Справа № 825/2190/14
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2190/14 Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлова Л.В.,

Міщука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,

в с т а н о в и в:

Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові (далі - позивач, УПФУ в м. Чернігові) звернулось до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_3.) про стягнення фактичних витрат на виплату і доставку пенсії за період з 03.08.2011 по 28.02.2014 на суму 19530,75 грн. та за березень-квітень 2014 на суму 2195,63 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2014 року позовні вимоги УПФУ задоволено частково, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові заборгованість з фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах в сумі 2195 грн. 63 коп.

Не погоджуючись з постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2014 року позивач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року апеляційну скаргу УПФУ в м. Чернігові задоволено; постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2014 року скасовано в частині залишених без задоволення вимог УПФУ в м. Чернігові. Прийнято в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов УПФУ в м. Чернігові задоволено, стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь УПФУ в м. Чернігові заборгованість з фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, в сумі 19530 грн. 75 коп.

У решті постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2014 року залишено без змін.

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 червня 2015 року задоволено частково касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначила, що суд апеляційної інстанції не дослідив підстав пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та не дав їм належної правової оцінки.

У судове засідання сторони не з'явилися, причини неявки сторін суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3. зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.26) та в управлінні Пенсійного фонду України м. Чернігова як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що підтверджується довідкою від 16.06.2014(а.с.7).

У ФОП ОСОБА_3 працював гр. ОСОБА_5, якому призначено пільгову пенсію на підставі частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується відповідною довідкою, виданою ФОП ОСОБА_3, протоколом та розпорядженням про призначення пільгових пенсій, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що за період з 03.08.2011 року по 28.02.2014 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 19530,75 грн. з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій колишньому працівнику - ОСОБА_5, якому призначена пільгова пенсія відповідно до п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як водієві міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятому у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв.

У зв'язку із вищевикладеним, позивачем було проведено розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій указаній особі за весь період проведення таких - з 03.08.2011 року (дата призначення пенсії на пільгових умовах) по 28.02.2014 року, що склали 19530,75 грн., який було направлено відповідачу задля відповідного відшкодування. Із матеріалів справи вбачається, що згаданий розрахунок (№6818/02 від 11.04.2014) було отримано відповідачем 14.04.2014 року.

У зв'язку з несплатою відповідачем визначених приведеними розрахунками сум, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно пунктів 6.4 - 6.5 розділу 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 (далі - Інструкція), розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій. Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

Згідно пункту 6.8 розділу 6 Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Як вже було зазначено вище, у квітні 2014 року позивачем надіслало відповідачу розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 11.04.2014 № 6817/02 в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 01.01.2014 по 28.02.2014 (за період з дати призначення пенсії - 03.08.2011 до дати складання розрахунку - 28.02.2014) на суму 19530,75 (а.с.8).

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені дії вчинені з порушенням пункту 6.4 Інструкції, а тому позов в частині стягнення з відповідача сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій в розмірі 19530,75 грн. за попередні періоди задоволенню не підлягає, оскільки така можливість передбачена лише на поточний рік.

Водночас, розрахунок відносно суми витрат за березень-квітень 2014р., що складає 2195,63 грн. (а.с.9, 11), направлено відповідачу в строки, визначені пунктом 6.4 Інструкції. Відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Окремо необхідно зазначити, що частинами 1, 2 статті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій колишньому працівнику ОСОБА_5, якому призначена пільгова пенсія відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» перераховував позивачу не в повному обсязі, про що було відомо останньому з серпня 2011 року.

Разом з цим, позивач із даним позовом звернувся у червні 2014 року, тобто поза межами строку, визначеного статтею 99 КАС України.

Клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивачем не подано, поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду не обґрунтовано.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними не вбачалось.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягненню підлягає сума коштів, яка визначена у розрахунках з березня по квітень 2014 у сумі 2195,63 грн.

Враховуючи викладене підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні правові норми та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду Києва від 31 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Міщук М.С.

Бєлова Л.В.