Справа № 815/2049/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2049/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія Плюс до Відділу Державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області про зобовязання зняти арешт з коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія Плюс (надалі ТОВ Бессарабія Плюс або позивач) до Відділу Державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області, Старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1, Управління Державного казначейства у Болградському районі, в якому позивач, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд зобовязати Відділ Державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області зняти арешт з коштів, що містяться на рахунку ТОВ Бессарабія Плюс () у АБ «ПІВДЕННИЙ» (код 328209) №1650.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з ТОВ Бессарабія Плюс податкового боргу державним виконавцем накладено арешт на банківський рахунок, який є рахунком для акумуляції податку на додану вартість. Враховуючи, що позивач є сільськогосподарським підприємством, суми податку, які повинні сплачуватися такими підприємствами, акумулюються на спеціальних банківських рахунках. Накладенням арешту на ці кошти відповідач, на думку представника позивача, порушив права, свободи та інтереси ТОВ Бессарабія Плюс у здійсненні ним господарської діяльності як субєктом спеціального режиму оподаткування, можливості сплати обовязкових платежів як платником податків відповідно до вимог діючого Податкового кодексу України.

Через канцелярію суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. Подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. При цьому у письмових запереченнях проти позову представник відповідача зазначив, що арешт накладався на рахунки згідно інформації ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах. Крім того, згідно відповіді ДПС України про номери рахунків, не зазначено, що це є рахунки для акумуляції податку на додану вартість.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ТОВ Бессарабія Плюс зареєстроване 10.08.2007р. за №0000520, основним видом діяльності підприємства є 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с. 33-34).

Згідно довідки ДПІ у Болградському районі ГУ ДФС в Одеській області ТОВ Бессарабія Плюс від 26.06.2015р. №5025/10/15-11-11-0010 ТОВ Бессарабія Плюс зареєстроване платником єдиного податку четвертої групи (у 2014р. фіксований сільськогосподарський податок) відповідно до ст. 298.8 Податкового кодексу України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2014р. по справі №1570/9353/08 за позовом Державної фінансової інспекції в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія Плюс, третя особа Департамент агропромислового розвитку Одеської обласної державної адміністрації, за участю прокуратури Одеської області, про стягнення 1300000 грн. постановлено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія Плюс () на користь Державного бюджету України (р/р 0155, отримувач УК в Болградському районі/Болградський район/21080500, , банк отримувач ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011) кошти в сумі 1300000 грн.

28.01.2015р. старшим державним виконавцем Болградського районного управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 1570/9353/08, виданого 11.11.2014 року (а.с. 67).

18.03.2015р. старшим державним виконавцем Болградського районного управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на всі кошти, що містяться на рахунках: код 322830 Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_4 «ТК КРЕДИТ» 5001, 5001, код 328834 Акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» 4001, 4003, код 328209 Акціонерний банк «Південний» 1650, 1650, 1650, що належать боржнику ТОВ Бессарабія Плюс (а.с. 68).

18.03.2015р. старшим державним виконавцем Болградського районного управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанову про арешт коштів боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на все майно ТОВ Бессарабія Плюс у межах суми стягнення 1300000,00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ТОВ Бессарабія Плюс (а.с. 70).

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, якими регулюються спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 11 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець, в т.ч. здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з положеннями ст. 52 Закону (в редакції, чинній на момент винесення постанов про накладення арешту) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно з положеннями ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього державний виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку. Під час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника арешт поширюється на усі поточні рахунки боржника, у тому числі ті, що будуть відкриті боржником після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно з частинами 3-4 цієї ж статті з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Частиною 5 статті 60 Закону встановлено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Відповідно до п. 1 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 р. № 11 (далі - Порядок), цей Порядок визначає механізм акумулювання сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, що не підлягають сплаті до бюджету і нараховуються сільськогосподарськими підприємствами - суб'єктами спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства і рибальства (далі - сільськогосподарські підприємства) на вартість поставлених ними сільськогосподарських товарів (послуг).

Відповідно до п. 4 Порядку сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р. перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства. У разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства.

Отже, кошти на рахунках, на яких сільськогосподарськими підприємствами акумулюються суми податку на додану вартість, можуть використовуватись підприємством лише на розвиток та поточні потреби тваринництва й сільгоспвиробництва та не підлягають вилученню до бюджету.

Разом з тим частиною 5 ст. 65 Закону (в редакції, чинній на момент винесення постанови державного виконавця про накладення арешту) визначено перелік коштів, які не підлягають стягненню. Зокрема, не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом: кошти, що перебувають на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки"; суми авансових платежів та попередньої оплати за контрактами підприємств суднобудівної промисловості (клас 30.11 група 30.1 розділ 30, клас 33.15 група 33.1 розділ 33 КВЕД ДК 009:2010), отримані від замовників морських, річкових суден, інших плавучих засобів та суднової техніки, суднових двигунів, суднових приладів і оснащення або від замовників ремонту, модернізації морських, річкових суден, інших плавучих засобів та суднової техніки, суднових двигунів, суднових приладів і оснащення, а також кошти у вигляді кредитів, які зазначені підприємства спрямовують на фінансування будівництва або ремонту морських, річкових суден, а також на виготовлення або ремонт суднової техніки, суднових двигунів, суднових приладів і оснащення, що перебувають на окремих рахунках зазначених підприємств.

Таким чином, на законодавчому рівні відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» заборони державному виконавцю накладати арешт на кошти, що складаються з сум податку на додану вартість, що не підлягають сплаті до бюджету і нараховуються позивачем на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), а також на кошти за загальнообовязковим соціальним страхуванням, не встановлено.

Відтак суд доходить висновку, що накладення державним виконавцем арешту на рахунок ТОВ Бессарабія Плюс у АБ «ПІВДЕННИЙ» №1650 не порушує чинного законодавства, а відтак і підстав для скасування такого арешту суду не вбачається.

За таких умов суд вважає позовні вимоги ТОВ Бессарабія Плюс необгрутованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-11, 69, 71, 86, 159-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія Плюс до Відділу Державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області про зобовязання зняти арешт з коштів, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Токмілова