Справа № 812/389/15
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 липня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/389/15

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді - Шембелян В.С.,

за участю

секретаря судового засідання - Олійник О.А.,

та представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Луганської митниці Міністерства доходів і зборів України про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2015 року позивач звернувся до суду з наступними позовними вимогами до відповідача:

- визнати протиправними дії Луганської митниці Міндоходів щодо відмови у наданні позивачу відпустки без збереження заробітної плати з 22.04.2015 року відповідно до ч.1 ст.84 КЗпП України та п. 18 ч.1 ст.25 ЗУ «Про відпустки»;

- зобовязати Луганську митницю Міндоходів надати позивачу відпустку без збереження заробітної плати з 22.04.2015 року відповідно до ч.1 ст.84 КЗпП України та п. 18 ч.1 ст.25 ЗУ «Про відпустки».

Позивач вважає відмову відповідача в наданні йому вказаної відпустки необґрунтованою, оскільки її мотивовано лише відсутністю чинного нормативного акту, який містить перелік населених пунктів, де проводиться антитерористична операція. Вважав своє право на отримання вказаної відпустки порушеним, просив його поновити.

В судовому засіданні представник позивача надав суду додаткові письмові пояснення, в яких в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на Наказ керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» від 07.10.2014 №33/6/а, яким визначено районами проведення антитерористичної операції: Донецьку і Луганську області з 07 квітня 2014 року, який є чинним і належним до застосування щодо спірних правовідносин. Що відповідає вимогам Закону України «Про боротьбу із тероризмом».

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог, вважаючи відмову в наданні відпустки позивачу правомірною, посилаючись при цьому на вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-VII, вважаючи його спеціальним і таким, що підлягає застосуванню щодо спірних правовідносин в частині вимог щодо переліку населених пунктів, на яких проводиться антитерористична операція, а саме що він має бути затверджений Кабінетом Міністрів України. За умов зупинення дії відповідного розпорядження КМУ, яким визначений вказаний перелік, на час звернення позивача з заявою про відпустку, відповідач вважає відмову позивачу в наданні відпустки обґрунтованою та законною.

На підставі наданих сторонами доказів суд встановив наступні обставини.

Відповідно до паспорту громадянина України серії ВК №724887 постійне місце проживання позивача ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно з довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 30.04.2015 №919037183 позивач перемістився з тимчасово окупованої території в Сєвєродонецьк-1 , 93401 АДРЕСА_1 1.09.2014 року (а.с.6).

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 04.06.2013 року №1180-0 позивача ОСОБА_3 призначено у порядку переведення виконуючим обовязки начальника митного поста «Сєвєродонецьк» Луганської митниці Міндоходів (а.с.7).

16.04.2015 року позивач звернувся з заявою до відповідача про надання йому з 22.04.2015 року відпустки без збереження заробітної плати відповідно до п.18 ст.25 ЗУ «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР та наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» від 07.10.2014 №33/6/а у звязку з небезпекою його життю та здоровю (а.с.8).

Листом від 22.04.2015 року №1194/10/12-70-04 відповідач повідомив позивача про відмову в задоволенні його заяви про надання йому відпустки на невизначений термін, посилаючись на неможливість застосування до вимоги позивача вказаного Наказу Антитерористичного центру. А також на вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-VII та відсутність чинного рішення КМУ щодо визначення переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Відповідач також мотивує свою відмову позивачу в наданні відпустки з підстав, на які посилається позивач в заяві, також тим, що установа відповідача та її підрозділи знаходяться на контрольованій території (а.с.9).

16.06.2015 року Наказом №172-о позивача звільнено з посади начальника митного поста «Сєвєродонецьк» на підставі Наказу Міністерства доходів і зборів України від 15.05.2015 №497-о «Про звільнення ОСОБА_3 у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників Луганської митниці Міндоходів (а.с.69).

Суд, вирішуючи справу щодо змісту заявлених позовних вимог, приймаючи до уваги доводи сторін, вважає належними до застосування щодо спірних правовідносин наступні норми чинного законодавства.

Частиною 1 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на які спрямоване це рішення;

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Право позивача на відпустку без збереження заробітної плати передбачено ч.1 ст.84 КЗпП України та пунктом 18 частини 1 статті 25 Закону України «Про відпустки». Зазначені норми законодавства вказують на необхідність надання в обовязковому порядку працівнику відпустки без збереження заробітної плати за його бажанням на період проведення антитерористичної операції у відповідному населеному пункті з урахуванням часу, необхідного для повернення до місця роботи, але не більш як сім календарних днів після прийняття рішення про припинення антитерористичної операції.

В листі від 08.07.2014 р. №7302/3/14-14/13 «Про збереження місця роботи працівників, які переміщуються з районів антитерористичної операції або залишаються у таких районах» пропонується роботодавцям за необхідності надавати працівникам відпустки на їх прохання у порядку, визначеному законодавством, що обумовлено необхідністю збереження життя та здоровя таких працівників та їх сімей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю є Служба безпеки України (ст. 4 Закону).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про Службу безпеки України» для організації і проведення антитерористичних операцій та координації діяльності суб'єктів, які ведуть боротьбу з тероризмом чи залучаються до антитерористичних операцій, при Службі безпеки України функціонує Антитерористичний центр. Положення про Антитерористичний центр при Службі безпеки України затверджується Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України.

Згідно п. 6 Положення про Антитерористичний центр та його координаційні групи при регіональних органах Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 14 квітня 1999 року №379/99, рішення щодо проведення антитерористичної операції, залежно від ступеня суспільної небезпеки, створюваної терористичним актом, може прийматися: керівником Центру за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України; керівником координаційної групи при відповідному регіональному органі Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Центру, погодженим із Головою Служби безпеки України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», з урахуванням наявності терористичних загроз безпеці держави із-за меж України, керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України видано наказ від 7 квітня 2014 року № 33/55т «Про проведення антитерористичної операції», на виконання якого розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) в Східних регіонах України.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» від 07.10.2014 №33/6/а визначено районами проведення антитерористичної операції: Донецьку і Луганську області з 07 квітня 2014 року; Харківську область з 07 квітня 2014 року по 14 вересня 2014 року.

У районі проведення антитерористичної операції - на території Донецької та Луганської областей введено режим, який передбачає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій в цій місцевості.

Режим у районі проведення антитерористичної операції також передбачає надання суб'єктам боротьби з тероризмом визначених Законом України «Про боротьбу із тероризмом» спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров'я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 р. № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Указом президента України від 05.03.2015 № 123/2015 на виконання Закону України від 03.02.2015 № 141-VIII «Про військово-цивільні адміністрації» утворено Донецьку обласну та Луганську обласну військово-цивільні адміністрації, які діють на території Донецької та Луганської областей у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі проведення антитерористичної операції.

На підставі вказаних нормативних актів, а також щоденних відомостей засобів масової інформації щодо проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей суд визнає ці обставини загальновідомими та такими, що не потрібно доказувати відповідно до вимог ч.2 ст.72 КАС України.

Тому, на думку суду, є підстави вважати, що відносно осіб, які проживають чи працюють на території цих областей до закінчення проведення антитерористичної операції існує потенційна небезпека завдання шкоди їх здоровю та життю. А реальність такої небезпеки і мала бути встановлена відповідачем для прийняття обгрунтованого рішення за зверненням позивача.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 27 Конституції України гарантує кожній людині невідємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обовязок держави захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоровя, життя і здоровя інших людей від протиправних посягань.

Оскаржена відмова відповідача та його позиція, що висловлена в ході судового засідання в письмових та усних запереченнях, свідчать про те, що відповідач, приймаючи вказане рішення, не зясовував підстав заяви позивача щодо наявності чи відсутності на даний час небезпеки його життю та здоровю. Не надав суду відповідних доказів на підтвердження цих обставин. Тому прийняте рішення відповідача є необґрунтованим і таким, що порушує право позивача на отримання вказаної відпустки, а також гарантоване Конституцією України право захищати своє життя і здоровя.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам ч.1 ст.55 Конституції України.

Однак, за встановлених в судовому засіданні обставин, а саме, що на час розгляду справи позивача вже звільнено відповідачем, суд не має підстав для задоволення вимог позивача стосовно зобовязання відповідача надати позивачу відпустку без збереження заробітної плати з 22.04.2015 року, відповідно до ч.1 ст.84 КЗпП України та п. 18 ч.1 ст.25 ЗУ «Про відпустки», оскільки сторони вже не перебувають у трудових відносинах.

Тому, в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Луганської митниці Міністерства доходів і зборів України про зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лугнаської митниці Міндоходів щодо відмови у наданні ОСОБА_3 відпустки без збереження заробітної плати за заявою від 16.04.2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС України постанова складена у повному обсязі 13 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_4