які передаються виконавцю для виконання ним роботи, строк (графік) виконаних робіт зазначаються у відповідному замовленні.

Згідно специфікації № 03 від 28.02.2014 р. до цього договору, виконавець зобов'язується виконати наступні роботи/надати послуги: послуги по виготовленню настільної конструкції для продажу ПР, послуги по виготовленню горизонтальної конструкції для продажу ПР, послуги по виготовленню вертикальної конструкції для продажу ПР.

Згідно специфікації № 04 від 28.02.2014 р. виконавець зобов'язується виконати наступні роботи/надати послуги: послуги по виготовленню вставки на 6 пачок, послуги по друку.

Згідно специфікації № 5 від 14.03.2014 р., виконавець зобов'язується виконати наступні роботи/надати послуги: послуги по виготовленню презентера 400, послуги по виготовленню презентера 256, послуги по виготовленню САС дисплею 210, послуги по фрезерній порізці матеріалів.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 79-84, а.с. 86- 87, а.с. 89-91 Том 1), податкові накладні (а.с. 92-102 Том 1).

На підтвердження оплати за договорами № 03/01 від 03.01.2014 р. та № 06/01 від 06.01.2014 р. позивачем надано суду виписки по особовому рахунку (а.с. 103-105 Том 1), платіжні доручення (а.с. 191-196 Том 1).

В подальшому товар було продано ПрАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т. - Прилуки», про що свідчить укладений між останнім та ПП «Дизайн-Проект» договір поставки № 01/14 від 01.01.2014 р., відповідно до умов якого, продавець зобов'язується поставити покупцю спеціальне обладнання для зберігання та продажу тютюнових виробів та іншу продукцію, узгоджену сторонами в специфікаціях.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду специфікації: № 2 від 11.02.2014 р., № 3 від 25.02.2014 р., № 4 від 10.03.2014 р.; видаткові накладні (а.с. 111- 117, а.с. 119, а.с. 124 Том 1), податкові накладні (а.с. 170-181 Том 1), банківські виписки (а.с. 182-184 Том 1), товарно-транспортні накладні.

Крім того, 14.03.2014 р. між позивачем та підприємством - нерезидентом British American Tobacco Georgia Limited Representative Office in Tbilici, Georgia укладено контракт від 14.03.2014 р. № 14/03, за умовами якого ПП «Дизайн-Проект» (продавець за контрактом) зобов'язався поставити British American Tobacco Georgia Limited Representative Office in Tbilici, Georgia товар: Side Presenter 400 mm, Side Presenter 256 mm. SAS Unite 210 mm, Conspotation Costs.

На підтвердження відправлення вказаного товару позивачем надано суду митні декларації (а.с. 128-129 Том 1), рахунки-фактури (а.с. 130-131 Том 1).

Натомість як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентом не спрямовані на реальне настання наслідків, обумовленими укладеними правочинами.

Крім того, відповідач не погоджується з реальністю договору поставки від 06.01.2014 р. № 06/01, оскільки позивачем не надано договорів перевезення вантажу, укладеними з перевізником ПП ОСОБА_1

Однак, суд не може погодитися з такими висновками відповідача, позаяк підтвердження отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей товарно-транспортними накладними не є визначальною умовою для отримання права на податковий кредит, оскільки законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість.

Аналогічні висновки зроблені в ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі № К/800/41631/13 в ухвалі від 27.02.2014 р.

Окрім того, висновки відповідача ґрунтуються на акті ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 08.10.2014 р. № 1476/26-59-22-03/37450960 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Брокбудкепітал» з питання дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операціях по взаємовідносинам з ТОВ «ЕП «Промпроект», ПП Корал ТВ Плюс, ТОВ «Броварський завод алюмінієвого лиття», ТОВ «Західенергоспецмонтаж», ТОВ «Альфа буд абз», ТОВ «Західенергомонтаж», ТОВ «Донтермікс», ТОВ «Центральна консалтингова компанія», ПП «Дизайн-Проект», АТ «Інститут паперу», ТОВ «Амбар плюс», ТОВ «Норт контракшн Україна», ТОВ «Естм Буд» за період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 р.», за результатами якої не підтверджено реальність здійснення господарських відносин, не встановлено відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків по взаємовідносинах з контрагентами-покупцями, зокрема, ПП «Дизайн-Проект».

Однак, суд проаналізувавши надані позивачем первинні документи та інші документи, відносно здійснення його господарської діяльності, не може погодитися з висновками податкового органу, оскільки висновки викладені в акті перевірки зроблені з порушенням вимог законодавства та не відповідають дійсності.

Суд зазначає, що зазначені документи повністю відображають суть господарських операцій, рух товарів від контрагента до позивача, а, отже, і реальність господарських операцій.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Брокбудкепітал» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

На момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Брокбудкепітал» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На момент здійснення господарських операцій контрагент позивача був належним чином зареєстрований платником ПДВ.

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

Також суд зазначає, що в акті перевірки від 30.10.2014 р. № 1587/26-59-22-02/35648822 відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Брокбудкепітал» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Брокбудкепітал» товари, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Брокбудкепітал», що не заперечується податковим органом.

В даній справі судом встановлено, що господарські операції здійсненні на підставі оформлених належним чином первинних документів.

Позивачем підтверджено правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами.

Як встановлено судом позивачем правильно відображено у податковому обліку господарські операції з його контрагентом, що свідчить про реальність господарських операцій.

Крім того, придбання активів (тобто товарів) передбачає наявність мети їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків. Всі витрати мають бути здійсненими в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем вчинено операції за наявності розумних економічних мотивів, зокрема, для регулярної господарської діяльності платника податків та за систематичної його участі у таких операціях.

За таких обставин суд дійшов висновку, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки від 30.10.2014 р. № 1587/26-59-22-02/35648822 спростовуються матеріалами справи.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Брокбудкепітал», а тому вважає, що формування ПП «Дизайн-Проект» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість позивачу - протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.11.2014 р. № прийнято відповідачем обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ПП «Дизайн-Проект» підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-72, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Приватного підприємства «Дизайн-Проект» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 14.11.2014 р. № .

3. Судові витрати в сумі 240,81 грн. присудити на користь Приватного підприємства «Дизайн-Проект» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук