Справа № П/811/848/15
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Бевз О.Ю.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2015 рокусправа № П/811/848/15
Приміщення суду за адресою:49083, м. Дніпропетровськ, пр.імені Газети «Правда», 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Дадим Ю.М. ,секретар судового засідання Соломка М.Я., за участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача-2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 р. у справі №П/811/848/15 за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області, в якому просив: визнати дії Управління Служби безпеки України та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області по відмові у призначенні йому пенсії за вислугу років неправомірними, зобовязати Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області розглянути повторно заяву позивача від 31.12.2014 року, зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити йому пенсію за вислугу років з дня подачі заяви 31.12.2014 року за період військової служби з 03.10.1984 року по 14.06.1986 року, з 01.02.1987 року по 29.03.1998 року та за цивільний період роботи з 16.08.1982 року по 01.09.1984 року, з 18.04.1998 року по 07.06.1999 року; з 19.01.2001 року по 07.05.2008 року, з 26.07.2010 року по 26.09.2014 року.

Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 р. у справі №П/811/848/15 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач перебував на військовій службі в органах КДБ-СБУ з 01.02.1987 року по 29.03.1998 року. З урахуванням служби в Збройних Силах СРСР з 30.10.1984 року по 14.06.1986 року має загальний стаж роботи 12 років 9 місяців 13 днів.

В грудні 2014 року маючи загальний трудовий стаж більше 27 років позивач звернувся до відповідача про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», проте відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Зазначив, що під час проходженням служби в СБУ і на час звільнення (29.03.1998 року) діяв Закон України №2262-12 від 09.04.1992 р. «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу ОВС та деяких інших осіб», проте суд першої інстанції керувався положеннями Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», прийнятим після його звільнення та застосування якого, на думку позивача, в даному випадку протирічить законодавству.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представники відповідача-2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Представники відповідача-1 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_2 з 30.10.1984 року по 14.06.1986 року проходив строкову службу в Збройних Силах СРСР, перебував на посадах офіцерського складу в органах КДБ-СБУ з 01.02.1987 року по 29.03.1998 року.

31 грудня 2014 року та 14.02.2015 року позивач звернувся до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, відповідно, з заявами про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (а.с.18, 20).

Листами від 26 січня 2015 року 61/х-4/25 та від 26.02.2015 року №77-х-11, йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки в день звільнення (30 березня 1998 року) він не мав загального трудового стажу 25 років та не досяг 45 років, що унеможливлює призначення пенсії відповідно до Закону (а.с.19, 21).

Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції від 08.06.2014 року, чинній на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на день звільнення позивача зі служби - 30 березня 1998 року позивач досяг 36 років та не мав 25 років страхового стажу.

Оскільки на момент звільнення позивач не набув всіх необхідних умов для призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» суд першої інстанцій дійшов вірних висновків щодо відсутності підстав для призначення позивачу пенсії, а відтак і щодо відсутності підстав для визнання неправомірними дій відповідачів та зобовязання їх призначити пенсію.

Посилання апелянта на необхідність застосування в розглядуваному випадку Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» №2262-12 від 09.04.1992 року, чинному на момент його звільнення колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що позивач 31 грудня 2014 року звернувся з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України від 04.04.2006 року №3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 29 квітня 2006 року, до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» було внесено зміни, зокрема, назву та преамбулу викладено в такій редакції "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії чинним був Закон України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 08.06.2014 року, норми якого і застосовуються у розглядуваному випадку.

Колегія суддів також не бере до уваги посилання апелянта на Постанову №4 Пленуму Верховного суду України від 15.04.2005 року, оскільки у наведеній постанові висвітлені питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців, яке діяло до виникнення спірних правовідносин, а саме до звернення позивача з заявою щодо призначення йому пенсії.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 р. у справі № П/811/848/15 - залишити без задоволення.

Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 р. у справі № П/811/848/15 за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 15 липня 2015 року, в повному обсязі ухвала складена 16 липня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді В.А. Шальєва

ОСОБА_4