Справа № 819/1126/13-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Справа № 876/8896/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 10 квітня 2013 року

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2013 року позовні вимоги задоволено, скасовано податкове повідомлення - рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції № від 10 квітня 2013 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не надав достатньої уваги незаперечним доказам по справі, а саме те, що перевірку проведено в присутності приватного підприємця ОСОБА_1. У ході перевірки було встановлено порушення порядку проведення розрахунків через не ведення у встановленому порядку обліку товарних запасів на загальну суму 1503,5 грн. В акті перевірки зазначено, що книги обліку доходів та витрат ОСОБА_2 ОСОБА_1 під час перевірки не надано. Зауважень до акта перевірки не було, про що свідчить підпис ОСОБА_2 ОСОБА_1.

Також під час розгляду справи по суті інспектор, котрий безпосередньо здійснював перевірку, надавав пояснення про те, що під час перевірки витребовувались всі документи, котрі підтверджують ведення обліку товарних запасів. Проте на протязі всієї перевірки ФОП такі документи не надалися. Судом не взято до уваги та не надано правової оцінки даним обставинам. В цьому ракурсі ТОДПІ вважає, що судом неправомірно враховано як докази копії накладних, оскільки неможливо встановити причинно-наслідковий зв'язок між ними та залишками ТМЦ, що знаходились в реалізації на момент проведення перевірки у зв'язку з їх відсутністю. Враховуючи наведене, а також період проведення перевірки з 20 по 29 березня 2013 року апелянт вважає безпідставними посилання суду та позивача на те, що накладні знаходились у бухгалтера.

Необхідно зазначити, що згідно пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного, або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів. Протягом пяти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні. Пунктом 86.7 статті 86 цього ж кодексу визначено: у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до органу державної податкової служби за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Проте ОСОБА_2 ОСОБА_1 не скористався правом наданим пунктом 44.7 статті 44 та пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України. Пунктом 44.6 статті 44 цього кодексу визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки, або у терміни визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважаються, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг). Згідно ст. 20 зазначеного Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому апелянт вважає безпідставними висновки суду 1-ої інстанції стосовно того, що товар на суму 1503,5 грн. облікований, його було введено до РРО. Відповідно до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно - технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів,(наданні послуг), операцій з купівлі продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів(наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів(послуг) тощо. Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів(послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця, або у разі повернення товару(відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця. Тобто до функцій РРО не входить облік товарних запасів. Натомість в суді 1-ої інстанції встановлено, що до РРО було внесено ціну на одиницю товару. Тому апелянт вважає, що дані докази не є допустимими в розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вище наведене просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.03.2013 року працівниками Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби проведена перевірка кафетерію з питань дотриманням суб'єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 розташований за адресою: вул. 15 Квітня, 6, м. Тернопіль. За результатами вищевказаної перевірки складено акт. У ході перевірки працівниками Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області встановлено факт порушення п. 12. ст. 3, ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме виявлення не оприбуткованого товару на суму 1 503,50 грн. 12 квітня 2013 року на адресу позивача, поштою надійшло податкове повідомлення-рішення про застосування відповідачем штрафних(фінансових) санкцій від 10.04.2013 року № на суму 3 007,0 грн. Підставою для винесення вищевказаного податкового повідомлення-рішення став висновок про порушення ОСОБА_3 порядку проведення розрахунків через не ведення у встановленому порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Розглядаючи спір суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції з купівлі - продажу іноземної валюти.

Відповідно до п. 12 ст. 3 вказаного Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг). Статтею 20 цього ж Закону встановлено, що до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що товар на суму 1 503,5 грн. облікований, його було введено до РРО по якому проводився його продаж та вказано відповідно ціну на даний товар, у позивача є накладні, які надано ним для огляду в судовому засіданні та копії яких долучено до матеріалів справи, а твердження відповідача про відсутність прихідних накладних на товар у сумі 1 503,50 грн. на момент проведення перевірки пояснюється тим, що позивач ОСОБА_1 не був повідомлений про проведення перевірки, а накладні за різні періоди знаходились в бухгалтера, а тому їх не було представлено інспектору, котрий проводив перевірку.

Однак колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

Як уже зазначалось вище відповідно до п. 12 ст. 3 вказаного Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Постановляючи рішення поза увагою суду залишено ту обставину, що перевірку проведено в присутності приватного підприємця ОСОБА_1, така проводилась у період з 20.03.2013 р. по 29.03.2013 р. У ході перевірки було встановлено порушення порядку проведення розрахунків через не ведення у встановленому порядку обліку товарних запасів на загальну суму 1503,5 грн. В акті перевірки зазначено, що книги обліку доходів та витрат ОСОБА_2 ОСОБА_1 під час перевірки не надано. Жодних зауважень до акта перевірки з боку ОСОБА_2 ОСОБА_1 не було, про що свідчить підпис у акті перевірки.

Крім того колегія суддів зазначає, що судом не віраховано вимог пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, згідно якого, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного, або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії документів. Протягом пяти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні. Згідно п. 86.7 статті 86 цього ж кодексу у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до органу державної податкової служби за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). У матеріалах справи відсуні докази того, що ОСОБА_2 ОСОБА_1 скористався правом наданим пунктом 44.7 статті 44 та пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України. Пунктом 44.6 статті 44 цього кодексу визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки, або у терміни визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважаються, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

Надані суду першої інстанції копії накладних на придбання товарно-матеріальних цінностей, не є ще достатнім доказом для твердження про відсутність порушення позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» навіть за умови внесених даних у РРО, оскільки неможливо встановити причинно-наслідковий зв'язок між ними та залишками ТМЦ, що знаходились в реалізації на момент проведення перевірки у зв'язку з їх відсутністю.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо висновки суду не відповідають обставинам справи, а у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби задовольнити, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2013 року у справі № 819/1126/13-а скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді О.М.Довгополов

ОСОБА_4

Повний текст постанови виготовлений 10.07.2015 року