Справа № 391/335/15-а
Суддя: Червонописький В. С.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/335/15-а
Провадження № 2-а/391/12/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2015 р. селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Червонописького В.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області про покладення обов'язку здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці і виплати різниці та покладення обовязку здійснення нарахування і виплат інших доплат до щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративними позовами до Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області (надалі відповідач), про: визнання незаконними дій УПФУ в Компаніївському районі по відмові в перерахуванні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Територіального управляння Державної судової адміністрації в Кіровоградській області від 04.02.2015 р №91; 04.03.2015 р. №170; 07.04.2015 р. №268 про місячну грошову винагороду працюючого судді районного суду за січеш березень 2015 року та покладення на відповідача обов'язку провести перерахунок цього утримання за вказані місяці 2015 р з виплатою йому різниці між фактично виплаченим та перерахованим утриманням без обмеження його граничного розміру; визнання незаконними дій відповідача при виконанні рішень Бобринецького районного суду у справах №391/700/14-а від 11.08.2014 р. і №391/997/14-а від 26.11.2014 р. в частині вирахування ним з різниці, що підлягала виплаті ОСОБА_1 за цими рішеннями, доплат до мого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. №1282-ХІІ, з послідуючими змінами, і Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. №2195-ІV, з послідуючими змінами, та покладення на нього обов'язку нарахування і виплати мені цих доплат за квітень-травень та червень-серпень 2014 року.

Ухвалою суду від 15.06.2015 р. вказані справи було обєднано в одне провадження.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та на підставі рішення Конституційного суду України від 03.06.2013 р. №3-рп/2013 він, як суддя у відставці, має право на перерахунок свого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% від місячної грошової винагороди працюючого судді відповідної посади. Проте коли він звернувся до відповідача з довідками Територіального управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області від 04.02.2015 р. № 91, яка містить інформацію про заробітну плату судді Компаніївського районного суду за січень 2015 року, від 04.03.2015 року № 170 за лютий місяць та від 07.04.2015 року № 268 за березень місяць, то відповідач відмовив йому в перерахуванні утримання. Вказує, що його стаж судді становить понад 23 роки, тому він має право на отримання довічного утримання указаному розмірі. Також позивач зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», чинного на день звільнення його у відставку та призначення йому довічного грошового утримання, а також ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», чинного на даний час, та ч. 1 ст. 126 Конституцї України його право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% від місячної грошової винагороди працюючого судді відповідної посади є гарантованим та не порушним, про що такой зазначається врішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. №6-рп/2013,тому просить суд позовні вимоги задовольнити шляхом покладення обовязку на УПФУ в Компаніївському районі здійснити перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за січень-березень 2015 року у розмірі 86% заробітної плати, працюючого судді на відповідній посаді та виплатити йому різницю між фактично виплаченим йому довічним грошовим утриманням та тим на яке він має право у відповідності до ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за вказані місяці.

Посилаючись на попередні рішення Компаніївського та Бобринецького районного суду Кіровоградської області у справах за його аналогічними позовами, позивач доводить про систематичне неповне, несумлінне виконання відповідачем цих рішень та прохає встановити судовий контроль за виконанням рішення в даній справі та стягнути йому витрати по сплаті судового збору.

Представник відповідача надав до суду заперечення, з якого вбачається, що позовні вимоги, не визнають і просять відмовити в їх задоволенні, так як позивач перебуває на обліку в УПФУ в Компаніївському районі Кіровоградської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01.01.2007 року, відповідно довічне грошове утримання йому нараховане відповідно до довідки ТУ ДСА в Кіровоградській області про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці за лютий місяць 2008 року. В травні 2014 року згідно заяви позивача ними проведено перерахунок стажу з 82% на 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, вважають, що відповідно до ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01.01.2007 року в повному обсязі, крім того Законом визначено право на перерахунок пенсій при зміні розміру грошового забезпечення виключно суддям Конституційного Суду України. Також зазначає, що перерахунок щомісячного довічного утримання, який проводиться на підставі довідок про заробітну плату працюючого судді за відповідною посадою, які подаються уповноваженою особою до органів, які призначаю щомісячне довічне утримання, визначеним Порядком не передбачені.

Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги. Справу просив розглянути за його відсутності та в письмовому провадженні.

Представник відповідача УПФ України в Компаніївському районі в судове засідання не прибув, але надав письмові заперечення на позов та заяву про розгляд справи по суті при його відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно наданої копії посвідчення від №00685 підтверджеється статус позивача як судді у відставці. Запереченням відповідача на позов в даній справі від 07.05.2015 р. підтверджується перебування позивача на обліку у відповідача з приводу нарахування (перерахування) йому довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці. Цим же запереченням та листом відповідача від 26.02.2015 р. №1/к/07-29 підтверджуються доводи позивача про його суддівський стаж 23 роки та його право на одержання ДГУ у розмірі 86% від грошової винагороди працюючого судді відповідної посади, а також підтверджуються доводи про відмову йому відповідачем в перерахуванні ДГУ за січень, лютий та березень 2015 року на підставі наданих ним довідок Територіального управління судової адміністрації в Кіровоградській області.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про статус суддів», чинного на день призначення позивачу довічного утримання і звільнення його у відставку, гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України. Ці норми відповідають вимогам ч. 1 ст. 126 Конституції України, що підтверджено рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р №19-рп/2004 у справі №1-1/2004; в низці рішень цього Суду в інших справах, зокрема, від 11.10.2005 №8-рп/2005 і від 03.06.2013 р №3-рп/2013 у справі №1-2/2013 викладена така ж правова позиція відносно довічного грошового утримання суддів у відставці як гарантії незалежності усіх суддів. Згідно з ч. 3 ст. 138 чинного ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 р. №2453-УІ довічне грошове утримання нараховується судді у відставці у відсотковому розмірі в залежності від вислуги років від місячного грошової винагороди працюючого судді відповідної посади. Відтак відповідач зобов'язаний був зробити перерахунок позивачу його утримання за січень 2015 року на підставі наданої ним довідки територіального управління Державної судової адміністрації про зарплату судді відповідної посади. Тому відмова відповідача в здійсненні такого перерахунку, є протиправною. Згідно з п. 3, абзац 5, Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р №384/201, одним із основних завдань Фонду є призначення (перерахунок)пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати. Аналогічний обовязок-завдання покладено і на відповідача підпунктом 3 пункту 2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Фонду від 30.04.2002 року №8-2 (у редакції постанови правління Фонду від 25.02.2008 р №5-5), тому посилання відповідача на відсутність закону про його обов'язок перерахування довічного грошового утримання суддям у відставці є бездоказовим: відсутність механізму перерахування такого утримання, на що посилається відповідач у своєму запереченні як на підставу своєї відмови, у змісту Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Фонду 25.01.2008 р. №3-1, не дає права відповідачу не виконувати вимоги спеціальних Законів України, якими право позивача на здійснення такого перерахунку відповідачем передбачено.

Згаданий Порядок є відомчим документом і втрачає свою силу перед спеціальними Законами України, більше того в самому цьому Порядку немає заборони здійснення перерахунку довічного утримання суддям у відставці. Позивача звільнено було у відставку у час чинності ЗУ «Про статус суддів», ч. 4 ст. 43 якого передбачала його право на одержання, тобто нарахування і перерахунку його утримання в залежності від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді. Таке ж право його передбачено і ч.3ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності із рішенням КСУ від 03.06.2013 р. №3- рп/2013. Рішення Конституційного Суду України є непорушними, оскільки оскарженню не підлягають і мають преюдиціальне значення для судів нижчих рівнів в державі. Наведеними нормами права також визначено, що одним із основних завдань відповідача є призначення (перерахунок)пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати, а також згідно з п. 3.3 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Фонду 25.01.2008 р. підставою для нарахування (перерахування) ДГУ є довідка Територіального управління судової адміністрації про зарплату працюючого судді відповідної посади, це - підстава для відповідача для нарахування (перерахування) позивачу довічного утримання. Право на його одержання позивач втрачає лише у випадках, передбачених частиною 1 ст. 139 ЗУ №2453-VІ/2010 - у разі: повторного обрання на посаду судді; набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього за вчинення умисного злочину; припинення його громадянства; визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим; його смерті. При цьому рішення про припинення відставки судді приймається Вищою кваліфікаційною комісією суддів України. Тому дії відповідача про відмову позивачу у перерахуванні йому довічного грошового утримання на підставі наданих ним довідок про грошову винагороду працюючого судді є протиправним: суд покладає на нього обов'язок провадити перерахування позивачу довічного грошового утримання на підставі наданих ним таких довідок до припинення його відставки, тобто - права на одержання такого утримання.

