Справа № 2-а/487/29/15
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а/487/29/15

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Разумовська О.Г.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов'язання поновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити виплату пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як громадянину України, проживаючому за межами України, з 06.12.2011 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу безпідставно припинено виплату пенсії у зв`язку з його виїздом на постійне місце проживання до США, чим порушено його конституційні права, як громадянина України, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Зообов`язано ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити виплату пенсії громадянину України ОСОБА_2 (22.03.1949 р.н.) з 06.12.2011.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, клопотань від усіх осіб які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не надходило, колегія суддів відповідно до ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 з вересня 1968 року по серпень 1996 року проходив службу у збройних силах колишнього СРСР та України. 24. 09. 1996 вийшов на пенсію та отримував її до 19. 04. 2000 року.

В 2000 році позивач виїхав на постійне місце проживання до США. Відповідачем ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області було припинено виплату вказаної пенсії позивачу з посиланням на ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач виїхав за межі України на постійне місце проживання.

На теперішній час позивач тимчасово перебуває на території України, та в 2011 та 2013 роках звертався до органів Пенсійного фонду України з питання поновлення виплати пенсії. Однак, відповідачем 06. 01. 2014 позивачу у відповідь на його заяву від 12. 12. 2013 (подану через представника) було відмовлено у поновлення виплати пенсії з посиланням на те, що позивач постійно не проживає на території України.

До теперішнього часу, не зважаючи на визнання неконституційними окремих положень ст. ст. 49, 51 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплату пенсії позивачу не поновлено.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_2 пенсії, припиненої через виїзд останнього за кордон на постійне місце проживання є незаконними, доказів правомірності вчинених дій відповідачем не надано, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позовні вимоги щодо поновлення пенсії є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.5, п. 2.8 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 аява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

В ст. 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

В ст. 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, ОСОБА_2, проживаючий в Сполучених Штатах Америки, являючись громадянином України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

В ч. 3 ст. 22 Конституції України проголошено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07. 2003 р. № 1058IV. Положення Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Вказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення позивачу виплати раніше призначеної йому пенсії.

Згідно ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Наявність Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07. 2003 р. № 1058IV є підставою для відновлення виплати пенсії.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що позовні вимоги про поновлення виплати пенсії є довединими, обґрунтованими у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитись із визначенням дати, з якої відповідачу необхідно поновити виплату пенсії ОСОБА_2, а саме з 06.12.2011 року, оскільки як вбачається з апеляційної скарги відповідач наполягав на застосуванні до спірних правовідносин положення ст. ст. 99, 100 КАС України щодо строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 18.11.2014 року, то з урахуванням вимог ст. 99 КАС Україні, позовні вимоги підлягають задоволенню з 18.05.2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2015 року - змінити.

Викласти резолютивну частину судового рішення в наступній редакції:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов'язання поновити виплату пенсії задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити виплату пенсії громадянину України ОСОБА_2 з 18 травня 2014 року.

Позовні вимоги за період з 06 грудня 2011 року по 17 травня 2014 року залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик