Справа № 810/1777/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1777/15 Головуючий у 1-й інстанції: Басай О.В. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 липня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Комерціний банк "Даніель" до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Даніель", звернулось до суду з позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - ДПІ), в якому просить визнати незаконними дії відповідача при винесенні податкового повідомлення-рішення та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 08.04.2015 року №, яким, Товариству збільшено суму грошового зобов'язання, а саме, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170,00 грн..

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Бориспільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області при винесенні податкового повідомлення-рішення від 08.04.2015 року №. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.04.2015 року №.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, представник Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2013 року Товариство було зареєстроване як юридична особа з ідентифікаційним кодом 26475516.

16.01.2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління Національного Банку України від 16.01.2014 №14 "про віднесення ПАТ "КБ "Даніель" до категорії неплатоспроможних, прийнято рішення №1 про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації з 17.01.2014 року.

Тимчасова адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 17.01.2014 року по 16.04.2014 року (а.с. 11).

15.04.2014 року Правлінням Національного банку України постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Товариство (а.с. 10).

На підставі вищевказаної постанови Правління Національного банку України, Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.04.2014 року прийняла рішення №29 про початок процедури ліквідації Товариства та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію (а.с. 12).

Повідомлення про відкликання ліцензії та ліквідацію Товариства із призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Ожга Євгенія Вікторовича, офіційно оприлюднене 19.04.2014 року в газеті "Голос України" №78 (5828) (а.с. 14).

Згідно із рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.03.2015 року №57, було продовжено строк ліквідації Товариства на один рік до 14.04.2016 року включно (а.с. 13).

23.03.2015 року ДПІ проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме за 2015 рік, у результаті якої складено акт №5/174/26475516 (далі - акт перевірки) (том 1, а.с. 8).

Перевіркою встановлено, що в порушення норм п.49.18.2 ст.49 та п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України Товариством несвоєчасно подано податкову декларацію за 2015 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с. 8).

02.04.2015 року Товариством було подано заперечення на акт перевірки, де зазначено, що Товариство перебуває в стані припинення (а.с. 15).

08.04.2015 року ДПІ, на підставі акта перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення №, згідно з яким, Товариству збільшено суму грошового зобов'язання, а саме, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170,00 грн. (а.с. 7).

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що податковий орган не мав правових підстав для застосування до Товариства штрафних санкцій за несвоєчасне подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки щодо Товариства вже була розпочата процедура ліквідації та тимчасової адміністрації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452-VI) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно звертає увагу, що спеціальним Законом для правовідносин, які виникають під час здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку є Закон №4452-VI.

Відповідно до частини восьмої Розділу X Прикінцевих та перехідних положень Закону №4452-VI, законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що для правовідносин, що виникають під час здійснення тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закон №4452-VI.

Положеннями частини першої статті 34 Закону №4452-VI визначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" (ч.2 ст.34 Закону №4452-VI).

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду (ч.4 ст.34 Закону №4452-VI).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою правління Національного Банку України від 16.01.2014 року №14 Товариство віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.01.2014 року прийнято рішення №1 про здійснення тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Фонду у Товаристві. Згідно постанови Правління Національного банку України від 15.04.2014 року №217 банківську ліцензію Товариства відкликано та постановлено ліквідувати Товариство.

Повідомлення про відкликання ліцензії та ліквідацію Товариства із призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб офіційно оприлюднене 19.04.2014 року в газеті "Голос України" №78 (5828).

12.03.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №57, яким продовжено строк ліквідації ПАТ "КБ "Даніель" на один рік - до 14.04.2016 року включно.

Так, положеннями частини другої статті 46 Закону №4452-VI визначено, зокрема, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду: строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав (п.3); припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку (п.4); втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається (п.7).

Згідно із частиною третьою цієї ж статті, під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону (абз.2 ч.3 ст. 46 Закону №4452-VI).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийнято відповідачем 08.04.2015 року, тобто, в період здійснення ліквідації Товариства та тимчасової адміністрації в ньому, що суперечить приписам пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України, частини п'ятої статті 36, частини другої, частини третьої статті 46 Закону №4452-VI.

Враховуючи вищезазначене, колегія судідв в повній мірі погоджується яз висновком суду першої інстанції що на час прийняття - 08.04.2015 року, податкового повідомлення-рішення № у відповідача були відсутні правові підстави для застосування до Товариства штрафних санкцій за несвоєчасне подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки щодо Товариства вже була розпочата процедура ліквідації та тимчасової адміністрації.

В порушення ст. 71 КАС України відповідачем ні в суду першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не надано доказів правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, посилання відповідача на ту обставину, що останнім застосовано штрафні санкції за несвоєчасну подачу податкової звітності - зобов'язання, яке регулюється нормами Податкового кодексу України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки пріоритетними є норми Закон №4452-VI.

З огляду на вищезазначене апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Посилання апелянта на ту обставину, що податковим органом застосовано штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової звітності, тобто, зобов'язання, яке регулюється нормами Податкового кодексу України, а норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносяться до незастосування штрафних санкцій по заборгованості банку, що є різними зобов'язаннями, колегія суддів не приймає до уваги, так як судом першої інстанції вірно встановлено усі обставини справи і надана їм правильна правова оцінка.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі не спростовують висновку суду першої інстанції про протиправність дій позивача. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 16 липня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.