Справа № 726/57/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 726/57/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Байцар Л.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

14 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях на постанову Садгірського районного суду міста Чернівці від 13 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях (далі - позивач) до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про утримання переплати суми пенсії в ромірі 2 468,02 грн.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: стягнути з відповідача суму переплати пенсії за період з 25.10.1997 по 30.09.2002 в сумі 2 468,02 грн. на користь позивача.

Постановою Садгірського районного суду м. Чернівців від 13.05.2015 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, а адміністративний позов залишити без розгляду з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що з 20.10.1997 відповідачу призначено пенсію по втраті годувальника, як непрацюючій і зайнятій по догляду за дитиною померлого годувальника ОСОБА_5 до досягнення дитиною 8 років та на неповнолітню дитину ОСОБА_6, що підтверджується Протоколом № 137219 від 13.01.1998.

На підставі відомостей з реєстру страхувальників позивачем виявлено, що з 16.09.1993 по 09.09.2002 відповідач займалася підприємницькою діяльністю. У зв'язку із неповідомленням відповідачем про зайняття підприємницькою діяльністю виникла переплата пенсії в сумі 2 468,02 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних доказів порушення відповідачем вимог ст. 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та щодо отримання відповідачем доходів в період з жовтня 1997 року по вересень 2002 року, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, як на підставу для відмови у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вказав на факт пропущення позивачем строку звернення до суду передбаченого ст. 99 КАС України.

Колегія судів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Так, позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовною заявою.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Натомість ч. 1 ст. 100 КАС України вказує, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч. 2 ст. 100 КАС України).

Із змісту даних норм слідує, що суд самостійно повинен перевірити чи пропущено позивачем встановлений строк звернення до суду, якщо так, то чи є в матеріалах адміністративного позову докази поважності причин його пропуску. Саме такий висновок, повинен міститися в мотивувальній частині ухвали суду про відкриття провадження, чи рішення по суті спору.

Перевіряючи поважність причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом, суд повинен встановити обставини які стосуються дотримання строку звернення до суду, до яких зокрема слід віднести: початок перебігу строку, момент завершення строку, та наявність (відсутність) обставин які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду та "добросовісність" заявника. Під останнім слід розуміти обставини, які свідчать про умисне ігнорування особою яка звертається до суду правил щодо строків такого звернення в т.ч. і звернення із значним пропуском строку, звернення до суду з пропуском строку з метою отримання "незаконної вигоди", уникнення відповідальності, тощо.

В той же час дотримання строків звернення до суду державними органами є особливо важливим, оскільки саме держава повинна гарантувати стабільність правовідносин.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до листа управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях № 1799/05 від 16.10.2014 та книги реєстрації громадян-підприємців Пенсійного фонду України - приватний підприємець ОСОБА_7 була зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України в Садгірському районі м. Чернівці 16.09.1993 з реєстраційним номером НОМЕР_1. Отже на час призначення відповідачу пенсії 25.10.1997 по втраті годувальника позивачу було достовірно відомо, що відповідач є платником страхових внесків в Пенсійний фонд України.

Разом з тим, відповідно до картки страхувальника Реєстру страхувальників ДРСС ПФУ ОСОБА_7 зареєстрована в Пенсійному фонді України як платник єдиного податку: за реєстраційним номером /24144, запис внесено посадовою особою Пенсійного фонду України 01.12.2000, а відтак з цього моменту позивачу вже було достовірно відомо, що вона отримуючи пенсію є платником страхових внесків в Пенсійний фонд України.

Окрім цього, відповідно до "Відомостей з реєстру страхувальників" Пенсійного фонду України ОСОБА_7 09.09.2002 відповідальна особа Пенсійного фонду України ОСОБА_8 зняла з обліку в Пенсійному фонді України, як особу, що втратила право на пенсію на підставі Розпорядження Управління Пенсійного фонду України у м. Чернівцях о/р 102 (без дати, без печатки) "Про припинення виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_4 до з'ясування", що це ще раз підтверджує, що позивачу було достовірно відомо, що відповідач була зареєстрована приватним підприємцем та втратила право на пенсію.

Водночас колегія суддів зазначає, що позивач знав про порушення з боку відповідача, оскільки, як слідує з доданих до позовної заяви (адміністративного позову) документів, позивач володів інформацією про реєстрацію відповідача фізичною особою-підприємцем, ще з 16.09.1993, на час призначення пенсії 25.10.1997, та 01.12.2000 при внесенні даних до картки страхувальника Реєстру страхувальників ДРСС ПФУ, і також 09.09.2002 під час зняття з обліку в ПФУ, як особи, що втратила право на пенсію.

Однак, до суду першої інстанції із позовом позивач звернувся в січні 2014 року, тобто через 12 років після припинення виплати пенсії, і після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, рівно як і під час апеляційного перегляду позивач не надав суду доказів того, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин. Тому адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Натомість суд першої інстанції встановивши факт пропуску строку звернення до суду з адміністративним позов без поважних причин, всупереч наведеним процесуальним нормам, прийняв на підставі цього рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Крім того, колегією суддів за результатами перегляду постанови суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, встановлено порушення норм процесуального права щодо визначення предметної підсудності даного спору.

Так, статтею 18 КАС України визначена предметна підсудність адміністративних справ.

Частиною 2 даної норми встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином позивач в даній справі являється органом державної влади, тому даний спір предметно підсудний ОСОБА_9 окружному адміністративному суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо відкрито провадження у справі, яка предметно підсудна іншому суду.

Тому, у разі відкриття провадження в адміністративній справі без дотримання правил предметної підсудності суд повинен передати справу на розгляд адміністративного суду, якому вона підсудна, незалежно від того, на якій стадії розгляду справи виявлено порушення правил цієї підсудності, оскільки суд, який відкрив провадження у справі з таким порушенням, не є компетентним у її розгляді. Порушення правил предметної підсудності є підставою для скасування рішень судів нижчих інстанцій

З аналізу вищевикладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що Садгірський районний суд міста Чернівців, розглядаючи даний спір порушив предметну підсудність та розглянув спір, яких підсудний окружному адміністративному суду і після відкриття провадження у справі встановивши, що справа цьому суду не підсудна, зобов'язаний був діяти відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 КАС України.

Окрім цього, варто зазначити, що ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.08.2014 по даній адміністративній справі було скасовано ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівців від 14.03.2014, та вказано в мотивувальній частині, що даний адміністративний спір повинен розглядатися окружним адміністративним судом, однак судом першої інстанції вказаний висновок апеляційного суду не взято до уваги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Cтаттею 205 КАС України встановлено, що розглянувши апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу в разі скасування судового рішення і залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, залишивши адміністративний позов без розгляду.

Керуючись ст.ст. 155, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях задовольнити частково.

Постанову Садгірського районного суду міста Чернівці від 13 травня 2015 року скасувати.

Адміністративний позов залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 20 липня 2015 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

ОСОБА_10