Справа № 1519/983/12 (2а/1519/4811/12)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2015 р. м. Київ К/800/4426/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про стягнення одноразової грошової допомоги,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій Одеського обласного військового комісаріату щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, визнання за позивачем права на отримання такої допомоги, зобов`язання Міністерства оборони України виділити Одеському ОВК коштів для виплати зазначеної допомоги і стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 54-місячного грошового забезпечення у сумі252 706,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що звільнився з військової служби в запас у 1994 році згідно з наказом Міністра оборони України від 26 листопада 1994 року № 715. 20 серпня 2011 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності за травмою, пов`язаною із виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з чим він має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 16 Закону України від 20 грудня 1999 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII). Посилаючись на те, що відповідач відмовив йому у виплаті вказаної допомоги, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу, з якої звільнився у 1994 році в запас згідно з наказом Міністра оборони України від 26 листопада 1994 року № 715.

З 20 серпня 2011 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності по захворюванню, пов`язаному із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 07 вересня 2011 року серії 2-18ОД № 088682.

Листом від 09 грудня 2011 року № 6275 Одеський ОВК відмовлено позивачу у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що позивач звільнений з військової служби до 01 січня 2007 року, а тому не має права на отримання грошової допомоги, встановленої статтею 16 Закону № 2011-XII.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю тому, що його звільнено з військової служби до 01 січня 2007 року (дата набрання чинності статтею 16 Закону № 2011-XII, в редакції Закону України від 03 листопада 2006 року № 328-V).

Проте з такими висновками погодитись неможливо.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.

Розділом ІІ цього Закону встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.

Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - постанова № 449, Порядок відповідно).

Пунктом 2 постанови № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин дата встановлення позивачу інвалідності) одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 24-місячного грошового забезпечення.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року (справа № 21-446а14).

Отже, після встановлення позивачу II групи інвалідності і на момент його звернення з відповідною заявою до військового комісаріату Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» була передбачена виплата одноразової грошової допомоги в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

Неправильне застосування судами норм матеріального права призвело до необґрунтованої відмови у задоволенні позову.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди не вирішували питання щодо розміру одноразової грошової допомоги.

Ці обставини справи мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (частина друга статті 227 КАС України).

Враховуючи наведене, рішення судів підлягають скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак