Справа № 2а-4142/11/0970
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2012-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2012 р. Справа № 2a-4142/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кишинського М.І.

при секретарі Дякун М.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області

до відповідача: ОСОБА_2

про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат, конфіскація ігрових автоматів та електронної рулетки,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (надаліпозивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (надалівідповідач) про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат, конфіскація ігрових автоматів та електронної рулетки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення статті 2 Закону України Про заборону грального бізнесу в Україні №1334-VI від 15.05.2009 року, в період квітня 2011 року займався гральним бізнесом, за що статтею 3 Закону передбачена відповідальність у виді штрафу в розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги викладенні в адміністративному позові, підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте на адресу суду направив заперечення на адміністративний позов, яке мотивоване тим, що відповідач по справі в період квітня 2011 року не був субєктом господарювання, а тому до нього не можуть бути застосовані фінансові санкції та інші види відповідальності, що визначені Законом України Про заборону грального бізнесу в Україні. Також, представником відповідача, на адресу суду направлено телеграмму, якою просить розгляд даної адміністративної справи проводити за його відсутності. Просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши адміністративний позов та запереченння, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно статті 2 Закону України „Про заборону грального бізнесу в Україні №1334-VI від 15.05.2009 року (надалі Закон №1334-VI від 15.05.2009 року) в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.

Відповідно до пункту 1 статті 1 зазначеного Закону під терміном „гральний бізнес слід розуміти діяльність з організації та проведення азартних ігор у казино, на гральних автоматах, у букмекерських конторах та в електронному (віртуальному) казино, що здійснюють організатори азартних ігор з метою отримання прибутку. Пунктом 3 цієї статті визначено, що організатори азартних ігор фізичні та юридичні особи субєкти підприємницької діяльності, що здійснюють діяльність з організації і проведення азартних ігор з метою отримання прибутку.

Відповідно до статті 3 Закону №1334-VI від 15.05.2009 року до субєктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України. Застосування санкцій, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється за рішенням суду, ухваленим за позовом міліції та/або органів державної податкової служби.

Таким чином суд зазначає, що санкції, передбачені статтею 3 Закону №1334-VI від 15.05.2009 року можуть бути застосовані судом тільки до субєктів господарювання.

Поняття субєкта господарювання визначено статтею 55 Господарського кодексу України, відповідно до пункту 2 частини 2 якої субєктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись без мети одержання прибутку (стаття 1 Господарського кодексу України).

Згідно статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається субєктом господарської діяльності у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст.58 Господарського кодексу України.

Статтею 58 Господарського кодексу України передбачено, що субєкт господарської діяльності підлягає реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку визначеному законом.

Відповідно до статті 4 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно частини 2 статті 43 зазначеного Закону дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідач по справі був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльностіфізична особа та перебував на обліку в органах державної податкової служб тільки з 30 січня 2007 року по 12 лютого 2009 року. Довідкою №536/29 виданою державною податковою інспекцією в Снятинському районі підтверджено, що відповідач станом на 29 лютого 2012 року не перебуває на обліку в органах державної податкової служби. Отже, судом встановлено, що відповідач в період квітня 2011 року на час виявлення відповідними органами правопорушення не був зареєстрований, як субєкт підприємницької діяльності та включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Те, що відповідач не зареєстрований як фізична особа-підприємць та те, що відповідач включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач не заперечив і протилежне суду не довів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач не є субєктом господарювання, тобто фізичною особоюпідприємцем, а тому до нього не можуть бути застосовані санкції, передбачені статтею 3 Закону України „Про заборону грального бізнесу в Україні.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 10 травня 2012 року.