Справа № 821/4551/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 р. Справа № 821/4551/13-а

Категорія: 9.3 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року по справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Херсонській області до Новоолексіївської селищної ради Генічеського району Херсонської області про зобовязання виконати вимогу та вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04.12.2013р. ДФІ в Херсонській області звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Новоолексіївської селищної ради, в якому, з урахуванням уточнень, просила суд зобовязати відповідача виконати п.п.6,7,15,16,17 вимоги Голопристанської МДФІ від 25.09.2013р. №44-12/1551, а саме:

- за рахунок винних осіб або за згодою одержувачів забезпечити відшкодування зайвих витрат на оплату праці внаслідок виплати заступнику селищного голови ОСОБА_1 премій та матеріальних допомог без наявності рішення селищної ради у сумі 9400,12 грн. та провести перерахунки нарахувань на заробітну плату у сумі 3563,33 грн. В іншому випадку, стягнути з осіб, винних у порушенні, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України (п.6 вимоги);

- за рахунок винних осіб або за згодою одержувачів забезпечити відшкодування зайвих витрат на оплату праці внаслідок невірного визначення базового місяця нарахування індексації в сумі 16963,69 грн. та провести перерахунки нарахувань на заробітну плату у сумі 6284,60 грн. В іншому випадку, стягнути з осіб, винних у порушенні, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України (п.7 вимоги);

- перерахувати до загального фонду селищного бюджету кошти, які надійшли як поновлення касових видатків за минулі роки за результатами попередньої ревізії у сумі 216 грн. (п.15 вимоги);

- внести зміни до договорів оренди земельних ділянок та забезпечити надходження коштів, які недоотримані місцевим бюджетом внаслідок несвоєчасного внесення змін до договорів оренди в частині збільшення нормативно-грошової оцінки земельних ділянок в сумі 33742,32 грн. У разі відмови орендарів від сплати коштів, запровадити із зазначеними платниками претензійно-позовну роботу та стягнути кошти до місцевого бюджету (п.16 вимоги);

- у відповідності до п.2 ст.57 Бюджетного кодексу України забезпечити повернення до загального фонду селищного бюджету коштів в сумі 13740,94 грн. (п.17 вимоги).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за наслідками проведеної працівниками Голопристанської МДФІ ревізії селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності Новоолексіївської селищної ради, оформленої актом ревізії від 06.09.2013р. №44-27/12, були виявлені численні порушення, в звязку із чим, на підставі вказаного акту відповідачу була направлена Вимога про усунення порушень законодавства від 25.09.2013р. №44-12/1551, якою зобовязано селищну раду усунути порушення законодавства та надати інформацію про вжиті заходи та виконання цих вимог в термін до 25.10.2013р. Однак, відповідач в повному обсязі цю вимогу в установлений строк не виконав, що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року адміністративний позов ДФІ в Херсонській області задоволено частково. Зобов'язано Новоолексіївську селищну раду Генічеського району Херсонської області виконати повністю пункт 15 вимоги Голопристанської МДФІ від 25.09.2013р. №44-12/1551. Зобов'язано Новоолексіївську селищну раду виконати пункт 16 вимоги Голопристанської МДФІ від 25.09.2013р. №44-12/1551 в частині зобовязання внести зміни до договорів оренди земельних ділянок, укладених із ТОВ «Астеліт», ТОВ «Новотроїцький елеватор», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та забезпечити надходження коштів, які недоотримані місцевим бюджетом внаслідок несвоєчасного внесення змін до договорів оренди в частині збільшення нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, а у разі відмови орендарів від сплати коштів, запровадити із ними претензійно-позовну роботу та стягнути кошти до місцевого бюджету. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ДФІ в Херсонській області 04.02.2014р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20.01.2014 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити усі заявлені позовні вимоги.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

В червні 2013 року, відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Херсонській області на ІІІ квартал 2013р., посадовими особами Голопристанської МДФІ була проведена ревізія селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності Новоолексіївської селищної ради.

За результатами вказаної ревізії складено акт №44-27/12 від 06.09.2013р., яким зафіксовані допущені відповідачем порушення вимог чинного законодавства, а саме:

- в порушення абз.2 п.6 Постанови КМУ від 09.03.2006р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», заступнику селищного голови ОСОБА_1 з червня по грудень 2009р. здійснювалася виплата премій, матеріальних допомог на підставі розпоряджень селищного голови, але без наявності відповідних рішень селищної ради, внаслідок чого, йому було безпідставно виплачено кошти в загальній сумі 9789,37 грн., на які проведено нарахування до державних цільових фондів в сумі 3563,33 грн.;

- при прийнятті з 01.03.2011р. на посади директора Новоолексіївського селищного будинку культури ОСОБА_6 та хореографа народного колективу «Лале» ОСОБА_7 розпорядженнями селищного голови не визначались індексація доходів новоприйнятих працівників та базовий місяць для її нарахування, внаслідок чого, в порушення п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. Постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078), вказаним особам невірно визначено базовий місяць для нарахування індексації. Загальна сума переплати складає 17312,94 грн., на які проведено нарахування внесків до державних цільових фондів та єдиного соціальною внеску на суму 6284,60 грн.;

- станом на 01.01.2013 року залишок коштів на спеціальному реєстраційному рахунку №0114 становив 41532,05 грн., який утворився за попередні роки від надходження збору за забруднення навколишнього середовища. В порушення п.2 ст.57, п.6 ст.78 Бюджетного кодексу №2456- III, загальним фондом місцевого бюджету недоотримано коштів на суму 41532,05 грн., внаслідок неперерахування залишків на рахунках спеціального фонду, на які не визначався розпорядник коштів та не призначалися бюджетні асигнування;

- в порушення вимог п.3.2 «Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ» (затв. наказом Державного казначейства України від 26.12.2003р. №242), п.1 ст.3, п.2,5,6 ст.51, п.17 ст.69 Бюджетного кодексу №2542, загальним фондом місцевого бюджету недоотримано коштів на суму 2311,92 грн., внаслідок того, що відшкодування порушень, які виявлені попередньою ревізією за 2006-2008р.р. проводилися шляхом внесення коштів до каси селищної ради з подальшим перерахуванням їх на реєстраційні рахунки установ селищної ради як поновленням касових видатків;

- по виготовленню оновленої нормативно - грошової оцінки землі в смт. Новоолексіївка прийнято рішення сесії від 02.03.2012 року №468 «Про затвердження технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель селища Новоолексіївка», яке було оприлюднено та зазначено про початок застосування оновленої нормативно-грошової оцінки (з 01.04.2012 року), проте не обумовлено про строки внесення змін до діючих договорів оренди. Отже, при дії зазначеної нормативно-грошової оцінки з 01.01.2013 року, до 01.04.2013 року орендарів не повідомлено про затвердження оновленої нормативно-грошової оцінки, внаслідок чого зміни до розміру орендної плати в діючі договори оренди станом на 01.08.2013 року не вносилися. За період з 01.01.2013р. по 01.08.2013р. в недотримання вимог п.1 ст.69 БК України №2456, місцевими бюджетами недоотримано орендної плати на загальну суму 38389,42 грн.;

- в порушення ч.2 ст.85 БКУ №2456, в частині заборони планування та здійснення видатків на утримання бюджетних установ одночасно з різних бюджетів, селищною радою проведено перерахування залишку коштів Новоолексіївського селищного бюджету по спеціальному фонду за КТКВ 080101 в сумі 13740,94 грн.

У зв'язку з вказаними вище порушеннями законодавства, уповноваженою особою Голопристанської МДФІ направлено на адресу Новоолексіївської селищної ради Вимогу №44-12/1551 від 25.09.2013 р. про усунення виявлених порушень.

У звязку з неповним виконанням селищною радою п.п.6,7,15,16,17 зазначеної вимоги, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та відповідно з часткової протиправності деяких пунктів спірної вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту приписів «Положення про Державну фінансову інспекцію України» (затв. Указом Президента України від 23.04.2011р. №499/2011), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція, відповідно до покладених на неї завдань, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пп.4 п.4 Положення про Держфінінспекцію).

