Справа № 2а-0770/2151/12
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року Справа № 876/9023/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Кухтея Р.В., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 09.04.2012 року № 26/17-2/НОМЕР_1 та № 27/17-2/НОМЕР_1 і від 18.06.2012 року № 49/17-2/НОМЕР_1.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року адміністративний позов задоволено частково, частково визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення № 27/17-2/НОМЕР_1 від 09.04.2012 р., яким визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість на суму 100820,13 грн., в т.ч. 80656,10 грн. основного платежу та 20164,03 грн. штрафних санкцій в частині донарахування податкового зобов'язання податку на додану вартість на суму 60426,19 грн., в т.ч. 48340,95 грн. основного платежу та 12085,24 грн. штрафних санкцій, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та Ужгородська міжрайонна державна податкова інспекція у Закарпатській області оскаржили його в апеляційному порядку, вважають, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Ужгородська міжрайонна державна податкова інспекція у Закарпатській області зазначає, що перевірка (акт перевірки від 26.03.2012р. № 24/17-2/НОМЕР_1) встановила порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ст.139, п. 198.3 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на 87877,69 грн. та податок на додану вартість - на 80656,10грн. За наслідками розгляду акту перевірки від 26.03.2012р. № 24/17-2/НОМЕР_1 Ужгородська МДПІ 09 квітня 2012 року прийняла податкові повідомлення-рішення: № 26/17-2/НОМЕР_1, яким на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123, пп. 14.1.54,пп. 14.1.56 п.14.1 ст.14, п.22.1 ст.22, п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України визначено до сплати 87877,69 грн. податку на доходи фізичних осіб та 21969,42 грн. штрафної санкції; № 27/17-2/НОМЕР_1, яким на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123, п. 198.3 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України визначено до сплати 80656,10 грн. податку на додану вартість та 20164,03 грн. штрафної санкції.

Сума фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2011 р. за даними перевірки (акт перевірки від 26.03.2012р. № 24 17-2 НОМЕР_1) не відповідає сумі залишків товарно-матеріальних цінностей за даними фізичної особи - підприємця ОСОБА_1; залишки товарно-матеріальних цінностей (по ціні придбання без ПДВ) згідно даних фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 станом на 31.12.2011 р. становили 906321грн., тоді як на підставі податкових декларацій з ПДВ, податкової декларації про майновий стан і доходи, первинних документів, реєстрів отриманих податкових накладних, накладних на придбання товарів перевіркою (акт перевірки від 26.03.2012 р. № 24/17-2/НОМЕР_1) визначено, що залишки товарно - матеріальних цінностей (по ціні придбання без ПДВ) повинні становити станом на 31.12.2011 р. в сумі 1309601,50грн.

Таким чином перевіркою було встановлено нестачу товарних запасів (по ціні придбання без ПДВ) станом на 31.12.2011 р. в сумі 403280,50 грн., по яких фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до складу податкового кредиту з ПДВ включив 80656,10 грн. (в т.ч. за липень 2011 року - 22884,10 грн., за серпень 2011 року 22596 грн., за вересень 2011 року 11255 грн., за жовтень 2011 року 8220 грн., за листопад 2011 року 8967 грн., за грудень 2011 року - 6734грн.) в порушення пп. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, оскільки ці товари не використано фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності

Також апелянт зазначає, що відповідно до п. 198.3 ст.198 розділу V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 199.1 ст. 199 розділу V Податкового кодексу України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Згідно п. 200.1 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та винести нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що податковим повідомленням - рішенням від 09 квітня 2012 року № 26/17- 2/НОМЕР_1 Ужгородської МДПІ, що прийняте на підставі акту № 24/17-2/НОМЕР_1 від 26.03.2012 року «Про результати документальної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року» СПД ФО ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі сто дев'ять тисяч вісімсот сорок сім грн. 11 коп. (за основним платежем - 87877.69 гри., за штрафним: санкціями - 21969.42 грн.).Податковим повідомленням - рішенням від 09 квітня 2012 року № 27/17-2/7 Ужгородської МДПІ, збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість у розмірі сто тисяч вісімсот двадцять грн. 13 коп. (за основним платежем 80656,10 грн., за штрафними санкціями 20164,03 грн.).

Згідно приписів пункту 56.2 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

СПД - ФО ОСОБА_1 19 квітня 2012 року звернувся з відповідною скаргою до Державної податкової служби у Закарпатській області. Рішенням про результати розгляду скарги за №169/Щ/10-247 від 13 червня 2012 року ДПС у Закарпатській області: залишила без змін податкове повідомлення - рішення Ужгородської МДПІ від 09 квітня 2012 року № 27/17-2/НОМЕР_1; збільшила на 10 020,15 грн. суму податку на доходи фізичних осіб та на 2 505,04 грн. суму штрафної санкції, визначені податковим повідомленням - рішенням Ужгородської МДПІ від 09 квітня 2012 року № 26/17-2/НОМЕР_1 та зобовязало Ужгородську МДПІ відповідно до Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень - рішень платникам податків (затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року № 985 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 року за №1440/18735) прийняти та направити (вручити) фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 податкове повідомлення - рішення; відповідно - скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 19.04.2012 року № 1 (вхідний № 78/с від 19.04.2012 року) залишено без задоволення.

Згідно відтиску штемпеля Ужгородського поштамту рішенням про результати розгляду скарги за № 169/111/10-247 від 13 червня 2012 року Державної податкової служби у Закарпатській області відправлено 18 червня 2012 року, отримано СПД - ФО ОСОБА_1 19 червня 2012 року. На виконання зазначеного рішення 18 червня 2012 року Ужгородська МДПІ надіслала СПД -ФО ОСОБА_3 податкове повідомлення - рішення, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі дванадцять тисяч пятсот двадцять пять грн. 19 коп. (за основним платежем 10020,15 грн., за штрафними санкціями 2505,04 грн.).

Податкові повідомлення-рішення: № 26/17-2/НОМЕР_1 від 09 квітня 2012 року; № 27/17-2/НОМЕР_1 від 09 квітня 2012 року; № 49/17-2/НОМЕР_1 від 18 червня 2012 року апелянт вважає такими, що прийняті з порушенням норм податкового законодавства, а тому останнє підлягає визнанню протиправним та скасуванню у повному обсязі.

Також апелянт зазначає, що використана в акті перевірки формула визначення дебіторської заборгованості на кінець періоду, а саме: Дт 2011=Дт 2010+РеалІ - ДохД, де: Дт 2011 - Дебіторська заборгованість (борг покупців) станом на 31.12.2011 р.; Дт 2010 - Дебіторська заборгованість (борг покупців) станом на 31.12.2010 р.; Реал 1 - фактично реалізовані ТМЦ (перша подія - відвантаження ТМЦ згідно декларації з ПДВ); ДохД - всього отримано коштів за реалізовані ТМЦ від покупців у 2011 році (згідно річної декларації) є методично - неприйнятною з наступних причин.

Субєкт підприємницької діяльності - фізична особа на відміну від юридичної особи не зобов'язаний вести бухгалтерський облік згідно встановлених стандартів. СПД - ФО ОСОБА_1 вів облік шляхом ведення книг доходів і витрат встановленого зразку і зареєстрованих у відповідному податковому органі згідно вимог чинного законодавства.

Жодним законодавчо - правовим документом не зазначено, що доходом приватного підприємця може вважатися різниця між даними по дебіторській заборгованості (боргом покупців) за даними платника і документальної перевірки.

Враховуючи вищенаведене використовувати в обчисленнях дані Дт 2010 та Дт 2011 є недопустимим. У формулі значення Реалі обчислюється на основі першої події (відвантаження ТМЦ згідно річної декларації з ПДВ) виходячи з припущення, що вся задекларована реалізація збільшує дебіторську заборгованість, що апріорі є невірним.

СПД - ФО ОСОБА_1 впродовж 2011 року здійснив відгрузку ТМЦ постачальникам, що ніяким чином не відобразилося на значенні дебіторської заборгованості покупців Дт 2011, а врахована у зменшенні кредиторської заборгованості постачальників.

Невірно обчислені самі значення Дт 2010 та Дт 2011. Згідно акту значення Дт 2010 вираховується виходячи з припущення, що вся сума дебіторської заборгованості (борг покупців) є боргом за ТМЦ, шляхом вирахування суми ПДВ з суми задекларованої дебіторської заборгованості, що, знову ж таки є невірним. Дебіторська заборгованість на кінець 2010 р. складається із заборгованості покупців за ТМЦ та заборгованості за зворотну тару.

А тому апелянт вважає, що збільшення валових доходів субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за результатами перевірки є неправомірним.

У відповідності до вимог п. 138.4 ст.138 Податкового Кодексу України витрати, що були сформовані СПД - ФО ОСОБА_1 за 2011 рік, були визначені як собівартість реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг і, відповідно, визнані СПД - ФО ОСОБА_1 витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг, тобто витратами 2011 року, що також підтверджується Актом перевірки.

Склад валових витрат 2011 року (а саме витрати на придбання ТМЦ) сформовані ним виключно з витрат на придбання ТМЦ, які були придбані і реалізовані протягом 2011 року і ніяких інших. Ці витрати були підтверджені відповідними оригіналами розрахункових, платіжних та інших первинних документів (а саме - накладні, рахунки, податкові накладні та інші), обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення обліку та нарахування податку, тобто зменшення валових витрат Ужгородською МДПІ СПД - ФО ОСОБА_1 у 2011 році на суму 90331,08 грн. є невірним і невідповідним чинному законодавству.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволення позову та в цій частині позовні вимоги задовольнити, в решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання представники сторін не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що Ужгородською МДПІ було проведено виїзну планову перевірку СПД ФО ОСОБА_1, як наслідок було складено акт перевірки від 26.03.2012 р. №24/17-2/НОМЕР_2. В ході перевірки Ужгородською МДПІ було встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, ст. 139, п. 198.3 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на 87877,69грн. та податок на додану вартість - на 80656,10 грн. За наслідками розгляду акту перевірки від 26.03.2012 р. № 24/17-2/НОМЕР_1 Ужгородська МДПІ 09 квітня 2012 року прийняла податкові повідомлення-рішення № 26/17- 2/НОМЕР_1, яким на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123, пп. 14.1.54,пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14, п. 22.1 ст. 22, п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України визначено до сплати 87877,69 грн. податку на доходи фізичних осіб та 21969,42 грн. штрафної санкції; № 27/17- 2/НОМЕР_1, яким на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123, п. 198.3 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України визначено до сплати 80656,10 грн. податку на додану вартість та 20164,03 грн. штрафної санкції.

СПД - ФО ОСОБА_1 19 квітня 2012 року звернувся з відповідною скаргою до Державної податкової служби у Закарпатській області. Рішенням про результати розгляду скарги за №169/Щ/10-247 від 13 червня 2012 року ДПС у Закарпатській області, залишено без змін податкове повідомлення - рішення Ужгородської МДПІ від 09 квітня 2012 року №27/17-2/НОМЕР_1; збільшено на 10 020,15 грн. суму податку на доходи фізичних осіб та на 2 505,.04 грн. суму штрафної санкції, визначені податковим повідомленням - рішенням Ужгородської МДПІ від 09 квітня 2012 року № 26/17-2/НОМЕР_1 та зобов'язало Ужгородську МДПІ відповідно до Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень - рішень платникам податків (затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року № 985 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 року за № 1440/18735) прийняти та направити (вручити) фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 податкове повідомлення - рішення.

На виконання зазначеного рішення 18 червня 2012 року Ужгородська МДПІ надіслала СПД - ФО ОСОБА_1 податкове повідомлення - рішення, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі дванадцять тисячі п'ятсот двадцять п'ять грн. 19 коп. (за основним платежем - 10020,15 грн., за штрафними санкціями - 2505,04 грн.).

Також судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у 2011 році здійснював оптову та роздрібну торгівлю, діяльність у сфері громадського харчування на загальній системі оподаткування, із сплатою торгового патенту; в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік та в додатку № 7 до вказаної декларації фізична особа-підприємець ОСОБА_1 задекларував 3548029 грн. доходу, одержаного від провадження господарської діяльності, 3497230 грн. витрат, повязаних із господарською діяльністю (в т.ч. 3204393 грн. вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, 45801 грн. витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату, 247036 грн. інших витрат), 50799 грн. чистого оподатковуваного доходу та 7619,85 грн. податку на доходи фізичних осіб, 10020,15 грн. податку на доходи фізичних осіб, що підлягають поверненню з бюджету; на підставі декларації ОСОБА_1 про одержані доходи за 2010 рік Ужгородська МДПІ провела нарахування 12000 грн. авансових платежів по податку на доходи фізичних осіб на 2011 рік; по картках особового рахунку по збору за провадження торговельної діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 проведено нарахування 5640 грн. збору за провадження торговельної діяльності за 2011 рік; на підставі податкової декларації ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2011 рік та додатку № 7 до вказаної декларації Ужгородська МДПІ в картці особового рахунку ОСОБА_1 по податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік проведено зменшення нарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 10020,15 грн.

Відповідно до акта перевірки від 26.03.2012р. №24/17-2/НОМЕР_1 перевіркою встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік не включив до доходу, одержаного від провадження господарської діяльності, вартість реалізованого товару на суму 492847 грн. (без ПДВ), який відсутній у дебіторській заборгованості станом на 31.12.2011 р.; за даними фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 дебіторська заборгованість (борг покупців) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 станом на 31.12.2010 р. становила 827480 грн. з ПДВ (689566,67 грн. без ПДВ), станом на 31.12.2011 р. - становила 526229,07 грн. з ПДВ (438524 грн. без ПДВ), за даними фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 дебіторська заборгованість (борг покупців) станом на 31.12.2011р. зменшилась; на підставі даних фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про дебіторську заборгованість (борг покупців), задекларованих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 даних в податкових деклараціях з ПДВ за січень - грудень 2011 року, в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік про суми одержаного доходу перевіркою (акт перевірки від 26.03.2012 р. № 24/17-2/НОМЕР_1) встановлено, що дебіторська заборгованість (борг покупців) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 станом на 31.12.2011 р. повинна становити 931371 грн. без ПДВ; в результаті вищевикладеного та на підставі пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14, п. 22.1 ст. 22 Податкового кодексу України перевіркою (акт перевірки від 11.02.2011 р. №58/17-2/НОМЕР_1) встановлено заниження фізичною особою - підпиємцем ОСОБА_1 доходу від господарської діяльності за 2011 рік на 492847 грн. (без ПДВ);(а.с. 12-22). Також, перевіркою встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в порушення п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України до складу витрат, повязаних з господарською діяльністю, зайво включив 90331 грн. - вартість товарно-матеріальних цінностей, придбання яких не підтверджено платіжними документами (відсутній факт оплати); у додатку 7 до розділу III податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у графі 4 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» задекларував 3204393 грн. витрат, тоді як перевіркою встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за товарно- матеріальні цінності (які в подальшому були реалізовані) оплатив 3114061,92 грн. (в т.ч. 165841,68 грн. готівкою та 2948220,24 грн. через банківський рахунок). Таким чином, враховуючи вищевказані встановлені порушення, актом перевірки від 26.03.2012 р. №24/17- 2/НОМЕР_1 «Про результати документальної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року визначено дохід, отриманий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від провадження господарської діяльності у 2011 році, в розмірі 4040876 грн., витрати - 3406898,92 грн., чистий оподатковуваний дохід - 633977 грн., податок на доходи фізичних осіб - 105517,69 грн. та донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2011 рік у сумі 87877,69 грн. (105517,69 грн. - 5640 грн. - 12000 грн.); при визначенні 87877,69 грн. донарахованого податку на доходи фізичних осіб перевіркою (акт перевірки від 26.03.2012р. №24/17-2/НОМЕР_1) не враховано, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у податковій декларації про майновий стан і доходи та в додатку до вказаної декларації визначив 7619,85 грн. податку на доходи фізичних осіб за 2011 рік та 10020,15 грн. податку на доходи фізичних осіб, що підлягають поверненню з бюджету; враховуючи вищевикладене, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 занизив податок на доходи фізичних осіб за 2011 рік на 97897,84 грн. Сума фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2011р. за даними не відповідає сумі залишків товарно - матеріальних цінностей за даними фізичної особи-підприємця ОСОБА_1; залишки товарно-матеріальних цінностей (по ціні придбання без ПДВ) згідно даних фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 станом на 31.12.2011 р. становили 906321 грн., тоді як на підставі податкових декларацій з ПДВ, податкової декларації про майновий стан і доходи, первинних документів, реєстрів отриманих податкових накладних, накладних на придбання товарів перевіркою (акт перевірки від 26.03.2012 р. №24/17-2/НОМЕР_1) визначено, що залишки товарно-матеріальних цінностей (по ціні придбання без ПДВ) повинні становити станом на 31.12.2011р. в сумі 1309601,50 грн., встановлено нестачу товарних запасів (по ціні придбання без ПДВ) станом на 31.12.2011р. в сумі 403280,50 грн., по яких фізична особа - підприємець ОСОБА_1 до складу податкового кредиту з ПДВ включив 80656,10 грн. (в т.ч. за липень 2011 року -22884,10 грн., за серпень 2011 року - 22596 грн., за вересень 2011 року - 11255 грн., за жовтень 2011 року - 8220 грн., за листопад 2011 року - 8967 грн., за грудень 2011 року - 6734 грн.) в порушення пп.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, оскільки ці товари не використано фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності. Враховуючи порушення, встановлені перевіркою показники податкових декларацій з ПДВ за липень-грудень 2011 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 занизив суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку відємного значення попереднього звітного періоду (рядок 25 податкової декларації з ПДВ) на 80656,10 грн., в т.ч. за серпень 2011 року - 45480,1 грн., за вересень 2011 року - 11255,0 грн., за жовтень 2011 року - 8220,0 грн., за листопад 2011 року - 8312,0 грн., за грудень 2011 року - 7389,0 грн.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п. 22.1 ст. 22 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Відповідно до пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 розділу IV «Податок на доходи фізичних осіб» Податкового кодексу України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом; загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду; базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 цього Кодексу. Згідно п. 177.2 ст. 177 розділу IV Кодексу об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Відповідно до п.177.4 цієї статті до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Відповідно до п. 177.5 даної статті фізичні особи - підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи. Згідно п.177.5.3 остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Відповідно до п.138.2 цієї статті витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 розділу ІІІ Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 розділу V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 199.1 ст.199 розділу V Податкового кодексу України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях. Відповідно до п. 200.1 ст. 200 розділу V цього Кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Відповідно до п. 200.3 цієї статті при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Судом також встановлено, що визначення податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб Ужгородської МДПІ відбулося у зв'язку з тим, що до складу валових витрат приватним підприємцем ОСОБА_1 протягом 2011 року було віднесено суму придбаних і в подальшому реалізованих ТМЦ в загальній сумі 3204393,00 грн. Однак документальною перевіркою було встановлено, що фактично СПД-ФО ОСОБА_1 оплатив придбання ТМЦ (які в подальшому були реалізовані) тільки суму 3114061,92 грн. (в т.ч. 165841,68 грн. готівкою та 2948220,24 грн. через банківський рахунок). Тобто, в порушення вимог п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України, фактично до складу валових витрат приватним підприємцем ОСОБА_1 було зайво віднесено витрати в сумі 90331,08 грн. на придбання ТМЦ, які не підтверджені відповідними платіжними документами (відсутній факт оплати).

Вірним є висновок суду, що податкові повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ у Закарпатській області від 09.04.2012 року №26/17-2/НОМЕР_1 від 09.04.2012 року, та від 18.06.2012 року №49/17-2/2 по податку на доходи фізичних осіб винесені правомірно.

Судом зясовано, що згідно акту документальної перевірки № 58/17-2/НОМЕР_1 від 11.02.2011 р. у п.1.18 на ст.10 зазначено, що залишки ТМЦ станом на 31.12.2010 року становлять 1450228,50 грн. (по цінам придбання з ПДВ). а саме: по складу № 1 (м.Перечин, вул.Гагаріна, 10-а) 198002,74 грн. Згідно акту документальної перевірки № 24/17-2/НОМЕР_1 від 26.03.2012 на ст. 18 зазначено , що фактичні залишки ТМЦ станом на 31.12.2011 року становлять: З факт = З вх + Пр - Реал, де: З факт - фактичні залишки ТМЦ (по цінам придбання без ПДВ) на 31.12.2011 р.; З вх - залишки ТМЦ (по цінам придбанім без ПДВ) на 31.12.2010 р.; Пр - придбано ТМЦ (по цінам придбання без ПДВ) за 2011 рік; Реал - реалізовано ТМЦ (по цінам придбання без ПДВ) за 2011 рік. З факт = 1450228,50 + 3063766 - 3204393 = 1309601,50 грн. У зазначеному розрахунку взято до уваги, що показник «З вх - залишки ТМЦ (по цінам придбання без ПДВ) на 31.12.2010 р.» дорівнює 1450228,50 грн., однак згідно матеріалів попередньої документальної перевірки сума 1450228,50 грн. зазначена з урахуванням ПДВ. тобто фактично для розрахунку має братись сума 1208523,75 грн. (1450228,50 грн. 20% ПДВ, що становить 241704,75 грн.). Відповідно, розрахунок має мати наступний вигляд: фактичні залишки ТМЦ станом на 31.12.2011 року становлять: З факт = З вх + Пр - Реал, де: З факт - фактичні залишки ТМЦ (по цінам придбання без ПДВ) на 31.12.2011 р.; З вх - залишки ТМЦ (по цінам придбання без ПДВ) на 31.12.2010 р.; Пр - придбано ТМЦ (по цінам придбання без ПДВ) за 2011 рік; Реал - реалізовано ТМЦ (по цінам придбання без ПДВ) за 2011 рік. З факт = 1208523,75 + 3063766 - 3204393 = 1067896,75 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки, сума фактичних залишків товарів станом на 31.12.2011 р. не відповідає сумі залишків, представлених під час перевірки фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на суму 161575,75 грн. (1067896,75 грн. - 906321 грн.), відповідно сума ПДВ становить 32315,15 грн., а не на суму 403280,50 грн. (1309601,5 грн. - 906321 грн.), і сума ПДВ становить 80656,10 грн., як було зазначено у Акті документальної перевірки № 24/17- 2/НОМЕР_1 від 26.03.2012. А тому, загальна донарахована сума податку на додану вартість повинна бути зменшена на 60426,19 грн., в т.ч.: основного платежу по ПДВ зменшується на 48340,95 грн. (80656,10 грн. - 32315,15 грн.), а сума штрафної санкції по ПДВ зменшується на 12085,24 грн. (20164,03 грн. - 8078,79 грн.).

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суд першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуально права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року по справі № 2а-0770/2151/12 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Р.В. Кухтей

ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлений 14.07.2015 року