Справа № 804/6471/15
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 р. Справа № 804/6471/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-
19 травня 2015 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом до комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради, в якому просить стягнути з комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 81 210,76 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 81,21 грн.
В обґрунтування позову позивач посилається на ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", відповідно до якої підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. У відповідності до ч.2 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 3.7. Порядку нарахування пені та її сплати від 15.05.2007 № 223, у поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів до відповідної судової інстанції відділення Фонду розраховує суму пені на дату її подання.
Таким чином, за 2 робочих місця, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами, відповідач до 15.04.2015 року повинен був самостійно сплатити адміністративно господарські санкції у розмірі 81 210,76 грн. Сума заборгованості по адміністративно-господарських санкціях підтверджується звітом за формою 10-ПІ № 03-07/1069 від 14.01.2015 р. за 2014 рік
Розмір пені у сумі 81,21 грн. підтверджується Розрахунком пені на суму заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій.
Таким чином загальна сума заборгованості відповідача становить 81 291,97 грн.
Представник позивача в судове засідання не прибув, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити у їх задоволенні та додатково пояснив, що ст. 5 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що держава забезпечує надання додаткових гарантій щодо працевлаштування непрацездатним громадянам у працездатному віці, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних конкурувати на ринку праці, у тому числі інвалідам, які не досягли пенсійного віку. Для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається КМ України, створена державна служба зайнятості, до обов'язків якої відноситься, зокрема, ведення обліку вільних робочих місць і громадян, які звертаються з питань працевлаштування та надання допомоги громадянам у підборі підходящої роботи.
Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про основи соціального захисту інвалідів в Україні», інвалід, який не працює, але бажає працювати, має бути зареєстрований у державній службі зайнятості як безробітний. У свою чергу Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
КП «Теплоенерго» було подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та до державної служби зайнятості відповідні звіти про вакансії для працевлаштування громадян, у тому числі інвалідів. Доказів відмови у працевлаштуванні інвалідів позивачем не надано. Застосування відповідальності без наявності вини, окрім прямо передбачених законодавством випадків, можливе лише за наявності вини підприємства.
Представник відповідача стверджує, що КП «Теплоенерго» як роботодавець вжило всіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів та, оскільки, не має прибутку як джерела сплати адміністративно-господарських санкцій, а має за результатами господарської діяльності у 2014 р. збитки, тому вина підприємства у працевлаштуванні інвалідів та не сплати адміністративно-господарських санкцій відсутня.
На виконання вимог законодавства КП «Теплоенерго» направляло у 2014 р. до Жовтневого районного центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів, але місця залишались вакантними у зв'язку з недостатньою кількістю направлених для працевлаштування інвалідів уповноваженими на те органами. Відповідно до звітів про наявність вакансій (форма № 3 ПН) у 2014 р. підприємство відповідача готове було працевлаштувати інвалідів по професіям слюсаря-ремонтника, оператора котельної, вантажника, прибиральника, електромонтера, однак, декотрі з цих вакансій зайняті не були через відсутність інвалідів, бажаючих по цим професіям працювати. Крім того, на протязі 2014 р., у зв'язку із складною фінансово-економічною ситуацією на підприємстві, що обумовлено об'єктивними причинами, та, враховуючи сезонний характер опалювального виробництва, відповідач повинен був скорочувати чисельність працівників і тимчасово відмовитись від прийому на роботу, що також великою мірою вплинуло на кадрову роботу підприємства та прийом працівників.
Також по підприємству 29.10.2014 р. виданий наказ №333 про виділення робочих місць для працевлаштування інвалідів. З метою залучення інвалідів до працевлаштування на підприємстві були розміщені відповідні оголошення в газеті «Наше місто» за 24.07.2014 р. та за 13.11.2014 р.
Таким чином, стверджує представник відповідача, вина у не працевлаштуванні інвалідів у КП «Теплоенерго» відсутня, а тому до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до звіту КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, наданого Дніпропетровському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу налічує 762 особи; кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог Закону - 30 осіб; фактично у відповідача штатні працівники, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, обліковуються у кількості 28 осіб.
Згідно ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту та сплати ними адміністративно-господарських санкцій, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відділення Фонду соціального захисту інвалідів з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, мають право в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, здійснювати перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подачі ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у тому числі шляхом зарахування та сплати ними адміністративно-господарських санкцій.
Статтею 20 вищевказаного Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського Кодексу України.
Спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.
З огляду на приписи статті 238 Господарського кодексу України, до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.
Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин відповідно до статті 218 цього Кодексу є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.
Так, згідно до статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
Відповідно до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31 січня 2007 року, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою - дата на поштовому штемпелі. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що покладення на підприємства, установи, організації громадських організацій інвалідів, які використовують найману працю, обовязку працевлаштування інвалідів, передбачає виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, створення для них умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечення інших соціально-економічних гарантій, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог законодавства відповідач направляв у 2014 р. до Жовтневого районного центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів.
Відповідно до звітів про наявність вакансій (форма № 3 ПН) у 2014 р. підприємство відповідача готове було працевлаштувати інвалідів по професіям слюсаря-ремонтника, оператора котельної, вантажника, прибиральника, електромонтера, однак, декотрі з цих вакансій зайняті не були через відсутність інвалідів, бажаючих по цим професіям працювати. Крім того, на протязі 2014 р., враховуючи сезонний характер опалювального виробництва, відповідач повинен був скорочувати чисельність працівників і тимчасово відмовитись від прийому на роботу.
Так, згідно наказу №51 від 03.02.2014 року з 15 квітня 2014 року по 30 вересня 2014 року для працівників КП «Теплоенерго» був встановлений неповний робочий тиждень (чотири робочі дні).
Крім того, було встановлено вихідні дні, а саме: 30 квітня; 8, 29 травня; 19, 26 червня; 10, 24 липня; 7, 21 серпня; 4, 18 вересня.
Згідно наказу №333 від 29.10.2014 р. було виділено робочі місця для працевлаштування інвалідів у відповідності зі встановленою квотою у кількості 18 одиниць.
Також, відповідачем розміщувалися оголошення в газеті «Наше місто» за 24.07.2014 р. та за 13.11.2014 р.
Так, в оголошенні відповідач інформував про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів 3-ї групи на посаду:
вантажника -1 робоче місце;
фельдшера 1 робоче місце на 0,5 ставки;
прибиральника виробничих приміщень 3 робочі місця на 0,25 ставки;
слюсаря-ремонтника 5 робочих місць.
За питаннями працевлаштування було запропоновано звертатися до відділу кадрів підприємства за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Короленко, 22.
Таким чином, із матеріалів справи та представлених позивачем доказів, не вбачається бездіяльності та протиправних дій відповідача, його вини у не працевлаштуванні інвалідів, що є складовими правопорушення. Відповідачем здійснені всі залежні від нього заходи по організації робочих місць для інвалідів, а тому відсутні правові підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, адже, по своїй правовій природі штрафні санкції застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю, тобто за неналежне виконання обов'язку, покладеного законом.
Суд вважає, що КП «Теплоенерго», як роботодавець, вжило всіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів.
З урахуванням сукупності викладених обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.
Повний текст постанови складено 06 липня 2015 року.
Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 06 липня 2015 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1