Справа № 2а-374/10/0870
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2010-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2010 року Справа № 2а-374/10/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О., при секретарі Міроновій К.В., за участю позивача - ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за заявою ОСОБА_1

до головного Управління юстиції у Запорізькій області

третя особа начальник головного Управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Запорізькій області, начальника головного Управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якій позивач зазначив, що його 24.09.2002 було незаконно звільнено з посади заступника начальника начальника відділу державної виконавчої служби управління юстиції Заводського району Запорізької області та визнано звільненим з 25.08.2009 по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вказана обставина встановлена рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2 374/04 (1868/09) від 03.03.2009. Крім того, з Головного управління юстиції у Запорізькій області на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням отриманого раніше у сумі 1263 грн. 95 коп.. При цьому судом не розглянуто питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу після його звільнення з ВАТ «Запоріжжяобленерго» з 13.04.2004 до часу ліквідації системи органів ДВС відповідно до наказу міністерства юстиції України №1482/к від 19.08.2005. На підставі вищевикладеного просить стягнути з Головного управління юстиції у Запорізькій області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.04.2004 по 19.08.2005 у сумі 15 529 грн. 50 коп., а також моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. та покласти на начальника Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3, матеріальну відповідальність, як на службову особу, винну у незаконному звільненні працівника, у звязку з виплатою працівникові заробітної плати за час вимушеного прогулу та матеріальної шкоди.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить суд стягнути з Головного управління юстиції у Запорізькій області 65 529 грн. 50 коп. та покласти на ОСОБА_3 матеріальну відповідальність у звязку з виплатою працівникові заробітної плати за час вимушеного прогулу та матеріальної шкоди.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні з позовом позивача не згодний, про що надав суду письмові заперечення. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні з пояснень позивача, представника відповідачів та з матеріалів справи, наказом по Управлінню юстиції в Запорізькій області № 1/57 від 03.06.2002 «про переведення ОСОБА_1В.», позивача було переведено з посади заступника начальника відділу державної виконавчої служби Комунарського районного управління юстиції на посаду заступника Заводського районного управління юстиції начальника відділу державної виконавчої служби.

Наказом Запорізького обласного управління юстиції № 1/207 від 23.09.2002 «Про поновлення на роботі ОСОБА_4В.» та «Про звільнення ОСОБА_1В.» було поновлено на роботі ОСОБА_4 з 25.09.2002, а позивача було звільнено за п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України з 24.09.2002 з посади у звязку з поновленням на цій посаді ОСОБА_4

Позивач оскаржив зазначене рішення відповідача про звільнення і тривалий час справа за його позовом про поновлення на роботі розглядалася різними судовими інстанціями.

Відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2-374/04 (1868/09) від 03.03.2009, визнано звільнення позивача незаконним, змінені підстави та час його звільнення, а саме постановлено: звільнити ОСОБА_1 з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції начальника відділу державної виконавчої служби з 25 серпня 2003 року по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України….Стягнути з Головного управління юстиції у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням отриманого раніше, у сумі 1263 грн. 95 коп…

Як вбачається із зазначеної постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, позивач звільнений з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції начальника відділу державної виконавчої служби - з 25.03.2003. Тобто з 25.03.2003 трудові відносини між Головним управлінням юстиції у Запорізькій області та ОСОБА_1 припинилися. На роботі він не поновлявся після цього та не працював у відповідача, а працював на інших підприємствах.

Даний факт підтверджується копією трудової книжки позивача, в якій зазначено, що з 26.08.2003 по 13.13.2004 ОСОБА_1 працював у ВАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді юрисконсульта центру захисту правових інтересів, в період з 18.07.2005 по 28.02.2005 працював у ЗАТ «ЗАЗ» на посаді охоронця.

Посилання позивача на те, що виплата йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до 19.08.2005 р. передбачена ст. 235 КЗпП України, є помилковим, оскільки згідно з ч. 2 зазначеної статті « при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу…, але не більше ніж за один рік». Тобто середній заробіток в такому випадку виплачується за період з дня звільнення до поновлення працівника на посаді.

Як вбачається зі змісту постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2-374/04 (1868/09) від 03.03.2009 р., судом не розглядалися позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 19.08.2005 р., що свідчить про те, що такі вимоги позивачем не заявлялися.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним відмовити позивачу в його позові.

Відповідно не підлягають задоволенню і інші вимоги позивача про стягнення моральної шкоди та покладення обов»язку відшкодування матеріальних затрат по виплаті позивачу середнього заробітку на начальника головного Управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 КАС України (розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості) та ч. 1 ст. 71 КАС України (кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення) суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Запорізькій області, 3-тя особа: начальник головного Управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 11, 71, 158-163 КАС України; ст.41, 235, 2371 КЗпП України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до головного Управління юстиції у Запорізькій області, третя особа - начальник головного Управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя: Л.О.Нестеренко

Постанову виготовлено у повному обсязі 29.03.2010 р.