Справа № 826/6354/15
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6354/15 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаря представника позивачаБорисюк Л.П., Ключковича В.Ю., Петрика І.Й. Приходько К.М. ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Міністерства юстиції України про визнання нечинною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Міністерства юстиції України в якому просила визнати нечинною та скасувати постанову від 21.05.2014 у ВП № 36921704 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який з'явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 07.03.2013 відкрито виконавче провадження № 36921704 з примусового виконання виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом м. Києва 17.01.2013 № 2-5347/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: АДРЕСА_1 в рахунок заборгованості ОСОБА_6 за договором кредиту № 07Ф-178 від 17.09.2007 (стягувач ПАТ «Брокбізнесбанк») (а.с.33).

Боржнику надано строк до семи днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження для самостійного виконання рішення суду, а саме: сплати заборгованості згідно з виконавчим документом.

Копія постанови державного виконавця від 07.03.2013 надіслана ОСОБА_6 супровідним листом від 13.03.2013 (а.с.34).

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем в ході примусового виконання виконавчого документу було вчинено наступні виконавчі дії: скеровані вимоги державного виконавця від 03.07.2013, 27.08.2013, від 22.05.2014, державним виконавцем здійснено виходи за місцем реєстрації позивача (боржника) про що складено акти від 11.07.2013, 23.10.2013, вчинено дії щодо затвердження мирової угоди, прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2014, прийнято постанову про заміну сторони виконавчого провадження від 08.08.2014, призначено проведення виконавчих дій постановою від 17.11.2014 та в подальшому, постановою від 18.02.2015 повернуто виконавчий документ стягувачу.

У зв'язку з невиконанням боржником виконавчого документа у наданий для добровільного виконання строк, 21.05.2014 старшим державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 210 102,45 дол. США.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем станом на час вирішення справи не виконано судове рішення та відповідачем вчинялись дії з примусового виконання такого судового рішення, а відтак, оскаржувана постанова відповідача прийнята відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За приписами частини другої статті 25 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частинами першою і третьою статті 27 Закону № 606-XIV встановлено, що в разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до частин першої та другої статті 28 Закону № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, а також у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Отже, Законом № 606-XIV встановлено імперативну норму про стягнення з боржника виконавчого збору в разі невиконання рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання, та не передбачено виключення з цього правила при зверненні стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

Згідно з частиною восьмою статті 54 Закону № 606-XIV, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV визначено, що іпотекодавець - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника; боржник це іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання.

За змістом статті 42 Закону України «Про іпотеку», боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов'язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Майновий поручитель чи наступний іпотекодержатель може виконати основне зобов'язання за боржника з наслідками, аналогічними вищенаведеним, і попередній іпотекодержатель зобов'язаний прийняти таке виконання.

Майновий поручитель, який виконав основне зобов'язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

Таким чином, основне зобов'язання про погашення суми боргу за кредитним договором може бути виконане боржником (майновим поручителем) до реалізації предмета іпотеки за рішенням суду і таке виконання є підставою для припинення вказаної процедури.

За наведених обставин та враховуючи, що позивач у встановлений для самостійного виконання строк не сплатив у жодній сумі заборгованість, яка зазначена у виконавчому листі № 2-5347/11 від 17.01.2013, державний виконавець правомірно прийняв постанову про стягнення з нього як боржника у виконавчому провадженні виконавчого збору.

Доводи позивача щодо необґрунтованого визначення відповідачем розміру виконавчого збору ґрунтуються на помилковому тлумаченні закону, зважаючи на наступне.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 43 Закону № 606-XIV, при розподілі стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) виконавчий збір стягується в розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми.

Оскільки постанова про стягнення виконавчого збору в силу частини першої статті 28 Закону № 606-XIV виноситься до реалізації майна, то на момент її прийняття неможливо визначити суму збору від вартості майна, за якою воно буде реалізоване.

Разом з тим, відповідно до частини п'ятої статті 28 Закону № 606-XIV, в разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми.

Пунктом 3.7.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, встановлено, що у разі повернення виконавчого документа з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої статті 47 Закону (коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно), постанова про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження не виділяється та залишок нестягнутої суми виконавчого збору не стягується.

Отже, виконавчий збір визначається в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, а в разі якщо вартість реалізованого майна буде меншою за суму боргу, то виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми, а різниця між розміром виконавчого збору, визначеного від суми боргу, та розміром збору, розрахованим від вартості майна, не стягується.

У зв'язку з цим, сума виконавчого збору в оскарженій постанові від 21.05.2014 визначена державним виконавцем з урахуванням положень чинного законодавства.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 травня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович І.Й. Петрик

Повний текст ухвали складено та підписано - 17.07.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Ключкович В.Ю.

Петрик І.Й.