Як вбачається зі змісту вимог пункту 6 зазначеного вище Положення, Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, цим же Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п.7 ст.10 Закону України від 26.01.1993 року №2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими, державній контрольно-ревізійній службі надано право предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства предявляти обовязкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні ж збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою до виконання.

Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Таким чином, вимога позивача є обов'язковою для виконання в силу приписів Закону, а не після прийняття судом рішення про зобов'язання її виконати.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та зі змісту п.п.6,7 спірної вимоги Голопристанської МДФІ від 25.09.2013р. №44-12/1551, позивачем, в даному випадку, фактично була використана однакова правова конструкція щодо шляху усунення виявлених порушень - за рахунок винних осіб або за згодою одержувачів забезпечити відшкодування зайвих витрат на оплату праці та провести перерахунки нарахувань на заробітну плату, а в іншому випадку стягнути з осіб, винних у порушенні, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України.

Тобто, сам позивач фактично надає відповідачу на вибір 2 (два) способи усунення порушення: або здійснити відрахування із заробітної плати одержувачів, або за розпорядженням керівника чи за рішенням суду покрити шкоду, заподіяну винною особою - працівником.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання цих пунктів вимоги Голопристанської МДФІ від 25.09.2013р. №44-12/1551, відповідачем було проведено службове розслідування, визначено винних осіб та прийнято Розпорядження від 02.10.2013р. №231, яким, у відповідності до вимог ст.ст.132,136 КЗпП України, було вирішено для покриття шкоди, завданої безпідставним нарахуванням та виплатою премій, матеріальних допомог, невірним визначенням базового місяця індексації доходів працівників, відрахувати із заробітної плати за жовтень 2013р. бухгалтера дитячого ясла-садочку «Івушка» ОСОБА_8 та завгоспа дитячого ясла-садочку «Івушка» ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 25% від посадового окладу. Таким чином, у звязку з прийнятими відповідачем заходами, зазначеними вище особами сплачено до селищного бюджету кошти в загальній сумі 698,50 грн.

Слід вказати, що гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації визначені Главою IX КЗпП України.

Так, статтею 130 цього Кодексу встановлені загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно ж до приписів ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Проте, в законодавстві існують випадки як обмеженої, так повної матеріальної відповідальності працівників, які встановлені ст.ст.133,134 КЗпП України.

Порядок покриття шкоди, заподіяної працівником, встановлений безпосередньо ст.136 згаданого Кодексу, відповідно до якої, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

При чому, таке розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше 2-х тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше 7-ми днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора.

Отже, враховуючи наведене, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що відповідачем, в даному випадку, фактично було виконано п.п.6,7 спірної вимоги Голопристанської МДФІ від 25.09.2013р. №44-12/1551 у спосіб, визначений самим позивачем, відповідно до положень чинного трудового законодавства та в межах власних дискреційних повноважень селищної ради як власника (у розумінні КЗпП України) щодо прийняття рішень про покриття шкоди, заподіяної працівником.

Твердження ж представника ДФІ про те, що ці пункти вимоги не виконані в повному обсязі, оскільки у грошовому виразі порушення усунуті не повністю і не відшкодовано всю суму шкоди, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні відповідачем норм трудового законодавства.

Таким чином, за вказаних обставин, позовні вимоги щодо зобовязання відповідача виконати п.п.6,7 вимоги Голопристанської МДФІ №44-12/1551 є необґрунтованими та не дійсно підлягають задоволенню.

Крім того, необґрунтованими є і позовні вимоги ДФІ щодо зобовязання Новоолексіївської селищної ради виконати п.17 спірної вимоги №44-12/1551 в частині забезпечення у відповідності до п.2 ст.57 БК України, повернення до загального фонду селищного бюджету коштів в сумі 13740,94 грн.

Так, як встановлено по справі, приводом до такої вимоги слугувало судження працівників Голопристанської МДФІ про порушення відповідачем положень п.2 ст.57, п.6 ст.78, ч.2 ст.85 Бюджетного кодексу України, яке, на їх думку, полягало у тому, що селищна рада перерахувала існуючий на кінець 2010р. залишок коштів по спеціальному фонду за КТКВ 080101 в загальній сумі 13740,94 грн. (з яких, 7472,18 грн. власні надходження Новоолексіївської селищної дільничної лікарні та 6268,76 грн. благодійні внески) на реєстраційний рахунок Генічеської ЦРЛ за відсутності відповідних бюджетних призначень на 2011р. у селищному бюджеті, допустивши тим самим утримання Генічеської центральної лікарні, яка фінансується як з районного, так і з селищного бюджету.

При цьому, ревізією встановлено, що у 2010 році в мережі розпорядників коштів нижчого рівня за КТКВ 080101 була зареєстрована Новоолексіївська селищна рада.

На 2011 рік в мережу розпорядників коштів за КТКВ 080101 не включено Новоолексіївську селищну раду та бюджетні асигнування на цей період не затверджувались.

Розпорядженням голови Генічеської РДА від 10.12.2010р. №757 «Про реорганізацію мережі закладів охорони здоровя» з 01.01.2011р. Новоолексіївська селищна дільнична лікарня з загальної практики сімейної медицини передана до Генічеської центральної районної лікарні з фінансуванням з районного бюджету.

Так, рішенням Новоолексіївської селищної ради №42 від 21.12.2010р. було вирішено:

- до 01.01.2011р. здійснити передачу Новоолексіївської селищної дільничної лікарні з загальної практики сімейної медицини на фінансування з районного бюджету з передачею до центральної районної лікарні штатної чисельності, а також здійснити передачу комунального майна цього закладу з комунальної власності до оперативного управління територіальної громади району;

- до 31.01.2011р. передати матеріальні та фінансові цінності до центральної районної лікарні.

Також, як встановлено по справі, відповідно до вказаного рішення та на підставі листа відповідача до Управління Державного казначейства у Генічеському районі від 31.01.2011р. №07/02-35, було здійснено перерахування коштів спеціального фонду Новоолексіївської селищної ради в сумі 13740,94 грн. на розрахунковий рахунок Генічеської ЦРЛ, про що свідчать виписка з реєстраційного рахунку та платіжне доручення, наявні в матеріалах справи.

Отже, висновок працівників Голопристанської МДФІ про те, що тим самим відповідачем допущено порушення положень п.2 ст. 57, п.6 ст.78, ч.2 ст.85 Бюджетного кодексу України заснований на їх власній думці про незаконність рішення Новоолексіївської селищної ради №42 від 21.12.2010р. через те, що воно суперечить вимогам Бюджетного кодексу України.

Однак, з цього приводу судова колегія вважає за необхідне зазначити, що розпорядження голови Генічеської РДА від 10.12.2010р. №757 та рішення Новоолексіївської селищної ради №42 від 21.12.2010р., на підставі яких здійснено перерахування коштів спеціального фонду селищного бюджету на розрахунковий рахунок Генічеської ЦРЛ, наразі є діючими, в судовому чи іншому порядку вони не визнавались нечинними і не скасовувались.

До того ж, як слідує зі змісту приписів ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад, згідно із п.31 ч.1 ст.36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія, як і окружний суд, вважає помилковим висновок позивача про порушення Новоолексіївською селищною радою п.2 ст. 57, п.6 ст.78, ч.2 ст.85 Бюджетного кодексу України, оскільки перерахування коштів фактично було здійснено органом Державного казначейства на підставі рішення Новоолексіївської селищної ради, яке є чинним і обовязковим для виконання та прийнятим в межах наданих законодавством відповідачу повноважень.

Враховуючи наведене, судова колегія не вбачає належних підстав для задоволення позову в частині зобовязання відповідача виконати п.17 спірної вимоги №44-12/1551.

Що ж стосується позовних вимог про зобовязання відповідача виконати п.15 вимоги Голопристанської МДФІ від 25.09.2013р. №44-12/1551, то судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що останні підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Так, ревізією встановлено, що для відшкодування порушень, які були виявлені попередньою ревізією за 2006-2008р.р., відповідачем вносились грошові кошти до каси селищної ради з подальшим перерахуванням на реєстраційні рахунки установ селищної ради як поновлення касових видатків.

Як слідує з ч.9 ст.78 Бюджетного кодексу України, ведення бухгалтерського обліку виконання місцевих бюджетів та порядок закриття рахунків місцевих бюджетів після закінчення бюджетного періоду здійснюються з урахуванням положень ст.ст.56,57 цього Кодексу.

При цьому, усі надходження і витрати записуються в тому бюджетному періоді, в якому вони здійснені (ч.3 ст.57 БКУ).

Відповідно до вимог пп.3.2. Наказу Державного Казначейства України від 26.12.2003р. №242 «Про затвердження Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ», на рахунки зараховується сума коштів, яка фактично надійшла на ім'я установи (у т.ч. кошти, що вносяться на відновлення касових видатків поточного року).

Суми коштів, які надходять на відновлення касових видатків загального фонду, проведених у минулих бюджетних періодах, перераховуються до доходів відповідного бюджету.

Відповідно до положень ст.ст.3,57 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 01 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином, з вказаних правових норм вбачається, що якщо перед початком нового бюджетного періоду здійснюється повернення зайво виплачених у минулих бюджетних періодах коштів, то зазначені кошти повинні бути перераховані до загального фонду бюджету.

По справі встановлено, що в ході судового розгляду даної справи в суді 1-ї інстанції сторонами не заперечувався факт порушення відповідачем вимог перелічених вище правових норм, як і те, що відповідачем не перераховані в дохід державного бюджету кошти, які надійшли на відновлення видатків, проведених у минулому бюджетному періоді в сумі 216 грн.

До того ж, слід зазначити, що відповідачем, в свою чергу, не надано жодних доказів виконання п.15 спірної вимоги Голопристанської МДФІ від 25.09.2013р. №44-12/1551 та усунення вказаного вище порушення, а тому, відповідно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно ж позовних вимог щодо зобовязання відповідача виконати п.16 спірної вимоги №44-12/1551, то суд 2-ї інстанції, як і окружний суд, вважає, що вони підлягають лише частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Так, як вбачається зі змісту акту ревізії, ревізорами в частині перевірки виконання дохідної частини селищного бюджету було встановлено, що відповідачем недоотримано доходів від здачі в оренду земельних ділянок в межах селища Новоолексіївка на загальну суму 38389,42 грн.

Відповідно до ст.69 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду місцевих бюджетів, що не враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належить плата за землю, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.

Так, як видно з матеріалів справи, рішенням Новоолексіївської селищної ради від 02.03.2012р. №468 затверджено технічну документацію з нормативно-грошової оцінки земель селища Новоолексіївка.

Оновлена за цим рішенням нормативно-грошова оцінка земель повинна була застосовуватись з 01.01.2013р.

Також, по справі встановлено, що відповідачем із ТОВ «Астеліт», ТОВ «Новотроїцький елеватор», ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договори оренди земельних ділянок, умови яких передбачають визначення розмірів орендної плати у фіксованій сумі та щорічний перегляд розмірів орендної плати у звязку із зміною земельного податку.

Проте, як встановлено судом, до укладених відповідачем із зазначеними юридичними та фізичними особами договорів оренди земельних ділянок не було внесено у звязку із затвердженням нової нормативно-грошової оцінки земель відповідні зміни щодо збільшення розміру орендної плати та, відповідно, недоотримано доходів на вказану вище суму.

Відповідно до ст.288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, але річна сума платежу не може бути меншою:

- для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII цього кодексу;

- для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII цього кодексу.

Згідно із ст.ст. 269-271, 274 розділу XIII Податкового кодексу України, платниками земельного податку є, зокрема, землекористувачі, а об'єктами оподаткування, в тому числі, є земельні ділянки, які перебувають у користуванні.

Базою оподаткування земельним податком є:

- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у ст.ст.272, 273,276 цього Кодексу.

