Справа № 810/498/15
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року 810/498/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ірпінської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (надалі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.01.2015 №.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства, що призвело до донарахування грошових зобовязань, є необґрунтованими. Так, позивачем зауважено, що станом на момент подання податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2013 року у ФОП ОСОБА_1 обліковувався податковий борг по податку на додану вартість, відповідно, віднесення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язанням та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду в рахунок зменшення суми податкового боргу з ПДВ (рядок 20.1), є обґрунтованим та правомірним. Тому, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконним, оскільки при його прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Під час судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і просив суд позов задовольнити.

Відповідачем позов не визнано, надано заперечення суду у письмовій формі. На обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що позивач неправомірно відніс заявлену суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду в рахунок зменшення суми податкового боргу з ПДВ (рядок 20.1) в розмірі 19213,000 грн. у зв'язку з відсутністю такого боргу з податку на додану вартість станом на 1 серпня 2013 року. Таким чином, на думку відповідача, оскаржуване рішення прийнято ним з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв у межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Під час судового розгляду представник відповідача позов не визнав, просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

14.05.2015 Київським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлено наступне.

29.12.2014 посадовими особами відповідача, на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та наказу від 29.12.2014 №33 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку податкової звітності позивача з податку на додану вартість за серпень 2013 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 29.12.2014 №80/173/НОМЕР_1 (надалі акт перевірки).

Так, актом перевірки встановлено порушення позивачем пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, а саме: завищення суми відємного значення у розмірі 19213,00 грн., що зараховується у зменшення суми податкового боргу з ПДВ, згідно декларації по податку на додану вартість за серпень 2013 року.

За висновками перевірки, ФОП ОСОБА_1 неправомірно віднесено заявлену суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду в рахунок зменшення суми податкового боргу з ПДВ (рядок 20.1) у розмірі 19213,000 грн. у зв'язку з відсутністю такого боргу з податку на додану вартість станом на 1 серпня 2013 року та наявністю переплати у сумі 203,91 грн.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.01.2015 №, за яким позивачеві нараховано грошове зобовязання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 24016,25 грн. (за основним платежем 19213,00 грн. та за штрафними санкціями 4803,25 грн.).

У той же час, позивач вважає вказане рішення таким, що суперечать вимогам чинного податкового законодавства, а тому, оскаржив його, звернувшись із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Регулювання відносин у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, кола суб'єктів податкових правовідносин та відповідальності за порушення податкового законодавства належить до сфери дії Податкового кодексу України (редакція чинна на момент здійснення спірних правовідносин).

Порядок формування податкового кредиту та валових витрат встановлено розділом V Податкового кодексу України. .

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктами 200.2 та 200.3 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року ФОП ОСОБА_1 до Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області подано податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2013 року, у якій віднесено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у розмірі 19213,00 грн. в рахунок зменшення суми податкового боргу з ПДВ (рядок 20.1).

З пояснень представника позивача, судом встановлено, що станом на 20 вересня 2013 року за позивачем рахувався податковий борг у розмірі 19213,00 грн., який виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 09 вересня 2013 року №, за яким позивачеві нараховано грошове зобовязання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 19212,13 грн. (за основним платежем 15369,70 грн. та за штрафними санкціями 3842,43 грн.) (а.с.114), правомірність вказаного рішення позивачем не оспорюється.

З пояснень представника відповідача випливає, що станом на 01 серпня 2013 року, позивач не мав податкового боргу, натомість, згідно облікових даних, у позивача була наявна переплата у розмірі 203,91 грн., що підтверджується обліковою карткою платника податків.

Судом досліджено акт звірки розрахунків платника податків з бюджетом з податку на додану вартість за період з 01 серпня 2013 року по 01 жовтня 2013 року (том 1, а.с.122). З даного акта випливає, що він підписаний сторонами без зауважень та наявності розбіжностей.

Дослідивши зміст акта звірки судом встановлено, що станом на 01 серпня 2013 року у позивача дійсно рахувалася переплата у розмірі 203,91 грн., а податковий борг у розмірі 19213,00 грн. почав обліковуватися за позивачем лише з 19 вересня 2013 року, тобто, після несплати у 10-денний термін суми грошового зобовязання визначеної згідно податкового повідомлення-рішення від 09 вересня 2013 року №.

Вказані обставини не заперечувалися сторонами у ході судового розгляду справи.

Як вже зазначалося судом, пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України встановлено право платника податків враховувати суму відємного значення з ПДВ у зменшення суми податкового боргу з податку виникає виключно у разі наявності такого боргу за попередні звітні (податкові) періоди.

Ураховуючи, що позивач, станом на 01 серпня 2013 року не мав податкового боргу, який би виник за попередні звітні періоди, суд погоджується із твердженням відповідача про відсутність у позивача права відображати суму від'ємного значення в рахунок зменшення суми податкового боргу з ПДВ (рядок 20.1) у розмірі 19213,00 грн. у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2013 року.

Водночас, суд не погоджується із правомірністю прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 21 січня 2015 року №, за яким позивачеві нараховано грошове зобовязання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 24016,25 грн. (за основним платежем 19213,00 грн. та за штрафними санкціями 4803,25 грн.), з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення позивачеві нараховано грошове зобовязання з податку на додану вартість.

Відповідно до положень підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

При цьому, податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу, визначається як загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (підпункт 14.1.179. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом; результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відтак, вищевказаною нормою закону встановлено виключний перелік підстав нарахування платнику податків грошового зобовязання контролюючим органом.

Згідно пунктів 58.1 та 58.2 статті 58 Податкового кодексу України, у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. У разі зменшення (збільшення) контролюючим органом суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платнику податків надсилаються (вручаються) окремі податкові повідомлення-рішення.

Зі змісту вищевказаних норм закону, випливає, що грошове зобовязання нараховується контролюючим органом за результатами перевірки виключно у разі встановлення порушення норм податкового законодавства, що свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях. При цьому, податкове повідомлення-рішення, за своїм змістом є документом, який визначає грошове зобов'язання платника податків, визначене контролюючим органом відповідно до ПКУ у зв'язку з порушенням законодавства платником податків, форму та порядок прийняття якого чітко затверджено законодавством.

Досліджуючи зміст встановленого у ході перевірки позивача порушення податкового законодавства, суд звертає увагу на таке.

З матеріалів справи випливає, що позивач 20 вересня 2013 року подав відповідачеві податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2013 року (том 1, а.с.14-17), із зазначення наступних показників, зокрема:

податкові зобовязання 15701,00 грн. (рядок 9);

податковий кредит 34914,00 грн. (рядок 17);

від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язанням та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17-9) 19213,00 грн. (рядок 19);

від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язанням та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в рахунок зменшення суми податкового боргу з ПДВ 19213,00 грн. (рядок 20.1);

сума податку, що підлягає сплаті 0,00 грн. (рядок 25).

Судом встановлено, що позивач не мав правових підстав відображати у рядку 20.1 від'ємне значення в рахунок зменшення суми податкового боргу з ПДВ у розмірі 19213,00 грн., за відсутності останнього станом на 01 серпня 2013 року.

Проте, відповідач не заперечував факту правомірності визначення позивачем суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17-9) у розмірі 19213,00 грн., що відображена у рядку 19 декларації з ПДВ за серпень 2013 року.

Фактично, єдиною підставою нарахування позивачеві грошових зобовязань за оскаржуваним рішення, слугувала та обставини, що ФОП ОСОБА_1 помилково визначив напрямок зарахування відємного значення, оскільки за відсутності боргу станом на 01 серпня 2013 року, дану суму необхідно було б відобразити у рядку 20.2 до складу податкового кредиту наступного звітного періоду. Представник відповідача не заперечував з приводу вказаного.

Відтак, у даному випадку мало місце допущення позивачем помилки під час заповнення податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2013 року у частині напрямку зарахування відємного значення. Проте, дана помилка не призвела до заниженні позивачем суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету за перевіряємий період у розмірі 19213,00 грн.

Водночас, суд звертає увагу на те, що актом перевірки встановлено завищення позивачем суми відємного значення у розмірі 19213,00 грн. Між тим, згідно пункту 2.2 розділу ІІ Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.11.2012 №1236, у випадках, зазначених у пункті 2.1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ органу державної податкової служби складає податкове повідомлення-рішення, зокрема, за формою згідно з додатком 8 про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість платника (форма "В4"). Проте, доказів наявності податкового повідомлення-рішення прийнятого за формою «В4», відповідачем суду не надано.

З огляду на вищевказане, беручи до уваги зміст допущеної позивачем помилки, суд дійшов висновку, що даний факт не є порушенням норм податкового законодавства, який би свідчив про заниження податкових зобовязаннь зі сплати податку на додану вартість та як наслідок не тягне за собою негативних правових наслідків для позивача у вигляді нарахування грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 24016,25 грн. (за основним платежем 19213,00 грн. та за штрафними санкціями 4803,25 грн.), згідно податкового повідомлення-рішення відповідача від 21 січня 2015 року №, прийнятого за формою «Р».

Суд зазначає, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим, презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивості, недостовірності або суперечливості відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язанням та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду.

Проте, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів про те, що порушення позивачем пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, призвело до неправомірного визначення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язанням та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду, зазначеного у рядку 19 декларації, та, як наслідок до заниження суми податкових зобовязань зі сплати податку на додану вартість у розмірі 19213,00 грн.

З огляду на вищевказане, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, прийнято відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, у яких обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності прийнятого ним рішення.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 21.01.2015 №, за яким позивачеві нараховано грошове зобовязання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 24016,25 грн. (за основним платежем 19213,00 грн. та за штрафними санкціями 4803,25 грн.).

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.