Справа № 813/3384/14
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015р. Справа № 876/9857/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (позивача у справі): ОСОБА_1,

відповідача-1 у справі: не зявився

відповідача-2 у справі: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Туристсько-бізнесова компанія Бітур, м.Львів

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2014р. у справі №813/3384/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Туристсько-бізнесова компанія Бітур, м.Львів

до відповідача-1: виконавчого комітету Львівської міської ради, м.Львів

відповідача-2: Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області, м.Львів

про визнання рішень недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

08.05.2014р. позивач: ТзОВ "Туристсько-бізнесова компанія "Бітур" звернувся до Львівського окружного адміністративного суд з позовом до відповідача: Інспекції захисту прав споживачів у Львівській області та Виконавчого комітету Львівської міської ради, в якому, з врахуванням неодноразових уточнень, просить визнати недійсними рішення від 25.04.2014р. за №0112 про накладення штрафу у розмірі 200,00грн. та пунктів 3.1.9, 9.7 Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові, затверджених рішенням Виконкому Львівської міської ради від 21.05.2010р. за №569, з моменту їх прийняття.

Позовні вимоги мотивовано тим, що жодних доказів того, що ТзОВ "ТБК "Бітур" порушило права споживачів реклами відповідач в оскаржуваному рішенні не навів, безпідставно і незаконно ідентифікувавши табличку та внутрішню рекламу позивача із зовнішньою рекламою. Також, жодного подання державних органів, визначених ст.26 Закону України "Про рекламу" до відповідача не надходило. Крім того, позивач зазначив, що Правила розміщення зовнішньої реклами у Львові як підзаконні акти, у частині пунктів 3.1.9, 9.7 суперечать вимогам ст.ст.26, 27 Закону України "Про рекламу".

За результатами розгляду справи Львівський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ТзОВ "ТБК "Бітур" оскаржило її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити. Апелянт зазначає, що реклама, за розміщення якої до нього було застосовано штраф, є внутрішня, а не зовнішня, оскільки вона розміщена не на перилах балкону, а на стіні, яка фактично є в кінці (дальній точці) балкона.

Також апелянт вважає, що в силу вимог ст.8 Закону України "Про рекламу", розміщення реклами в місцях, де надаються послуги споживачеві, не вважаються рекламою. А оскільки в розумінні ст.1 Закону України "Про туризм" місцем надання туристичних послуг є країна, на території якої такі послуги надаються, то значить розміщення реклами на фасаді будинку в країні надання туристичних послуг не може вважатися рекламою.

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду зявився представник апелянта (позивача у справі): ОСОБА_1, який надав пояснення на підтримку своєї правової позиції, викладеної ним у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Представники відповідача-1: виконавчого комітету Львівської міської ради та відповідача-2: Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області у судове засідання апеляційного суду не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення: 25.06.2015р. виконавчому комітету Львівської міської ради та Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, пояснення представника апелянта (позивача у справі), перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, колегією суддів встановлено наступне:

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Львівській області 12.03.2014р. було складено протокол за №0109 про порушення законодавства про рекламу. Як вбачається із зазначеного протоколу, в порушення вимог п.1 ст.16 Закону України "Про рекламу", керівництвом ТзОВ "Туристсько-бізнесова компанія "Бітур" (м.Львів, вул.І.Франка,3/1) прийнято рішення про самовільне розміщення зовнішньої реклами (одне місце рекламоносій на балконі) за адресою: м.Львів, просп.Свободи, 39, без погодження з органами місцевого самоврядування, про що інспекцію поінформував Департамент економічної політики Львівської міської ради поданням від 03.03.2014р. за №23/Р-3-792.

На підставі вищенаведеного протоколу інспекцією прийнято рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу за №0112 від 25.04.2014р., яким за самовільне розміщення зовнішньої реклами у населеному пункті без погодження з органами місцевого самоврядування накладено на ТзОВ "Туристсько-бізнесова компанія "Бітур" штраф у розмірі 200,00грн.

При прийнятті рішення по суті спору суд першої інстанції керувався наступними нормами матеріального права:

Відповідно до вимог ч.1 ст.26 Закону України "Про рекламу", контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, - щодо захисту прав споживачів реклами.

Як передбачено абзацом 1 ч.1 ст.16 даного Закону, розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Зовнішня реклама, у відповідності до положень ст.1 згаданого Закону, - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Вимогами ч.7 ст.27 цього ж Закону визначено, що у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проаналізувавши вищенаведені фактичні обставини справи а також норми матеріального права, суд першої інстанції прийшов до висновку, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, правомірно було накладено на позивача штраф за самовільне розміщення реклами у населеному пункті без погодження з органами місцевого самоврядування.

Такий висновок суду підтверджується світлинами, долученими до матеріалів справи, з яких вбачається, що на внутрішній частині балкону будинку №39 по пр.Свободи у м.Львові розміщено зовнішню рекламу продукції позивача, а саме: проведення екскурсій, адреса, де можна замовити дану послугу "пр.Свободи, 16" та номери телефонів.

Колегія суддів погоджується з відповідним висновком суду першої інстанції і констатує, що реклама все таки розміщена на зовнішній стіні будинку, а той факт, що до цієї стіни примикає балкон, не спростовує оскаржуваного рішення про накладення штрафу, оскільки дана реклама розміщена так, що її має змогу побачити необмежене коло осіб.

Також колегія суддів погоджується з тим, що у Департаменту економічної політики Львівської міської ради були необхідні повноваження на скерування подання про порушення Закону України "Про рекламу", оскільки відповідно до п.3.1.9 Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові, робочий орган подає територіальному органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів матеріали про порушення порядку розміщення зовнішньої реклами.

Пунктом 9.7 даних Правил передбачено, що робочий орган за інформацією оператора у п'ятиденний термін звертається з поданням до територіального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України для накладення штрафів на розповсюджувача за порушення ним вимог чинного законодавства про рекламу.

Колегія суддів звертає увагу, що ці Правила розміщення зовнішньої реклами у м.Львові, затверджені рішенням Виконкому Львівської міської ради від 21.05.2010р. за №569, розроблені відповідно до Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про рекламу", "Про охорону культурної спадщини", "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003р. за №2067.

Як передбачено п.6 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, до повноважень робочого органу належать подання територіальним органам спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі матеріалів про порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Відтак, п.3.1.9 і п.9.7 Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові, затверджені рішенням Виконкому Львівської міської ради від 21.05.2010р. за №569, відповідають положенням нормативно-правового акта вищої юридичної сили - Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003р. за № 2067, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстав для визнання їх недійсними немає.

Таким чином, оскільки Департамент економічної політики Львівської міської ради є робочим органом з регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами, то до його повноважень цілком законно віднесено право скеровувати подання про порушення Закону України "Про рекламу" до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області.

Крім цього, не спростовують висновків суду першої інстанції посилання апелянта на те, що розміщення реклами на фасаді будинку в країні надання туристичних послуг не може вважатися рекламою туристичних послуг, оскільки такі доводи ґрунтуються на неправильному трактуванні норм матеріального права апелянтом.

Відповідно до ч.7 ст.8 Закону України "Про рекламу", розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Відповідно до абз.7-8 ч.1 ст.1 Закону України "Про туризм", у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: місце продажу (реалізації) туристичних послуг - країна, в якій зареєстровано відповідний суб'єкт господарювання, що реалізує туристичний продукт; місце надання туристичних послуг країна, на території якої безпосередньо надаються туристичні послуги.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки терміни, визначені в Законі України "Про туризм", застосовуються для цілей саме цього Закону, а спірні правовідносини виникли з приводу розміщення реклами, а не надання туристичних послуг, то для вирішення спору в даній адміністративній справі слід застосовувати терміни, які застосовуються в Законі України "Про рекламу".

Як було раніше зазначено, відповідно до вимог абз.5 ч.1 ст.1 Закону України "Про рекламу", зовнішня реклама реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ТзОВ "Туристсько-бізнесова компанія "Бітур" є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Туристсько-бізнесова компанія Бітур на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2014р. у справі №813/3384/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Туристсько-бізнесова компанія Бітур до відповідача-1: виконавчого комітету Львівської міської ради, відповідача-2: Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області, про визнання рішень недійсними, - залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2014р. у справі №813/3384/14, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 10.07.2015р.