Таким чином, розмір орендної плати залежить від розміру земельного податку, який визначається виходячи з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Дослідженням наданих відповідачем договорів оренди земельних ділянок, укладених із ТОВ «Астеліт», ТОВ «Новотроїцький елеватор», ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, встановлено, що відповідно до їх умов орендну плату фактично було визначено у фіксованому грошовому виразі, поставленому у залежність від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Але, при цьому, цими договорами передбачено щорічний перегляд розміру орендної плати у разі зміни розмірів земельного податку.

Отже, за таких обставин, коли у звязку із затвердженням нової нормативно-грошової оцінки земель населеного пункту з 01.01.2013р. змінились розміри земельного податку, відповідач на підставі умов договорів оренди земельних ділянок зобовязаний був своєчасно забезпечити перегляд розмірів орендної плати та укласти із орендарями додаткові угоди до цих договорів щодо зміни орендної плати, але не вчинив цього.

Як вказує ДФІ, така бездіяльність селищної ради призвела до сплати орендарями орендної плати у 2013р. за старими ставками та, відповідно, до недоотримання селищним бюджетом доходів від надходження плати за землю на загальну суму 38389,42 грн.

Зокрема, селищним бюджетом недоотримано орендної плати за земельні ділянки від орендарів: ТОВ «Астеліт» в сумі 1083,38 грн.; ТОВ «Новотроїцький елеватор» в сумі 25437,13 грн.; ОСОБА_10 в сумі 2093,22 грн.; ОСОБА_2 в сумі 6372,82 грн.; ОСОБА_3 в сумі 1187,83 грн.; ОСОБА_4 в сумі 1107,51 грн.; ОСОБА_5 в сумі 1107,51 грн.;

Проте, як вбачається з матеріалів справи, станом на час розгляду даної справи в суді 1-ї інстанції, відповідачем було частково усунуто це порушення на суму 4647,10 грн., однак відповідні зміни до вказаних договорів оренди не внесені та не забезпечено надходження орендної плати в сумі 33742,32 грн.

Сторонами ці обставини не спростовуються і відповідачем, в свою чергу, факт цього порушення фактично не заперечується.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що у відповідача існує обовязок виконати п.16 вимоги Голопристанської МДФІ від 25.09.2013р. №44-12/1551 в частині внесення змін до договорів оренди земельних ділянок.

В той же час, судами обох інстанцій встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 10.12.2010р., укладений відповідачем із ОСОБА_10, достроково розірваний за згодою сторін відповідно до рішення Новоолексіївської селищної ради від 10.04.2013р. №784 та додаткової угоди від 03.06.2013р. до договору оренди від 10.12.2010р.

Таким чином, за вказаних обставин, у відповідача зараз відсутні жодні правові підстави для внесення змін до цього договору оренди, укладеного з ОСОБА_10, оскільки цей вже договір розірваний за згодою сторін.

Також, суд звертає увагу ще й на те, що позивач просить зобовязати відповідача забезпечити надходження коштів, які недоотримані місцевим бюджетом внаслідок несвоєчасного внесення змін до договорів оренди в частині збільшення нормативно-грошової оцінки земельних ділянок в сумі 33742,32 грн., а у разі відмови орендарів від сплати коштів, запровадити із зазначеними платниками претензійно-позовну роботу та стягнути кошти до місцевого бюджету.

Разом з тим, судова колегія вважає таку вимогу необґрунтованою, з наступних підстав.

Як слідує зі змісту вимог ст.289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за встановленою формулою.

Крім того, Законом України «Про оцінку земель» визначено правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та він спрямований на регулювання відносин, пов'язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами (ст.1 цього Закону).

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.201 ЗК України, грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою КМУ від 23.03.1995р. №213 затверджено «ОСОБА_4 нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів», а наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006р. №18/15/21/11 затверджено «Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів».

Саме даний Порядок і визначає категорії земель за функцією використання та коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки тієї чи іншої категорії саме за цим критерієм. Зокрема, згідно з цим порядком, за функцією використання землі поділяється на: землі житлової забудови; землі промисловості; землі досліджень та розробок; землі гірничої промисловості і гірничих розробок; землі комерційного використання; землі громадського призначення; землі транспорту, зв'язку; землі технічної інфраструктури; інші землі; землі змішаного використання.

У відповідності до п.п.3.1-3.5 «Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів», в основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель.

Населені пункти включають землі всіх категорій за основним цільовим призначенням, які розташовуються в їх адміністративних межах. Нормативна грошова оцінка населених пунктів для всіх категорій земель та земельних ділянок (за винятком сільськогосподарських угідь) визначається згідно з формулою 8.

Нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів визначається за формулою

В х Нп

Цн = _____ х Кф х Км,

Нк

Віднесення земель до категорії земель за функціональним використанням провадиться згідно з «Інструкцією з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)», затвердженою наказом Держкомстату України від 05.11.1998р. №377, зареєстрованою в Мін'юсті України 14.12.1998р. за №788/3228, відповідно до видів економічної діяльності, зазначених у довідках, що надають юридичним особам органи державної статистики.

Згідно із ст.20 Закону України «Про оцінку земель», за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно ж до вимог п.2-1 «ОСОБА_4 нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» (затв. Постановою КМУ від 23.03.1995р. №213), дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держземагентства за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує семи робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Отже, аналізуючи положення вказаних правових норм, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що визначити точний і конкретний розмір орендної плати за користування певною земельною ділянкою можливо лише після отримання орендарем ОСОБА_9 з технічної документації про нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки.

При цьому, слід зазначити, що сторонами у будь-який спосіб не доведено, що такі ОСОБА_9 орендарями вже отримані, а в матеріалах справи, в свою чергу, відсутні будь-які докази, що позивач при визначенні розміру недоотриманого доходу від оренди земельних ділянок використовував ці ОСОБА_9. Більше того, на думку суду, працівники Голопристанської МДФІ фактично перебрали на себе повноваження територіального органу Держземагентства за місцезнаходженням земельних ділянок, склавши документ під назвою «Розрахунок нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, які передані в оренду по Новоолексіївській селищній раді станом на 01.01.2011р.» (додаток №29 до акту ревізії), на підставі якого ними і визначений розмір недоотриманого доходу.

Отже, вказаний позивачем у вимозі від 25.09.2013р. №44-12/1551 та у позові розмір недоотриманого доходу від оренди земельних ділянок є необґрунтованим, оскільки його розрахунок здійснений з неналежних підстав.

За вказаних обставин, позбавлений можливості здійснити розрахунок недоотриманого доходу і адміністративний суд.

Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для покладення на відповідача обвязку забезпечити надходження коштів, які недоотримані місцевим бюджетом внаслідок несвоєчасного внесення змін до договорів оренди в частині збільшення нормативно-грошової оцінки земельних ділянок саме у визначеній позивачем сумі 33742,32 грн.

Таким чином, підсумовуючи викладене, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що позовні вимоги щодо зобовязання відповідача виконати п.16 вимоги Голопристанської МДФІ від 25.09.2013р. №44-12/1551 підлягають задоволенню лише в частині покладення на Новоолексіївську селищну раду обовязку внести відповідні зміни до договорів оренди земельних ділянок, укладених із ТОВ «Астеліт», ТОВ «Новотроїцький елеватор», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та забезпечити надходження коштів, які недоотримані місцевим бюджетом внаслідок несвоєчасного внесення змін до договорів оренди в частині збільшення нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, а у разі відмови орендарів від сплати коштів, запровадити із ними претензійно-позовну роботу та стягнути кошти до місцевого бюджету.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний позов ДФІ підлягає лише частковому задоволенню, а саме в частині зобовязання відповідача виконати в повному обсязі п.15 вимоги, а п.16 вимоги в частині зобовязання відповідача внести зміни до чинних договорів оренди земельних ділянок та забезпечити надходження коштів, які недоотримані місцевим бюджетом внаслідок несвоєчасного внесення змін до таких договорів.

Інші позовні вимоги інспекції, як вже зазначалося вище, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А згідно ж з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_11