З пояснення позивача та з досліджених судом довідок територіального управління судової адміністрації про помісячну зарплату судді районного суду за січень-березень 2015 року, а також оглянутими в судовому засіданні листом відповідача від 26.02.2015 року №1/к/07-29 і розпорядженням відповідача від 26.02.2015 р про здійснення перерахунку довічного грошового утримання відповідача підтверджуються доводи позивача про застосування відповідачем неналежної довідки при перерахуванні ДГУ за січень-березень 2015 року, оскільки наведені відповідачем суми перерахунку за увесь період є незмінними, в той час, коли зарплата працюючого судді збільшена. Також цими ж доказами підтверджуються доводи позивача про незаконне включення до довічного утримання, як його складових, доплат йому щомісячно за Законом України «Про соціальний захист дітей війни» і Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та незаконне вирахування їх з різниці вкупі з сумою раніше сплаченого позивачу утримання за ч. 3ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що підлягала виплаті за рішенням суду. Згідно із ч.ч. 2-3 ст. 129 ЗУ №2453-VІ/2010 складовими суддівської винагороди, а відтак і утримання судді у відставці, є посадовий оклад та доплата до нього за вислугу років у відсотковому розмірі від його суми. Тому суд вважає включення відповідачем доплат за іншими законами до довічного грошового утримання позивача, як його складових, з метою їх вирахування разом із вже виплаченою частиною утримання з різниці, що підлягала виплаті після перерахунку, незаконними діями.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста статті 47).

За правилами частини 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, чинної на момент призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, сплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Наведене правило було закріплене і у статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з частиною 3 якої (у редакції, чинній до 1 жовтня 2011 року) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Частиною 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ (у редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (набрав чинності з 1 жовтня 2011 року), чинною на час виникнення спірних відносин), передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У частині 5 вказаної норми Закону визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами ПФУ за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас, згідно пункту 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначено до набрання чинності Законом № 3668-VI, а тому на нього не поширюються обмеження щомісячного довічного грошового утримання максимальним розміром, встановленим цим Законом.

В той же час, Конституційний Суд України Рішенням від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

За таких обставин, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина 3 статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI, згідно з приписами якої, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач наполягав на задоволенні його вимог про встановлення судового контролю за виконанням відповідачем рішення в даній справі, аргументуючи свої вимоги систематичним, умисним неповним виконанням відповідачем попередніх рішень як Компаніївського районного суду від 26.03.2014 року у справі №391/1282/13-а, так і рішень Бобринецького районного суду у справах №№391/700/14-а, 391/997/14-а, у зв'язку з чим відповідачем грубо порушувались законні права позивача. Суд вважає, що ця вимога позивача також підлягає задоволенню, оскільки вважає її обґрунтованою наданими позивачем доказами: відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів про безпідставність позовних вимог про встановлення судового контролю, викладених в письмовому запереченні на адміністративний позов,

З огляду на вище наведене суд також задовольняє вимоги позивача про стягнення йому витрат, понесених по оплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 94, 158-163, 167, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області про відмові судді у відставці ОСОБА_1 у перерахуванні його щомісячного довічного грошового утримання. Покласти на відповідача обов'язок перерахування і виплати цього утримання за січень, лютий та березень 2015 року у розмірі 86% від грошової винагороди працюючого судді відповідної посади без обмеження граничного розміру на підставі наданих ним довідок Територіального управління Державної судової адміністрації у Кіровоградській області від 04.02.2015 року №91, від 04.03.2015 року № 170 та від 07.04.2015 року № 268 про таку грошову винагороду з виплатою йому різниці з урахуванням виплаченої раніше частини цього утримання.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області при виконанні рішеньБобринецького районного суду від 11.08.2014 року у справі №391/700/14-а та від 26.11.2014 року № 391/997/14а по включенню до складу перерахованого позивачу за цими рішеннями щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за квітень, травень, червень, липень та серпень 2014 року доплат за Законами України «Про соціальний захист дітей війни» і «Про індексацію грошових доходів населення» та вирахуванню в послідуючому їх в складі цього утримання з різниці, що підлягала виплаті ОСОБА_1 за зазначеним вище рішенням, та зобов'язати відповідача нарахувати їх за зазначений період і виплатити ОСОБА_1.

Встановити судовий контроль за виконанням даного рішення, поклавши на Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області обовязок подати суду звіт про виконання його у місячний строк з дня набрання ним законної сили.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 146,16 грн. витрат по оплаті судового збору, понесених ним при подачі до суду адміністративних позовів.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу може бути подано до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Компаніївський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя В.С. Червонописький