Справа № 2014/2-а-8356/11
Суддя: Бережна Н. М.
Дата ухвалення: 2011-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2014/2-а-8356/11
Провадження № 2-а/2014/8935/11
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.09.2011 року м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду Харківської області Бережна Н.М.,

розглянувши у порядку скороченого провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про зобовязання перерахувати та виплатити належні пенсійні виплати,

встановив:

02.09.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про визнання дій незаконними та зобовязати відповідача починаючи з 22 травня 2008 року провести перерахунок його пенсії та провести відповідні виплати як інваліду 2 групи відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: установити основну пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75 процентів, дорівнюючої прожитковому мінімуму встановленому відповідно до Закону України №966-Х1У «Про прожитковий мінімум»; у відповідності до ч. 6 п. 8 ст. 183-2 КАС України зобовязати відповідача виконати постанову негайно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, має статус постраждалого внаслідок Чрнобильської катастрофи 1 категорії і йому повинні виплачувати державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, залежно від групи інвалідності. В зв'язку з тим, що пенсія в належному розмірі позивачу не виплачується він звернувся до управління ПФУ в Зміївському районі Харківської області про перерахунок пенсії, а також проведення відповідних виплат, на що йому було відмовлено.

У поданому письмовому запереченні представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області ОСОБА_3 просить суд в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що ОСОБА_1 з 03.02.1994 року було встановлено пенсію, як інваліду ЧАЕС 3 групи, а з 01.10.2007 року перераховано по 2 групі інвалідності за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсію позивачу було обчислено згідно з частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсію позивачу обчислено згідно з чинним законодавством, дії управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області є правомірними і законними, підстав для визнання позову немає, тому в позовній заяві ОСОБА_1 просив відмовити.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, вважаю, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки:

Позивач ОСОБА_1 є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1-ї категорії, згідно посвідчення серії А №040032 та вкладкою до нього №642878с та отримує пенсію по інвалідності як інвалід 2-ї групи згідно довідки Харківської обласної МСЕК №2 №279758 (а.с. 8, 9).

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В силу ст. 49 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 та ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.96 p. N230 96-ВР, особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 2 та 3 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 та 75 процентів мінімальної пенсії за віком в усіх випадках; розмір пенсій для інвалідів 2 та 3 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 та 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до змін, внесених до ч. 3 та ч. 4 ст. 54 Закону передбачено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по ІІІ групі інвалідності 180% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, по ІІ групі інвалідності 200% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; також, особам, віднесеним до категорії 1, додаткова щомісячна пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі: 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України за №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими внесено зміни до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином вищевказана норма Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» втратила чинність з 22 травня 2008 року та не підлягала застосуванню і з цього ж числа була відновлена чинність попередньої редакції статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом України «Про внесення змін до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 24.12.2004 року №2291-1У, що набув чинності з 12 січня 2005 року була змінена редакція статті 28 і розмір мінімальної пенсії за віком встановлено в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а саме законом про Державний бюджет на відповідний рік.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, право позивача на отримання державної пенсії і щорічної додаткової пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком яка дорівнює прожитковому мінімуму, виникло з 22.05.2008 року.

З 12 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, у 2009 році та на даний час ст. ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діяли і діють в редакції від 06.06.1996 року.

Отже, з 22 травня 2008 року позивач мав право на виплату пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком як інваліду 2 групи у відповідності до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і право на виплату додаткової пенсії у розмірі відповідно 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 р. №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» було встановлено, що виходячи з розміру 19,91 грн. провадився розрахунок пенсії, призначеної відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону, додаткової пенсії, передбаченої цим Законом для осіб, віднесених до категорій 1 під час призначення та перерахунку пенсій за цим Законом. Крім того, пенсії виплачувались відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №1293 від 27 грудня 2005 року, №530 від 28 травня 2008 року, 16 липня 2008 №654, якими встановлювались мінімальні розміри пенсій, що на думку судді є неправомірним, оскільки суперечить положенням вищезазначених статей закону та істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином приходжу до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачу, застосуванню підлягають норми ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо розмірів пенсії по інвалідності, а саме у розмірі не нижчому 8 (інвалідам 2-ї групи) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії відповідно 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Тому відповідач ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Зміївському районі повинен був нараховувати та здійснювати позивачу виплату пенсії з 22.05.2008 року у вищевказаних розмірах.

Що стосується обчислення пенсії, то відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, за основу їх нарахування повинна братись мінімальна пенсія за віком.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіка 25 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якого випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, на думку судді не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком. В звязку з цим, вважаю необґрунтованими доводи відповідача щодо неправомірності застосування положення ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності з 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, для осіб які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Так, розмір пенсії позивачу необхідно визначати, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2008-2010 роки.

З огляду на викладене, приходжу до переконання, що відмова відповідача у проведенні такого перерахунку у разі встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, є протиправною.

Враховуючи вищевикладене та пріоритетність законів над підзаконними нормативно-правовими актами, відповідач при обчисленні пенсій позивачу повинен був керуватися виключно Законом України №796 в редакції від 06.06.1996 року та Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Тому відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії за зазначений період позивачу є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що набрав чинності 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, відповідач повинен був виконувати вимоги вищезазначеного Закону, який встановлював співвідношення з мінімальною пенсією за віком, яка визначається з прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 46, 64, 152 Конституції України, ст. ст. 6, 8, 18, 183-2, 186 КАС України,

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області протиправною.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком визначеної ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 22 травня 2008 року як інваліду 2 групи установити основну пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та вчинити дії щодо виплати донарахованих сум.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області виконати постанову негайно.

Постанова суду може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: