Справа № 872/6629/15
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

872/6629/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"15" липня 2015 р.

справа № 808/8058/14 (ДО/808/1015/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Добропілля та Добропільському районі Донецької області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року у справі № 808/8058/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» до Управління Пенсійного фонду України в місті Добропілля та Добропільському районі Донецької області про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення відповідача № 121/17 від 22.10.2014 року про застосування фінансових санкцій в розмірі 170 гривень за подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду. Вказане рішення позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято на підставі норми, яка на момент винесення цього рішення втратила чинність. Крім того, зазначив, що правопорушення скоєне іншою юридичною особою, а саме, ДП «Добропіллявугілля», яке не припинило свою діяльність, а тому повинно самостійно нести відповідальність.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року позов задоволений, оскаржуване рішення скасовано. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ДП «Добропіллявугілля», яким скоєне правопорушення на час прийняття оскаржуваного рішення та розгляду справи не припинено, а тому фінансові санкції застосовані до неналежного суб’єкта господарської діяльності. Разом з тим суд зазначив, що органи ПФУ мають право застосовувати санкції, передбачені п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058) на підставі п. 7 Прикінцевих положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі – Закон № 2464).

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що постанова суду підлягає зміні за наступними підставами.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивача зареєстровано у якості юридичної особи 25.10.2010 року, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи Серії А01 № 352680 ( а.с. 9).

13.10.2014 р. відповідачем було проведено позапланову перевірку позивача щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за періоди з 01.01.2001 р. по 01.01.2002 року та з 01.01.2004 року по 01.01.2005 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт № 189 від 13.10.2014 р., яким зафіксовано порушення позивачем п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058 та п. 8.3 Порядку формування та подання органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються у системі загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 10.06.2004 року № 7-6. Зі змісту акту перевірки вбачається, що виявлені порушення вчинені у 2001 та 2004 роках та стосувались певних неточностей в індивідуальних відомостях по застрахованим особам. (а.с. 10-14).

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято Рішення № 121/17а від 22.10.2014 року про застосування фінансових санкцій за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку в розмірі 170 гривень. ( а.с. 16).

Вирішуючи даний спір, колегія суддів виходить з наступних мотивів та положень діючого законодавства України.

Як зазначалось вище, перевірка відповідачем проводилась за періоди діяльності ДП «Добропіллявугілля» з 01.01.2001 по 01.01.2002 та з 01.01.2004 по 01.01.2005, тобто в період коли позивач ще не був утворений.

За наказом Міністерства вугільної промисловості України від 07.02.2011 № 50 прийнято рішення про припинення діяльності ДП «Допропіллявугілля», здійснити всі належні заходи, пов'язані з ліквідацією ДП «Допропіллявугілля». Ліквідацію здійснити до 31.12.2014.

Згідно відомостей з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ДП «Допропіллявугілля» з 19.06.2014 знаходиться у стані припинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняє свою діяльність з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на час прийняття оскаржуваного рішення та розгляду справи відсутні відомості щодо внесення запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи ДП «Допропіллявугілля», тобто в розумінні частини 2 статті 104 ЦК України останнє не є припиненим, а тому повинно самостійно відповідати за своїми зобов’язаннями та нести відповідальність.

З огляду на вказане колегія суддів в цій частині погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій за подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, до органів Пенсійного фонду України було складено відносно неналежного суб'єкта господарської діяльності, оскільки ДП «Добропіллявугілля» не припинило свою діяльність в порядку, встановленому діючим законодавством.

Разом з тим колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції стосовно права відповідача застосовувати фінансові санкції відповідно до положень п. 5 ч. 9 Закону № 1058 з огляду на наступне.

Згідно п. 5 ч. 9 Закону № 1058 в редакції до 1 січня 2011 року виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників фінансові санкції, зокрема за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення – у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, частини з першої по дев'яту статті 106 Закону № 1058, зокрема, і пункт 5 частини 9, який став підставою для прийняття оскаржуваного рішення, виключені на підставі Закону № 2464, який набрав чинності з 1 січня 2011 року, тобто втратили чинність саме із вказаної дати.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За таких обставин колегія суддів вважає, що на час винесення оскаржуваного рішення у відповідача були відсутні повноваження для його прийняття, оскільки матеріальний закон, яким передбачені ці повноваження та відповідальність за вчинені правопорушення, втратив чинність.

При цьому колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності у відповідача такого права відповідно до положень частини 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 з огляду на наступне.

Так, дійсно згідно абзаців 5 та 6 частини 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих таабо не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

З аналізу вказаних норм вбачається, що правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які були нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати. Питання ж відповідальності страховиків, не пов'язані із такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання, зокрема, Закону № 1058-ІV та абз. 5, 6 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464.

Аналогічні висновки щодо правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, викладено в постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 року у справі № 21-367а12, і відповідно до статті 244? КАС України повинні враховуватись судами при застосування у судовій практиці.

Таким чином, органи ПФУ не наділені після 1 січня 2011 року правом застосовувати фінансові санкції на підставі п. 5 ч. 9 статті 106 Закону № 1058 за подання до органів Пенсійного фонду України недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, оскільки це порушення не пов’язане із заборгованістю зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийнята правильно по суті прийняв рішення про задоволення позову, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим постанова суду підлягає зміні в частині обґрунтування мотивів прийнятого рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України,суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року у справі № 808/8058/14 змінити в частині обґрунтування мотивів прийнятого рішення.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко