Справа № 822/1654/15
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1654/15

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

15 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ярмолинецької районної ради на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Виконувача обов'язків прокурора Ярмолинецького району до Ярмолинецької районної ради про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Виконувач обов'язків прокурора Ярмолинецького району звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ярмолинецької районної ради про визнання незаконним та скасування рішення. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішення 45 сесії Ярмолинецької районної ради 6 скликання №9 від 27.03.2015 року "Про затвердження положення про оренду майна спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району" в частині п.12.2 суперечить п.29 ч.1 ст.64 Земельного кодексу України, ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. N 786. Вважаючи таке рішення протиправним, просили його скасувати.

Відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2015 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Прокурор звернувся із заявою про розгляд справи у порядку письмового провадження, апелянт при поданні апеляційної скарги просив розглядати справу без його участі.

У звязку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, рішенням 45 сесії №9 від 27.03.2015 року "Про затвердження положення про оренду майна спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району" Ярмолинецька районна рада 6 скликання затвердила Положення про оренду майна спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району. Підпунктом 12.2 п.12 зазначеного Положення, який визначає порядок використання орендної плати, передбачено, що орендна плата за оренду нерухомого та індивідуально визначеного майна підприємств та установ в розмірі 100 % зараховується на відповідний рахунок орендодавця.

Вирішуючи по суті питання щодо правомірності прийнятого рішення, суд першої інстанції керувався тим, що пунктом 2 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітня 1992 року N 2269-XII (далі - Закону N 2269-XII) визначено, що державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону N 2269-XII методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Пунктом 17 Методики N 786, затвердженої Кабінетом Міністрів України на виконання вимог частини 2 статті 19 Закону N 2269-XII, передбачено, що у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується: за цілісні майнові комплекси державних підприємств - до державного бюджету; за нерухоме майно державних підприємств, організацій - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно; за майно, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації), - до державного бюджету. Якщо господарське товариство, створене у процесі приватизації (корпоратизації), утримує об'єкти житлового фонду, що не ввійшли до його статутного фонду, - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків господарському товариству. У разі коли орендодавцем майна є державне підприємство, організація, крім підприємств, установ та організацій, які перебувають у віданні Національної академії наук, а також підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління Мінкультури, та державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, майно якого передається дипломатичним представництвам та консульським установам іноземних держав, представництвам міжнародних міжурядових організацій в Україні, орендна плата спрямовується: за окреме індивідуально визначене майно підприємства, організації (крім нерухомого) - підприємству, організації; за цілісний майновий комплекс структурного підрозділу підприємства, організації, нерухоме майно - 70 відсотків орендної плати підприємству, організації, 30 відсотків - до державного бюджету.

Таким чином, Методикою N 786 встановлений єдиний порядок розподілу орендної плати за оренду нерухомого майна державної власності, в залежності від його орендодавця. Якщо орендодавцем є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, то 70 відсотків орендної плати спрямовується до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно. Водночас, у випадку , коли орендодавцем є державне підприємство, то 70 відсотків орендної плати спрямовується підприємству, організації, 30 відсотків - до державного бюджету.

Положення частини 2 статті 19 Закону N 2269-XII зобов'язують органи місцевого самоврядування визначати пропорції розподілу орендної плати за оренду об'єктів, що перебувають у комунальній власності, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності. Тому, відповідач, при встановленні пропорцій розподілу орендної плати за оренду комунального майна, повинен був дотримуватись відповідних пропорцій, встановлених Методикою N 786 для орендної плати за оренду державного майна, а саме: якщо орендодавцем є орган місцевого самоврядування, то 70 відсотків орендної плати спрямовується до місцевого бюджету, а 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно; якщо орендодавцем є комунальне підприємство, установа то 70 відсотків орендної плати спрямовується підприємству, установі, а 30 відсотків - до місцевого бюджету.

Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення 45 сесії Ярмолинецької районної ради 6 скликання № 9 від 27.03.2015 року "Про затвердження положення про оренду майна спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району" в частині п.12.2 Положення про оренду майна спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району щодо розподілу орендної плати за оренду нерухомого майна, суперечить вимогам Методики N 786 та статті 19 Закону N 2269-XII.

Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання відповідача на приписи ст.319 Цивільного кодексу України, якою передбачені повноваження власника щодо розпорядження своїм майном, та ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР (далі Закон N 280/97-ВР), яка встановлює повноваження районних рад щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад, звертаючи увагу на таке.

В силу вимог частини четвертої статті 60 Закону N 280/97-ВР районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

У відповідності до частини першої статті 60 Закону N 280/97-ВР органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Отже, Законом N 280/97-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад з метою задоволення їх спільних потреб.

ОСОБА_2 кодексом України, ані Законом N 280/97-ВР, який визначає виключну компетенцію районних рад, не передбачені повноваження органів місцевого самоврядування щодо зміни встановлених законодавством видів доходів місцевих бюджетів чи зменшення розміру податку, що зараховується до цих бюджетів. Відтак обґрунтованим і правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення 45 сесії № 9 від 27.03.2015 року "Про затвердження положення про оренду майна спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району" в частині п.12.2 прийнято всупереч вимог Закону і Методики N 786, та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Ярмолинецької районної ради залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

ОСОБА_3