Справа № 809/1992/15
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. Справа № 809/1992/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді: Кишинського М.І.

за участю секретаря судового засідання: Мельник О.Я.

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до відповідача: Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.04.2015 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 20.04.2015 року та вимоги про сплату боргу №Ф- від 20.04.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (надаліпозивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалівідповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.04.2015 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 20.04.2015 року та вимоги про сплату боргу №Ф- від 20.04.2015 року.

Вимоги адміністративного позову мотивовані тим, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зареєстрований Виконавчим комітетом - Франківської міської ради 07 липня 2000 року, як платника податку, фізичну особу - підприємця ОСОБА_4, було взято на податковий облік ДПІ в м. Івано-Франківську 13 липня 2000 року, з 2002 року він перебував на загальній системі оподаткування.

На підставі поданої заяви, 29 січня 2002 року ДПІ в м. Івано-Франківську було видано Свідоцтво про реєстрацію ФОП ОСОБА_4, як платника податку на додану вартість за № 66278499, у звязку зі зміною адреси проживання, 02 грудня 2013 року було видано Свідоцтво про реєстрацію ОСОБА_4, як платника податку на додану вартість за № 200151034 і по теперішній час позивач являється таким платником.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з обставин викладених в адміністративному позові підтримала, просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову в судовому засіданні заперечив повністю, просив в задоволенні позову відмовити, свої обґрунтування виклав в письмових запереченнях.

Розглянувши адміністративний позов, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

На підставі п.п 20.1.4 п 20.1 ст. 20, ст. 77, п.82.1 ст. 82 глави 8 Податкового Кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відповідно до наказу про проведення планової виїзної перевірки № 209 від 20 лютого 2015 року та направлення від 06 березня 2015 року за № 00000263, виданого ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано - Франківській області, старшим державним ревізором - інспектором відділу контролю перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_5, у період з 10 березня 2015 року по 23 березня 2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6

За наслідками проведення перевірки 30 березня 2015 року складений акт про результати документальної планової виїзної перевірки за № 1339/09-15-17-01-09/НОМЕР_1, якою були виявлені порушення ФОП ОСОБА_4 вимог п.п.138.1, ст.138, п.167.1 ст.167, п.177.4 ст.177 ПК України, який відніс до складу валових витрат, які повязані із використанням вантажного автомобіля, а саме: вартість придбання запасних частин, придбання шин, технічного обслуговування, які не пов'язані з його господарською діяльністю, що призвело до завищення суми витрат підприємницької діяльності, і складає 44265,43 грн., в тому числі за 2013 рік на суму - 29492,91 грн., за 2014 рік на суму - 14772,53 грн. та порушення ч.1, ч.3 сґ.7, ч.11 ст. 8, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдино внеску на -загальнообов'язкове державне соціальне страхування», і складає 15361,34 грн., в тому числі за 2013 рік на суму - 10234,07 грн., за 2014 рік на суму-5127,27 грн.

Отже, допущені позивачем порушення вимог Податкового Кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на думку Івано-Франківської ДПІ, призвели до безпідставного збільшення валових витрат підприємницької діяльності, на суму 44265,43 грн. в тому числі за 2013 рік на суму 29492,91 грн., за 2014 рік на суму - 14772,53 грн., та заниженню суми податкових зобов'язань з податку та доходи фізичних осіб, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в розмірі 6640,30 грн. - за основним платежем, в тому числі за 2013 рік на суму - 4423,90 грн., за 2014 рік - 2216,40 грн., та 1660,10 грн. - за штрафними санкціями, що у свою чергу викликало недоїмку зі сплати єдиного знеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 15361,34 грн. за основним плптижем, в тому числі за 2013 рік на суму - 10234,07 грн., за 2014 рік - 5127,27 грн., та 1279,76 грн. за штрафними санкціями. Тому перевіркою встановлено необхідність донарахування ФОП ОСОБА_4 податку на доходи фізичних осіб в розмірі 8300,40 грн.,- та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 16641,10 грн.

Законодавче обґрунтування порушення позивачем вимог податкового законодавства, як зазначив податковий ревізор в ОСОБА_2 перевірки, полягає в тому, що Цивільний кодекс України не встановлює такого суб'єкта права приватної власності як фізичну-особу підприємця, а майно, яке перебуває у приватній власності фізичної особи, не може вважатись основними фондами суб'єкта господарювання - фізичної особи, так як, право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - підприємцю. Тому, контролюючий орган вважає, що ФОП ОСОБА_4 неправомірно відніс суму вартості придбання запасних частин, придбання шин, технічного обслуговування, які не пов'язані з його господарською діяльністю, що призвело до завищення суми витрат підприємницької діяльності, оскільки таке майно не належить йому як підприємцю на праві власності чи користування, не є його основними фондами і не використовуються ним у господарський діяльності. Таке право мають ФОП, які здійснюють вид діяльності - пасажирські або вантажні перевезення, де транспортний засіб є необхідним та обов'язковим засобом здійснення господарської діяльності.

В свою чергу, позивач вважає, що ним не були порушені вимоги п. п. 138.1 ст. 138, п. 167.1 ст. 167, п. 177.4 ст. 177 ПК України та ч.1, ч.3 ст. 7, ч.11 ст. 8, ч.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки системний аналіз актів законодавства України та судова практика їх застосування, свідчать про те, що транспортні засоби, які зареєстровані за фізичною особою вважаються і власністю фізичної особи - підприємця, а тому є його основними фондами і можуть використовуватись у його господарській діяльності та в господарських операціях, а запасні частини та паливно-мастильні матеріали використовуватись для експлуатації транспортного засобу, який належать фізичній особі - підприємцю, що дає правові підстави для віднесення сум витрат до витрат господарської діяльності. Підприємець не надає транспортних послуг стороннім особам, а здійснює перевезення сировини та матеріалів виключно для потреб власного виробництва, тому не зобов»язаний одержувати транспортну ліцензію та реєструвати вид діяльності пасажирські та вантажні перевезення.

Нормативно-правове обґрунтування, з посиланням на засоби доказування, та судову практику щодо не відповідності вимогам закону податкових повідомлень-рішень суб'єкта владних повноважень доказується наступним чином.

30 жовтня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна Донбас Реалізація» та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 був укладений договір поставки транспортного засобу за № 18.

Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору поставки, Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна Донбас Реалізація» передається у власність ФОП ОСОБА_4 автомобіль марки КРАЗ, модель 65055, в кількості 1 (одна) одиниця, на підставі п. п. 2.1.- 2.5 Договору, проведено їх повну оплату, про що внесено записи до Книги обліку доходів і витрат суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 Серія ДП № 00609 реєстраційний № 4055, що велася у період з 05. 09.2000 року по 29.12.2005 року.

Контролюючий орган, за наслідками проведення попередніх документальних планових виїзних перевірок, не заперечує як з приводу правомірності та законності укладання договору поставки транспортного засобу, так і з приводу здійснення оплати його вартості.

Як передбачено ч. 1 ст. 318 ЦК України у сукупності із положенням ст. 2 ЦК України, суб'єктами права власності є український народ та інші учасники цивільних відносин: фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, ОСОБА_7 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Зміст положення Цивільного кодексу України прямо не передбачає фізичну особу - підприємця як суб'єкта права власності на майно та можливості ним здійснення правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Тому, в п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року за № 1388 передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, не зважаючи на те, що транспортні засоби придбаваються фізичними особами- підприємцями, право власності реєструється виключно за фізичними особами, відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Про те, що транспортний засіб використовується позивачем у господарській діяльності свідчать наступні обставини, а також належні та допустимі докази.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу бул укладений саме за участі фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, а не фізичної особи.

Транспортний засіб, придбано на підставі договору поставки, було передано Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна Донбас Реалізація» саме фізичній особі - підприємцю.

Розрахунки з оплати вартості транспортного засобу із Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна Донбас Реалізація» були здійснені саме фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, а не фізичною особою, про що свідчать записи внесені до Книги обліку доходів і витрат суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 Серія ДП № 00609 реєстраційний № 4055, що велася у період з 05.09.2000 року по 29.12.2005 року.

Фізична особа- підприємець ОСОБА_4 не одержував ліцензії на перевезення, так як використовує придбаний транспортний засіб для перевезення сировини та матеріалів для власного виробництва . Тобто використовує транспортний засіб виключно для власних потреб і не надає послуг з автоперевезень, тому немає необхідності в отриманні ліцензії при перевезенні сировини та продукції власного виробництва. Причому цей виняток поширюється як на перевезення вантажів у межах підприємства або між структурними підрозділами підприємства, так і на дооставку такої продукції покупцю (листи Держкомпідприємництва від 11.03.2004 року № 1434, від 27.09.2004 року № 6585, від 17.07.2003 року № 4- 41-452 - 1362 / 4256 і від 06.08.2001року № 4 - 451-1328/4889).

У акті про результати документальної податкової перевірки Розділ II Описова частина, п. 1. Загальні положення, п.п. 1.26 податковим інспектором підтверджується факт транспортування товарно - матеріальних цінностей власним транспортом ФОП ОСОБА_4 саме - вантажним автомобілем КРАЗ 65055.

Оскільки, транспортний засіб, що було придбано ФОП - ОСОБА_4 та заєстровано як за фізичною особою, вважається і власністю фізичної особи -підприємця, виходячи зі змісту положення п. п. 14.1.138 п. 14.1. ст. 14 ПК України та ч.3 ст. 139 ГК України, вантажний автомобіль КРАЗ 65055 відноситься до основних фондів засобів) фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

Тому, не є обґрунтованими висновки органу державної податкової служби про те, що транспортний засіб, який перебуває у приватній власності фізичної особи, не може вважатися основними фондами суб'єкта господарювання - фізичної особи, мотивуючи лише тим, що право приватної власності належить фізичній особі, а не фізичній особі підприємцю.

Відсутність правової норми, яка би давала можливість підприємцю фізичній особі зареєструвати транспортний засіб за субєктом господарювання, без створення юридичної особи, не може позбавити підприємця фізичну особу використовувати цей транспортний засіб у своїй у своїй господарській діяльності і обліковувати його в бухгалтерському обліку, як основний фонд підприємця.

Згідно частини г) пункту 138.8.5 ПКУ до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Згідно частини в) пункту 138.10.2 ПКУ до складу адміністративних витрат включаються зокрема витрати на утримання основних засобів, а також амортизація.

Тому, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів (в цьому випадку це витрати на придбання запасних частин, технічне обслуговування та ремонт автомобіля) цілком і повністю відносяться до загальновиробничих або адміністративних витрат (в залежності від того, для чого використовується автомобіль). Ці витрати є складовою витрат операційної діяльності.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надає фізичній особі-підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат, при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, придбання пально-мастильних матеріалів. Отже, висновок податкового органу про відсутність у позивача права здійснювати облік основних засобів та (як наслідок) включати до валових витрат вартість поліпшення основних фондів, є невірним.

Згідно пп. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 ПК України платник податків має право обирати самостійно метод ведення обліку доходів і витрат. Частиною 3. ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства і надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Позивач в дійсності веде бухгалтерський облік балансової вартості основних фондів керуючись вище визначеним правом згідно Інструкції та статті 8 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно встановлених норм здійснює нарахування амортизації. При перевірці державної податкової інспекції надавалися таблиці щоквартального нарахування амортизації, інвентарні картки основних засобів, типові акти Ф № 03-1 та акти прийому - передачі виконаних ремонтних робіт.

В той же час, органами державної податкової служби не доведено та не спростовано тих обставин, що запасні частини, деталі, агрегати та комплектуючі, які були придбані та призначені для транспортного засобу КРАЗ 65055 не були використані позивачем у своїй господарській діяльності, що свідчило б про неможливість віднесення суми оплати вартості таких товарів, до витрат виробництва.

Доказами, які в сукупності свідчать про придбання позивачем вказаного вище майна є видаткові накладні та розрахункові документи - а саме - банківські виписки про оплату їх вартості на користь постачальників товарів.

В подальшому, позивач використав в оподаткованих операціях в межах своєї господарської діяльності придбані запчастини та паливно-мастильні матеріали під час експлуатації транспортного засобу КРАЗ 65055, про що у сукупності свідчать акти списання матеріалів та паливно-мастильних речовин, шляхові листи за період що перевірявся, кожен із яких є первинним документом, що фіксує факт здійснення господарської операції.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надає фізичній особі-підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат, при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, придбання пально-мастильних матеріалів. Отже, висновок податкового органу про відсутність у позивача права здійснювати облік основних засобів та (як наслідок) включати до валових витрат вартість поліпшення основних фондів, є невірним.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що висновки перевірки є безпідставними, та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а прийняті податковим органом податкові повідомлення-рішення № від 20.04.2015 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 20.04.2015 року та вимоги про сплату боргу №Ф- від 20.04.2015 року підлягають скасуванню.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 20.04.2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання фізичні особі - підприємцю ОСОБА_4 в розмірі 6 640,30 грн.

Скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 20.04.2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання фізичні особі - підприємцю ОСОБА_4 в розмірі 15 361,34 грн.

Скасувати вимогу про сплату боргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 20.04.2015 року №Ф- по недоїмці зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування фізичні особі - підприємцю ОСОБА_4 в розмірі 15 361,34 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 24 червня 2015 року.