Справа № 814/3564/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/3564/14

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Єнтіна А. П.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусик А.Г.,

суддів Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" ОСОБА_1, представника прокуратури Миколаївської області ОСОБА_2 та представника Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_4 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України, третя особа - Приватне підприємство "ОСОБА_5. Тайрс Протектор", за участю - прокуратури Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" (далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України, третя особа Приватне підприємство "ОСОБА_5. Тайрс Протектор" (далі ПП), за участю - прокуратури Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльність Миколаївської митниці щодо невидачі зі складу митного органу шин згідно митної декларації №504070000/2014/001886 від 22 жовтня 2014 року та зобов'язання видати вказаний товар.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановою суду ТОВ подало апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ 18 квітня 2014 року було подано до митного оформлення товари (шини пневматичні, гумові, нові для вантажних автомобілів у кількості 305 од., загальною вартістю 494213,64 грн.), за митною декларацією №504070000/2014/001886.

У зв'язку з виявленням ознак порушення права інтелектуальної власності ПП, Миколаївською митницею Міндоходів було прийнято рішення про призупинення митного оформлення зазначеного товару та розміщення його на складі митного органу.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30 квітня 2014 року по справі №915/605/14 за позовом ПП було накладено арешт на товари, які знаходяться на митному оформленні згідно митної декларації №504070000/2014/001886, та заборонено здійснювати митне оформлення цього товару.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02 вересня 2014 року по справі №915/605/14 залишено без змін рішення господарського суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року, яким ПП відмовлено у задоволенні позову про захист прав інтелектуальної власності.

22 жовтня 2014 року Миколаїєвською митницею проведено митне оформлення митної декларації №504070000/2014/001886, а позивачем були сплачені усі необхідні митні обов'язкові при розмитненні платежі.

Пізніше, після проведення митного оформлення товару, позивач звернувся до відповідача з листом №7/852 від 22 жовтня 2014 року про видачу зі складу товару згідно митної декларації.

Проте, листом від 07 листопада 2014 року №5053/14-70-64-57 Миколаївська митниця повідомила позивачу, що товари будуть видані ТОВ лише після повного відшкодування витрат митних органів на їх зберігання, сума яких згідно розрахунку станом на 07 листопада 2014 року складала 456142,82 грн..

Відмова відповідача у поверненні ТОВ товару і стала підставою для звернення останнього з позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підставами для визнання дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправними, а рішення недійсним (нечинним), є їх невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення, вчинив дії чи допустив бездіяльність. В той же час суд не знайшов невідповідності вимогам чинного законодавства у бездіяльності Миколаївської митниці, адже у неї не було підстав відповідно до ст.242 Митного кодексу України для видачі позивачу товару зі складу.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх частково помилковими з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.7 Митного кодексу України (далі МК України) встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Державна митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.

Частиною 1 ст.8 МК України визначено принципи здійснення державної митної справи, до яких віднесено, зокрема, законність та презумпція невинуватості; визнання рівності та правомірності інтересів усіх субєктів господарювання незалежно від форми власності; додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб; відповідальності всіх учасників відносин, що регулюються цим Кодексом.

ОСОБА_6 57 Розділу XIV МК України передбачено заходи органів доходів і зборів щодо сприяння захисту прав інтелектуальної власності під час переміщення товарів через митний кордон України.

Так, органи доходів і зборів сприяють захисту прав інтелектуальної власності під час переміщення товарів через митний кордон України відповідно до цього Кодексу та інших законів України (ч.1 ст.397 МК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст.398 МК України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде митний реєстр обєктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, на підставі заяв правовласників.

Правовласник, який має підстави вважати, що під час переміщення товарів через митний кордон України порушуються чи можуть бути порушені його права на обєкт права інтелектуальної власності, має право подати до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, заяву про сприяння захисту належних йому майнових прав на обєкт інтелектуальної власності шляхом внесення відповідних відомостей до митного реєстру обєктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону.

ОСОБА_6 ст.399 МК України регламентовано порядок призупинення митного оформлення товарів на підставі даних митного реєстру. Так, вказаною статтею передбачено, що у разі якщо орган доходів і зборів на підставі даних митного реєстру обєктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, виявляє ознаки порушення прав інтелектуальної власності щодо товарів, предявлених до митного контролю та митного оформлення, їх митне оформлення призупиняється, а товари підлягають розміщенню на складі цього органу.

У день прийняття рішення про призупинення митного оформлення товарів орган доходів і зборів засобами факсимільного та/або електронного звязку повідомляє правовласника про факт предявлення цих товарів до митного оформлення, а декларанта - про причини призупинення їх митного оформлення, а також повідомляє декларантові найменування та адресу правовласника. У повідомленні правовласнику зазначаються: митне оформлення яких саме товарів призупинено, їх кількість, причини та строк призупинення, найменування та адреса власника товарів, а також інша необхідна інформація.

У разі якщо протягом строків, зазначених у частині другій цієї статті, правовласник подасть органу доходів і зборів, що призупинив митне оформлення товарів, ухвалу суду про заборону вчинення певних дій у справі про порушення прав інтелектуальної власності або інше рішення з цього питання, винесене (прийняте) іншими уповноваженими державними органами, орган доходів і зборів продовжує призупинення митного оформлення товарів на строк, встановлений цими органами.

У разі якщо протягом строків, зазначених у частині другій цієї статті, до органу доходів і зборів, що призупинив митне оформлення товарів, не буде подано ухвалу суду про заборону вчинення певних дій у справі про порушення прав інтелектуальної власності або відповідне рішення іншого уповноваженого державного органу, то за відсутності ознак порушення митних правил товари, щодо яких було прийнято рішення про призупинення митного оформлення, підлягають митному оформленню в установленому порядку. У такому разі відшкодування декларанту та іншим особам витрат та збитків, спричинених призупиненням митного оформлення, здійснюється за рахунок правовласника.

Як зазначалось, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30 квітня 2014 року по справі №915/605/14 за заявою ПП про вжиття запобіжних заходів від 28 квітня 2014 року було накладено арешт на товари, які знаходять на митному оформленні згідно митної декларації №504070000/2014/001886, та заборонено здійснювати митне оформлення товару відповідно до цієї декларації. В той же час, рішенням господарського суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року (справа №915/605/14), яке судом апеляційної інстанції залишено без змін, було відмовлено у задоволенні позову ПП про захист прав інтелектуальної власності та одночасно скасовано усі заходи забезпечення позову.

При цьому у своїй ухвалі від 02 вересня 2014 року суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідно до встановлених обставин та положень законодавства ТОВ має право на безоплатне використання промислового зразка (право попереднього користувача), права на який зареєстровано 10 жовтня 2013 року за ПП.

Пізніше, в жовтні 2014 року Миколаїєвською митницею за заявою ТОВ було проведено митне оформлення митної декларації №504070000/2014/001886, проте товари видані позивачу не були в звязку з відсутністю повного відшкодування витрат митних органів на їх зберігання у відповідності до ст.242 МК України.

Главою 57 МК України встановлено особливості розміщення товарів на складі митного органу та відшкодування витрат на їх зберігання в питаннях, пов'язаних з захистом прав інтелектуальної власності. Так, ч.15 ст.399 МК України передбачено, що у разі призупинення митного оформлення товарів, зазначених у цій статті, відшкодування органам доходів і зборів витрат, повязаних із зберіганням цих товарів, здійснюється за рахунок правовласника.

Вказаний обов'язок щодо відшкодування витрат правовласником закріплено також і заявою останнього про сприяння захисту майнових прав на об'єкт права інтелектуальної власності, що подається правовласником до Держмитслужби України, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року за №648 разом з Порядком реєстрації у митному реєстрі обєктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, з аналізу якої вбачається, що правовласник при подачі заяви митному органу з вимогами, зокрема, частин десятої, пятнадцятої статті 399 МК України. був ознайомлений та зобовязувався відшкодовувати витрати митних органів, повязані із призупиненням митного оформлення товарів за підозрою у порушенні належних йому прав, визначених статтями 399, 400 МК України.

Згідно до п.47 ст.4 МК України правовласник - особа, якій відповідно до закону належать майнові права на обєкт права інтелектуальної власності, або особа, яка діє від її імені в межах наданих повноважень.

З матеріалів справи, зокрема, патенту на промисловий зразок №25595 (а.с.9) вбачається та сторонами не оскаржується, що правовласником на обєкт інтелектуальної власності в даних спірних правовідносинах є ПП, яке відповідно до вказаних норм і повинно відшкодувати витрати на зберігання належного ТОВ товару на складі митного органу, і яке фактично і сплатило частину вказаних витрат в сумі 57645,73 грн., про що свідчить платіжне доручення (а.с.80).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер.

З аналізу вказаних норм вбачається, що законний власник майна може бути обмежений у здійсненні свого права власності щодо цього майна лише у випадку та порядку, встановлених законом, який визначає відповідальність саме такого власника.

В той же час, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством в сфері митної справи, в контексті спірних правовідносин, право переміщення товарів через митний кордон України власником таких товарів (право володіння та розпорядження власним майном) не поставлено в залежність від протиправного не вчинення третіми особами, іншими субєктами митних правовідносин - правовласниками певних дій, зокрема, не вчинення дій по відшкодуванню витрат митного органу на зберігання товару, що ініціювалось та здійснювалось на підставі вимог правовласника (ПП) щодо захисту прав інтелектуальної власності останнього, які в даному випадку визнані судом безпідставними.

Тобто, якщо субєкт господарювання не виконав свого зобовязання по відшкодуванню витрат або інших вимог чинного законодавства, то це може потягнути відповідальність, негативні наслідки та обмеження іншого характеру виключно щодо цієї особи, що узгоджується зі змістом ст.61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи та ст.41 Конституції України щодо гарантування непорушності права власності.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що лише не виконання правовласником (ПП) свого обовязку, передбаченого ч.15 ст.399 МК України, щодо відшкодування органам доходів і зборів витрат, повязаних із зберіганням товарів на складах, не може бути підставою для відмови у видачі відповідних товарів власнику у вільний обіг після митного оформлення та порушення його права приватної власності, гарантованого Конституцією України, при повному дотриманні ТОВ інших вимог МК України та відсутності у цьому законі будь-яких інших обмежень прав позивача чи встановлення відносно нього будь-якої відповідальності за дії чи бездіяльність правовласника (ПП).

Наведені висновки суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважав, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Таким чином, Європейським Судом з прав людини було зазначено, що особа не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання відповідного обов'язку третіми особами, що саме по собі, було б порушенням справедливого балансу між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності, що фактично має місце в даній адміністративній справі та є неприпустимим.

Аналогічно, у постанові від 11 грудня 2007 року (справа №21-1376во06) Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ про зобов'язання відповідача видати зі складу митного органу шини згідно митної декларації № 504070000/2014/001886 від 22 жовтня 2014 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, зобовязуючи відповідача видати зі складу митного органу належне ТОВ майно згідно митної декларації, колегія суддів вважає належним саме такий спосіб захисту прав позивача, порушення яких фактично не заперечували в судовому засіданні ні представник митного органу ні прокурор, враховуючи відсутність інших, більш ефективних можливостей захисту прав та інтересів ОСОБА_7, чинним законодавством з митної справи в подібних правовідносинах не наділено декларанта правом звертатись до суду в інтересах митного орану з метою стягнення з правовласника витрат, повязаних із зберіганням товарів на складах, рівно як і не передбачено можливість сплати декларантом зазначених витрат замість правовласника, в тому числі, з наступним регресним відшкодуванням таких витрат за рахунок правовласника.

Разом з тим, глава 57 МК України, яка, як зазначалося вище, визначає спеціальні норми в питаннях, повязаних з захистом інтелектуальної власності, не містить положень щодо порядку повернення власнику (декларанту) товару після здійснення відповідного контролю та відсутності порушень прав інтелектуальної власності, але при цьому визначає порядок відшкодування витрат на зберігання товару на складі митного органу, відмінний від порядку відшкодування таких витрат, передбаченому вимогами гл.37 МК України, яка встановлює загальні правила зберігання товарів на складі митного органу, та яка визначає платником витрат на зберігання товарів на цих складах виключно власників цих товарів. Одночасно, частина 1 ст.242 гл.37 МК України передбачає видачу товарів, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, після відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання.

Таким чином, враховуючи вказані норми, та приймаючи до уваги наявні суперечності в цих нормах та відсутність регулювання видачі товарів зі складу митного органу після здійснення відповідного контролю та відсутності порушень прав інтелектуальної власності, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи в видачі ТОВ відповідного товару, відповідач не допустив порушень діючого законодавства, у звязку з чим позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Миколаївської митниці щодо невидачі зі складу митного органу шин згідно митної декларації № 504070000/2014/001886 від 22 жовтня 2014 року задоволенню не підлягають.

Отже, враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився часткових порушень норм матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, у звязку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

З матеріалів справи, зокрема, платіжних доручень від 18 листопада 2014 року за №109289 та від 26 вересня 2015 року за №16025 вбачається, що ТОВ було сплачено судовий збір у розмірі 560,28 грн. та 2472,54 грн. відповідно, тому враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ сплачений по справі судовий збір загальною сумою - 3032,82 грн..

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" до Миколаївської митниці Міндоходів, за участю Приватного підприємства "ОСОБА_5. Тайрс Протектор", за участю - Прокуратури Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Миколаївську митницю Державної фіскальної служби України видати зі складу митного органу шини згідно митної декларації № 504070000/2014/001886 від 22 жовтня 2014 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" сплачений по справі судовий збір в загальній сумі 3032,82 грн.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_8
Суддя: Суддя: ОСОБА_9 ОСОБА_4