Справа № 810/1631/15
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1631/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року 810/1631/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі – Товариство або позивач) із позовом до Київської митниці ДФС (далі – Митниця або відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 20.10.2014 №100260006/2014/000049/2.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час митного оформлення товару, який ввозився на територію України, Товариство визначило його митну вартість за основним методом – за ціною договору (контракту) та заявило цей показник у деклараціях митної вартості до яких додало документи, що її підтверджують, згідно з переліком встановленим положеннями Митного кодексу України. Позивач вважає, що Митниця безпідставно не погодилася із заявленою декларантом митною вартістю товару і незаконно прийняла рішення про коригування митної вартості із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості (резервного). При цьому, позивач звернув увагу на відсутність підстав для витребування у Товариства додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, відсутності розбіжностей в наданих додаткових документах та наголосив на обов’язку Митниці доводити наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, а також, на не проведенні нею процедури консультацій.

Відповідач проти позову заперечив, на обґрунтування заперечення зазначив, що дії Митниці є правомірними, оскільки відповідальність за обґрунтування цін за зовнішньоекономічними контрактами покладається на суб'єктів підприємницької діяльності. Відповідач вважає, що вимога Митниці про надання додаткових документів для підтвердження заявленого рівня митної вартості ґрунтується на законних підставах, з огляду на те, що декларантом не подані документи, які підтверджують митну вартість товарів, та на те, що дані документи не містили всіх відомостей, які підтверджували б числові значення складових митної вартості товарів. Зазначив, що надані Товариством документи виявились недостатніми для визнання заявленої митної вартості товару за основним методом, а тому, Митницею законно та обґрунтовано прийняте рішення про коригування митної вартості товару.

14.07.2015 Київським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» є юридичною особою, яке зареєстровано 02.12.2002 і здійснює господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 06.03.2015 та Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 20.04.2015 (том 1, а.с.14-15, 51-53).

Судом встановлено, що 11.03.2014 між Товариством (Покупець) та LIAONING YZENDA TRADE CO., LTD. (Продавець) укладено контракт № 599 (далі - контракт), за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує продукцію (далі – товар) в асортименті, кількості, за цінами, у відповідності до інвойсів, які є невід’ємною частиною контракту (том 1, а.с.17-22).

Ціни на товар встановлюються у інвойсах на кожну партію товару. Ціна включає в себе вартість продукту, тари, термозбіжної упаковки, маркування, завантаження, витрат на митне оформлення вантажу в країні Продавця, витрати по фрахту (для CFR і CIF), а також, витрат на страхування - при CIF (пп. 2.1 контракту).

Валютою контракту є долар США, а загальна вартість контракту складає 800 000,00 доларів США (пп.2.2, пп.2.3 контракту).

Усі ціни по контракту та умови поставок здійснюються на умовах CFR або CIР Одеса/Іллічевськ/Південний, Україна, згідно Incoterms 2010 (пп.3.1 контракту).

Продавець зобов’язаний підготувати і передати в узгодженні строки транспортному агенту Покупця товар і забезпечити при поставці наступні документи: інвойс, пакувальний лист, сертифікат якості, сертифікат про походження товару, ветеринарний сертифікат, коносамент (пп.7.1 контракту).

Копії вищевказаних документів наявні у матеріалах справи (том1, а.с.108-119) та їх наявність не заперечується відповідачем.

Митницею було проаналізовано інформацію, що містилась у товаросупровідних документах, наданих до митного оформлення за митною декларацією та повідомлено позивача, що відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларанту необхідно подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товару, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (том 1, а.с.40).

Дані пропозиції направлені декларанту в електронному вигляді.

За результати розгляду пропозицій митного органу декларантом, листом від 20.10.2014 №1859 було додатково надано відповідачеві: прайс-лист від 27.06.2014 б/н, комерційну пропозицію від 27.06.2014 б/н, експертний висновок від 17.10.2014 № Ц-390, платіжне доручення від 22.07.2014 №709 та виписку по особовому рахунку від 31.07.2014 б/н (том 1, а.с.120-128).

Підстави визначення митної вартості за другорядним методом зазначені у графі 33 вищезгаданого рішення, а саме: «митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції): неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Митного кодексу України); невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України. На виконання вимог ст.54 МКУ контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснено під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, та перевірки наявності або відсутності застережень щодо застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту). Відповідно до п.4.1. ст.54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В результаті такого контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості та містять розбіжності. Документи відповідно ст.53 МК України надано не в повному обсязі. Відповідно до пункту 2 статті 58 МКУ метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. Відповідно до пункту 10 статті 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням. Відповідно до пункту 21 статті 58 МКУ використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об'єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально. Відповідно до пункту 2 контракту від 14.09.2012 №441 ціна включає в себе вартість тари, термо упаковки, маркування навантаження, та митного оформлення в країні продавця. Тобто відсутня така складова митної вартості як вартість робіт пов’язаних із пакуванням та не виконується умова наявності всіх складових митної вартості. У митного органу наявна інформація щодо числових значень складових митної вартості та інших умов, що могли вплинути на ціну товарів яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості. Перелік вимог митного органу щодо надання додаткових документів: Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу необхідно подати зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності.

Митниця також оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100260006/2014/0005, у якій Товариству повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів та роз’яснено вимоги, виконання яких забезпечить можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, а саме, подання нової МД з урахуванням вищевказаного рішення про коригування митної вартості (том 1, а.с.129-130).

Судом встановлено, що згідно оскаржуваного рішення митна вартість товарів визначалася відповідачем за резервним методом та ґрунтується на раніше визнаних митним органом вартостях.

З метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання позивачем подано до відповідача нову митну декларацію, у якій вказано митну вартість товару на рівні визначеному митним органом, а саме, від 21.10.2014 №100260006/2014/157528 (том 1, а.с.131-132).

У подальшому, позивач 22.10.2014 звернувся до відповідача із запитом щодо надання письмової інформації про причини, через які заявлена митна вартість не може бути визнана та інформації про порядок і метод визначення митної вартості, застосовані при її коригуванні. Митниця повідомила Товариство про виникнення у митного органу сумнівів щодо заявленої митної вартості та про те, що декларантом витребувані додаткові документи надано не в повному обсязі (том 1, а.с.140-144).

19.12.2014 позивач, скориставшись правом визначеним частиною восьмою статті 55 Митного кодексу України, листом №УРБ 10/14-5979 надав Митниці додаткові пояснення та документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. За результатами розгляду вказаної заяви позивача, відповідач листом від 30.12.2014 №689/6/26-70-62-04 повідомив про відсутність підстав для перегляду прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів (том 1, а.с.135-139).

Зі змісту вищевказаного листа випливає, що відмовою у перегляді прийнятого рішення є наступні обставини: надана виписка з бухгалтерської документації не завірена печаткою підприємства; у наданому експертному висновку від 17.10.2014 №Ц-390 у пункті 7.3 зазначено, що інформація, отримана з інших джерел, вважається досить вірогідною, але експерти не гарантують у будь-якій формі факт її достовірності, у пункті 7.2 зазначено, що даний висновок є дійсним тільки при умові його використання за вказаною метою, а у пункті 4 вищезазначеного висновку вказано, що мета експертизи моніторинг контрактної вартості товару, тому, у даному конкретному випадку висновок надається з метою підтвердження митної вартості, тобто використовується не з метою, яка в ньому зазначена; митна декларація країни відправлення не містить перекладу.

В той же час, позивач вважає прийняте рішення про визначення митної вартості таким, що суперечать вимогам чинного законодавства, а тому, оскаржив його звернувшись із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частини четверта та п’ята статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Сторонами не заперечується факт подання позивачем всіх наявних на час розмитнення документів, перелік яких наведений у положеннях статті 53 Митного кодексу України.

В силу положень частини п’ятої статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України випливає, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (частини третя та четверта статті 53 Митного кодексу України).

Тобто, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, законом чітко встановлено умови, за наявності яких у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні.

Такими імперативними умовами є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

З аналізу вказаних статей також випливає наявність у митного органу обов'язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв'язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов'язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв'язку.

Із матеріалів справи випливає, що витребовуючи у позивача додаткові документи, відповідач послався на ту обставину, що наявна у митного органу інформація щодо митної вартості імпортованого товару, призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Зокрема, відповідачем зазначено, що під час митного оформлення спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості, яка показала, що у попередні періоди подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач.

Суд зазначає, що митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень.

Та обставина, що в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за ціною договору щодо ідентичних товарів, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Суд зазначає, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з об’єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб’єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованій системі аналізу та управління ризиками.

В силу приписів частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Разом з цим, відповідач не повідомив суду жодних обставин та не надав доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митних деклараціях зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларацій недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що у митного органу не було підстав витребовувати додаткові документи, перелік яких наведений у частині третій статті 53 Митного кодексу України.

Водночас, відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто, не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі №21-91а12 та від 11.09.2012 у справі №21-262а12.

Судом встановлено, що підставами для коригування митної вартості товару стали наступні обставини.

Так, відповідачем повідомлено, що вимоги органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості виконано не в повному обсязі, а саме: надана виписка з бухгалтерської документації не завірена печаткою підприємства; наданий експертний висновок від 17.10.2014 №Ц-390 використовується не з метою, яка в ньому зазначена; митна декларація країни відправлення не містить перекладу; у прас-листі зазначено лише товар, митне оформлення якого здійснюється, без переліку всієї продукції, що, на думку відповідача, є лише комерційною пропозицією; не надано страхові документи – генеральний договорі та не надано зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності.

Суд звертає увагу на те, що висновки відповідача про ненадання позивачем зовнішньоекономічного договору (контракту) спростовуються матеріалами справи. Так, як зазначено у графі 44 митної декларації №100260006/2014/157502, декларантом приєднано контракт №599. Вказане підтверджено і Митницею, оскільки даний договір було досліджено під час оформлення Картки відмови, що підтверджено наведеним переліком наданих до розмитнення документів.

Досліджуючи обґрунтованість вимоги митної служби щодо перекладу митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 254 Митного кодексу України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Тобто обов'язок декларанта здійснити переклад відповідних документів виникає лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Враховуючи вищевикладене та встановлення судом відсутності в митного органу підстав вважати документи, подані разом із МД та інформацію, які вони містять - необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню і вимагає підтвердження, а також враховуючи, що відповідачем не вимагалося офіційного перекладу даного документа, суд дійшов висновку щодо відсутності об’єктивних підстав для здійснення перекладу відповідного документу.

Необхідно зазначити, що в якості обставини прийняття рішення про коригування митної вартості та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості відповідачем зазначено, що наданий позивачем прайс-лист не взято до уваги, оскільки він містить лише дані про товар який розмитнюється, що суперечить самій суті прайс-листа. З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, згідно загальноприйнятної світової практики, прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов'язковим зазначенням валюти та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів. Наявний у матеріалах справи прас-лист містить достатню інформацію для визначення ціни товару. Окрім того, суд зауважує, що до компетенції органів митної служби не відноситься встановлення правил та порядку заповнення прайс-листів, а національне та міжнародне законодавство не містить конкретних вимог, яким повинен відповідати прайс-лист. Відтак, оскільки митним органом не доведено вплив зазначених обставин на числові значення митної вартості товару, суд доходить висновку щодо необґрунтованого посилання на цю обставину в якості підстави для коригування митної вартості товару.

Крім того, судом встановлено, що митним органом було витребувано у позивача висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Листом від 20.10.2014 №1859 позивачем надано експертний висновок від 17.10.2014 №Ц-390 (том 1, а.с.124-125).

Як то зазначено відповідачем, даний висновок не взято до уваги, оскільки він використовується не з метою, яка в ньому зазначена. Досліджуючи зміст експертизи судом встановлено, що метою проведення експертизи є моніторинг контрактної вартості товару, а саме: філе риби камбали стрілозубої свіжозамороженої (Frozen Arrowtooth Flounder Fillets/(Reinhardtius Stomias), без додавання харчових добавок та приправ, без вмісту складових сумішей, не піддане тепловій та кулінарній обробці, не консервоване, що ввозиться на підставі контракту №599 від 11.03.2014.

Відтак, оскільки саме з підстав визначення митної вартості товару митним органом і було витребувано даний висновок, то наявна у ньому інформація щодо контрактної вартості товару, відповідає меті його використання. Таким чином, суд вважає таке твердження відповідача помилковим та таким, що суперечить змісту самого висновку.

Також, судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що відповідно до пункту 2 контракту від 14.09.2012 №441 ціна включає в себе вартість тари, термо упаковки, маркування навантаження, та митного оформлення в країні продавця, тобто відсутня така складова митної вартості, як вартість робіт пов’язаних із пакуванням та не виконується умова наявності всіх складових митної вартості.

Проте, суд звертає увагу, що вказаний контракт взагалі не є предметом даних взаємовідносин, оскільки у даному випадку відбувалося розмитнення товару поставленого згідно контракту від 11.03.2014 №599, укладеного між позивачем (Покупець) та LIAONING YZENDA TRADE CO., LTD. (Продавець).

Щодо посилання митного органу на ту обставину, що заявлена митна вартості товару не містить такої складової, як вартість робіт пов’язаних із пакуванням, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1. Контракту від 11.03.2014 №599, ціна на товар визначається в інвойсах окремо на кожну партію товару. Ціна товару включає в себе вартість продукту, тари, упакування, маркування, завантаження Товару в порту відвантаження, витрат на митне оформлення товару в країні продавця, транспортування товару до місця призначення, витрат на страхування товарну.

Згідно п. 3.1. Контракту від 11.03.2014 №599, усі ціни по Контракту, а також умови поставок виконуються на умовах CFR Одеса, CFR Іллічівськ, CFR західний Україна, відповідно до Інкотермс 2010.

Відповідно до правил Інкотермс 2010, термін CFR "вартість і фрахт" означає, що продавець зобов'язаний сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, однак ризик втрати або ушкодження товару, а також ризик будь-якого збільшення витрат, що виникають після переходу товаром борту судна, переходить з продавця на покупця в момент переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. За умовами CFR на продавця покладаються обов’язки з очищення товару від мит для його вивезення.

Таким чином, вартість товару, яка вказана в інвойсах, включає в себе всі витрати пов’язані із оформленням та транспортуванням товару до порту Одеса, Україна.

Крім того, на підтвердження сплати усіх складових митної вартості товару позивачем надано було митному органу банківські документи, зокрема, платіжне доручення з відміткою банку про сплату ціни Контракту і банківська виписка з рахунку ТОВ «Фоззі-Фуд» про перерахування грошових коштів за оплату поставок по Контракту (том 1, а.с.44-45), а також страховий поліс.

При цьому, суд звертає увагу, що посилання відповідача на не завірення банківської виписки печаткою декларанта та ненадання генеральної угоди щодо страхування товару, не є достатньою підставою для прийняття оскаржуваного рішення, оскільки: дана виписка завірена печаткою банківської установи та на додаток позивачем надано відповідне платіжне доручення від 22.07.2014 №709, дійсність якого митним органом не заперечується; на підтвердження страхування товару надано страховий поліс №2082 від 24.07.2014, наявність якого, на думку суду, є достатньою для підтвердження фактичного здійснення страхування товару, а з урахуванням наведених вище обставин щодо умов поставки товару, сама по собі генеральна угода добровільного страхування не впливає на розмір заявленої позивачем митної вартості товару.

Стосовно посилань митного органу про те, що вимоги митного органу про надання додаткових документів виконані не в повному обсязі, суд звертає увагу на таке.

Як вже було зазначено, відповідачем, в порушення частини третьої статті 53 Митного кодексу України не доведено, що подані необхідні документи для підтвердження митної вартості згідно митної декларації №100260006/2014/157502 від 17.10.2014 містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В той же час, Верховним Судом України в постанові від 17.06.2014 у справі №21-148а14 зазначено, що митні органи у випадку наявності обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої митної вартості товару мають право витребувати додаткові документи для перевірки правильності цієї вартості товару. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності або помилковості задекларованої митної вартості, а не всі документи. Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення Митницею митної вартості самостійно, якщо подані документи не спростовують сумніву у правильності задекларованої митної вартості.

Як то зазначено позивачем, надання певних додаткових документів витребуваних митним органом не є можливим через їх відсутність у Товариства.

При цьому, Митний кодекс України зобов'язує надавати додаткові документи лише у разі їх наявності у декларанта.

Крім того, всі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості, в тому числі платіжні доручення, банківські виписки про перерахування коштів, виписки з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, прас-листи, страхові поліси та товаросупровідні документи були подані Товариством разом із відповідними заявами.

Відносно визначення митної вартості товарів за методом 2-ґ (стаття 57 Митного кодексу України, за резервним методом), необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Однак, як випливає з оскаржуваного рішення, митний орган не обґрунтував у спірному рішенні, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми та такими, що у своїй сукупності викликають сумніви у достовірності наданої інформації, не навів обставин, які мали бути підтвердженні додатково запитаними митним органом документами.

Враховуючи встановлені судом обставини, митний орган не навів жодного обґрунтованого пояснення та не надав жодних доказів, які б свідчили про наявність розбіжностей, які не дають можливості підтвердити числові значення складових митної вартості товарів, заявленої позивачем під час митного оформлення, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як встановлено судом, митна вартість товарів була підтверджена позивачем всіма необхідними документами, зазначеними у частини другій статті 53 Митного кодексу України.

Таким чином, у відповідача під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів - за ціною договору.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів також не визначено, яка з перелічених у частині другій статті 58 Митного кодексу України підстав у даній конкретній справі стала причиною неможливості застосування першого методу.

Крім того, спірне рішення не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної Митним органом у рішенні, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на їх невідповідність вимогам частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Отже, з наведеного виливає, що відповідач в порушення вимог Митного кодексу України не зазначає необхідної інформації в оскаржуваному рішенні, що є підставою для визнання його протиправним та, відповідно, його скасування.

Відносно не проведення процедури консультацій, необхідно зазначити наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 57 Митного кодексу України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 «Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу.

Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

В графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що процедура консультацій проведена та вказані причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів окрім резервного.

Так, митне оформлення товарів здійснювалось шляхом електронного декларування. При цьому, ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів та прийнятого рішення про коригування митної вартості до позивача не надходило, що свідчить про відсутність зі сторони митного органу будь якої мети щодо визначення основи вартості. Також позивач не засвідчував жодним чином запис у рішенні про коригування митної вартості про проведення консультацій, що також підтверджується матеріалами справи.

При цьому, в графі 33 рішення не зафіксовані результати проведеної консультації, а лише вказані причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів.

Митний орган в оскаржуваному рішенні зазначає про проведення процедури консультацій з Декларантом (позивачем). Проте зазначення про проведення консультацій в оскаржуваному рішенні не є достатнім та належним доказом того, що такі консультація дійсно проводилась. Окрім того, позивач категорично заперечив факт проведення процедури консультацій. Натомість відповідачем дані твердження спростовано не було.

Зазначене свідчить, що відповідач не дотримався передбаченого статтею 266 Митного кодексу України порядку визначення митної вартості товару.

Повноваження щодо процедури консультації мають виникати виключно з підстав, визначених у частині п’ятій статті 55 Митного кодексу України (за бажанням декларанта) та у частині четвертій статті 57 Митного кодексу України (під час застосування другорядних методів). Перелік таких підстав є вичерпним.

Згідно з частинами п’ятою та шостою статті 55 Митного кодексу України, декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Відповідно до частини четвертої статті 57 Митного кодексу України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Проведення консультації відносно вибору методу визначення митної вартості товару лише на підставі інформації, яка наявна у митного органу, є порушенням вимог вищевказаної норми Митного кодексу України.

Крім того, в порушення графи 33 «Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, відповідачем не вказано результати проведеної консультації.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що Митнецею при невизнанні митної вартості, заявленої декларантом, та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого методом, здійснено не обґрунтовано, без посилання на документи, надані декларантом та причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

А відтак, враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що згідно наданих відповідачу документів разом із митною декларацією №100260006/2014/157502 від 17.10.2014, у Митниці не було підстав вважати надану інформацію необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню або має якісь розбіжності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 20.10.2014 №100260006/2014/000049/2, прийнято відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, покладає саме на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.

Однак, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження позиції щодо правомірності застосування норм митного законодавства, а відтак, не доведено суду правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 20.10.2014 №100260006/2014/000049/2.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (код ЄДРПОУ 32294926) понесені судові витрати у формі судового збору у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.