Справа № 825/1792/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року Чернігів Справа № 825/1792/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Терехової Н.В.,

представників позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Банк"Демарк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк"Демарк" ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

до Чернігівського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Банк "Демарк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" ОСОБА_5 (далі ПАТ "Банк "Демарк") адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі ДПІ у м. Чернігові), в якому просить визнати протиправними дії службових осіб ДПІ у м. Чернігові щодо винесення податкового повідомлення рішення від 20.01.2015 № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п в розмірі 563811,58 грн. за основним платежем та 387145,75 грн. за штрафними санкціями та скасувати дане податкове повідомлення рішення.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка ПАТ "Банк "Демарк" з питань придбання права вимоги на виконання зобовязань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг) та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2011 по 31.12.2013. На підставі висновків перевірки, викладених в даних актах, відповідачем 20.01.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення області № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п в розмірі 563811,58 грн. за основним платежем та 387145,75 грн. за штрафними санкціями. Висновки податкового органу щодо нікчемності договорів відступлення права вимоги позивач вважає хибним припущенням, оскільки жоден нормативно-правовий акт не встановлює недійсність правочину щодо відступлення банківською установою права вимоги за кредитним договором на користь фізичних осіб. ПАТ "Банк "Демарк" при здійсненні операцій з відступлення права вимоги, керуючись чинним законодавством, не приймав самостійного рішення щодо анулювання боргу боржників або списання безнадійної (сумнівної) заборгованості фізичних осіб за кредитними договорами, які стали предметом відступлення права вимоги. Звертає увагу, що норми цивільного законодавства України не встановлюють обмежень щодо договорів відступлення права вимоги, адже ці договори по своїй суті є цивільно-правовими зобовязаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. Крім того, норми Податкового кодексу України не містять вимог щодо суб'єктного складу учасників операцій з відступлення права вимоги. Відповідно, наявність фізичної особи як нового кредитора в договорах відступлення права вимоги, не впливає на визначення правомірності відображення наслідків операцій з відступлення право вимоги у податковому обліку. Таким чином вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та просить його скасувати, а дії при його прийнятті визнати протиправними.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ПАТ "Банк "Демарк" були укладені договори відступлення права вимоги за кредитними договорами з фізичними особами, які згідно Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" вважаються фінансовими послугами. Вважають, що позивач передаючи борг за кредитними договорами фізичним особам-громадянам, які не є фінансовими установами, фактично анулював такий борг, тобто надав дохід фізичним особам, а відтак не виконав свої зобовязання податкового агента по утриманню та сплаті податку до бюджету, чим порушив норми пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164, пп. 164.2.17 "д"п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 та пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168, пп. "а" п. 171.2 ст. 171, пп. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України. Стосовно аргументу позивача щодо безпідставного нарахування податковим органом штрафних санкцій, то приписами п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не встановлено обмеження щодо нарахування санкцій за невиконання платником податку в повному обсязі зобовязань по нарахуванню податку, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі та у відповідності до норм податкового законодавства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Працівниками ДПІ у м. Чернігові на підставі направлень від 08.09.2014 № 2591, від 08.09.2014 № 2592, від 08.09.2014 № 2593, від 08.09.2014 № 2594 та від 11.09.2014 № 2645 відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.4 ст. 77, ст. 88 Податкового кодексу України проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ПАТ "Банк "Демарк" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 24.10.2014 № 2453/22/19357516 (а.с. 35-80 т. 1).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп. 164.2.19 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 170.9 ст. 170, пп. "а" п. 171.2 ст. 171, пп. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого в періоді, що перевірявся, на думку податкового органу, позивачем допущено порушення щодо своєчасного нарахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету за основним платежем на загальну суму 517096,70грн.

Також, працівниками ДПІ у м. Чернігові на підставі направлень від 09.12.2014 № 53, від 09.12.2014 № 54 відповідно до ст. 20, пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78, ст. 82 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності ПАТ "Банк "Демарк" з питань правомірності витрат з придбання права вимоги на виконання зобовязань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг) та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 26.12.2014 № 40/22/19357516 (а.с. 19-34 т. 1).

У вказаному акті перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп. 164.2.17 "д" п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. "а" п. 171.2 ст. 171, пп. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями, в результаті чого позивачем допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в період, що перевірявся за основним платежем на загальну суму 563317,45 грн.

У звязку з чим податковим органом, відповідно до вимог податкового законодавства позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п в розмірі 563811,58 грн. за основним платежем та 387145,75 грн. за штрафними санкціями та прийнято податкове повідомлення-рішення області № НОМЕР_1 від 20.01.2015 (а.с. 15 т. 1).

Позивач оскаржив дане податкове повідомлення рішення в адміністративному порядку. Рішенням Головного управління Міндоходів у Чернігівській області від 31.03.2015 № 861/10/25-01-10-04-15 та Рішенням Державної фіскальної служби від 28.04.2015 № 8999/6/99-99-10-01-03-15 вищезазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін (а.с. 114-121, 122-129 т. 1).

Позивач не погоджуючись з таким рішенням податкового органу звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - Кодекс, ПК України ).

Відповідно до положень підпункту "в" пункту 176.1 ПК України визначено, що платники податку зобов'язані подавати декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Відповідно до пп. 164.2.17 "д" до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є дохід, одержаний платником податку на доходи фізичних осіб як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства.

Судом встановлено, що ПАТ "Банк"Демарк" укладені договори відступлення права вимоги з фізичними особами, згідно яких до останніх перейшло право вимоги у боржників за 350 кредитними договорами погашення заборгованості у загальній сумі 3625281,23 грн., що відображено в додатках до акту перевірки (т.1, а.с.193-222) та не заперечується відповідачем.

Суд зазначає, що саме такий розмір заборгованості перед ПАТ "Банк"Демарк" обліковувався на позичкових рахунках боржників на день укладення вищевказаних договорів відступлення права вимоги.

Докази щодо прийняття ПАТ "Банк"Демарк" рішення про анулювання (прощення) боргу на суму 3625281,23 грн. відсутнє.

Таким чином, оскільки рішення про анулювання (прощення) боргу на суму 3625281,23 грн. відсутнє, то на позивача в даному випадку не поширюються вимоги пп. 164.2.17 "д" Податкового кодексу України.

Щодо визнання податковим органом договорів відступлення права вимоги такими, що фактично не несуть правового навантаження, суд зазначає таке.

Чинним законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину (ст. 204 Цивільного кодексу України) і полягає вона в тому, що кожен правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку визнавати правочин нікчемним.

Вказана правова позиція відображена, зокрема, у постанові Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 року по справі № К/9991/50772/12.

Відповідно до положень статей 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначають умови і зміст такого договору на власний розсуд за спільним погодженням, з обовязковою умовою його виконання.

Норми цивільного законодавства України не встановлюють обмежень щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів про відступлення права вимоги.

Що стосується тверджень відповідача, що договори відступлення права вимоги згідно Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг вважаються фінансовими послугами, суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 № 2664-ІІІ, фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Таким чином, послуга вважається фінансовою у випадку, якщо вона відповідає одночасно трьом умовам: у її межах здійснюються операції з фінансовими активами (тобто коштами, цінними паперами, борговими зобовязаннями та правами вимоги боргу, які не віднесені до цінних паперів); операція має здійснюватися в інтересах третіх осіб; метою її надання є отримання прибутку або збереження реальної вартості активів.

За таких обставин, операція стосовно відступлення права вимоги коштів не може вважатися фінансовою послугою, оскільки не містить всіє сукупності необхідних умов в розумінні статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Крім того, постановою Правління Національного банку України від 25.09.2014 року № 600 ПАТ "Банк"Демарк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

30.01.2015 року Правлінням Національного Банку України, з урахуванням приписів ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" винесено постанову № 66 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк"Демарк"

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 18 від 30.01.2015 року розпочато процедури виведення ПАТ "Банк"Демарк" із ринку, здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 30.01.2015 року по 29.01.2016 та його подальшої ліквідації.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI, який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Таким чином, з моменту введення тимчасової адміністрації Фонду діяльність банку, в тому числі порядок виконання останнім своїх зобовязань регламентується спеціальним законом Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" .

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За змістом пункту 3 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Таким чином, вказані обставини спростовують позицію податкового органу, що на позивача не поширюються обмеження щодо застосування санкцій за невиконання зобовязань по сплаті податків під час запровадження у ньому тимчасової адміністрації, встановлені приписами пункту 3 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про скасування податкового повідомлення-рішення № № від 20.01.2015 є обґрунтованою, відповідає фактичним обставинам справи, встановленим судом, підтверджена належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

В той же час, що стосується вимоги позивача про визнання протиправними дій службових осіб ДПІ у м. Чернігові, що полягали у винесенні ним оскаржуваного податкового повідомлення -рішення від 20.01.2015 № НОМЕР_1, то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Результатом оскаржуваних позивачем дій стало прийняття відповідачем рішення у формі податкового повідомлення рішення від 20.01.2015 № НОМЕР_1. При оскарженні такого рішення, суд перевіряє правомірність дій щодо його винесення (прийняття) і, у випадку встановлення протиправності в таких діях, скасовує відповідне рішення. Вказане свідчить про те, що скасування рішення охоплює в собі й визнання протиправними дій при його прийнятті, а тому питання протиправності дій, у даному випадку, окремого окреслення судовим рішенням не потребує.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду справи позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги про скасування податкового повідомлення рішення від 20.01.2015 № НОМЕР_1, в той час, як відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що адміністративний позов обґрунтований лише в частині позовних вимог, відтак підлягає частковому задоволенню в межах вимоги позивача щодо скасування податкового повідомлення рішення від 20.01.2015 № НОМЕР_1, в той же час в задоволенні вимоги позивача щодо визнання протиправними дій службових осіб ДПІ у м. Чернігові щодо винесення податкового повідомлення рішення від 20.01.2015 № НОМЕР_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 20.01.2015.

В решті позовних вимог відмовити

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко