Справа № 821/961/15-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/961/15-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області про скасування рішень та вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1А.) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області (далі ДПІ у м. Херсоні) в якому просив скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 12 березня 2015 року № НОМЕР_1, яким збільшено грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 32 933,51 грн. (за основним платежем 25 938,81 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 6 994,70 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12 березня 2015 року № НОМЕР_2, яким збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на 364 477,96 грн. (за основним платежем 241 851,97 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 122 625,99 грн.;

- вимогу від 12 березня 2015 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 27 640,90 грн.;

- рішення від 12 березня 2015 року № НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій в сумі 3 759,58 грн. (за 2013 рік) та 884,30 грн. (за 2014 рік) за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позову зазначено, що вільне трактування контролюючим органом податкового законодавства призвело до помилкових висновків про відсутність здійснення господарських операцій з контрагентами, реальність проведення яких, а також право на відображення витрат та податкового кредиту підтверджено первинними документами, які відображені в акті перевірки.

Також у позові стверджується про те, що фізична особа-підприємець не повинна реєструватися платником податку на додану вартість, якщо ліміт суми від здійснення господарських операцій не перевищував 300 000 грн., що і мало місце у випадку з позивачем.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав частково протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 12 березня 2015 року № НОМЕР_2 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 37 050,00 грн., в тому числі за основним платежем на 24 700,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 12 350,00 грн.

Визнав частково протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 12 березня 2015 року № НОМЕР_1 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 32 423,51 грн., в тому числі за основним платежем на 25 938,81 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 6 484,70 грн.

Визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 березня 2015 року № Ф НОМЕР_4.

Визнав протиправним та скасував рішення від 12 березня 2015 року № НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В іншій частині позовних вимог, судом відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову у звязку з тим, що висновки суду побудовані на неповному зясуванню обставин, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт просить прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ДПІ у м. Херсоні просить скасувати постанову суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог, у звязку з порушенням норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС України, у звязку із неявкою сторін, належним чином сповіщених про день, час та місце розгляду справи.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі проведеної ДПІ у м. Херсоні у лютому 2015 року документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, складено акт № 55/21-03-17-03/НОМЕР_5 від 27 лютого 2015 року (далі Акт перевірки) (а.с.49-68).

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 на підставі торгового патенту здійснював роздрібну торгівлю пальним.

За результатами перевірки були встановлені наступні порушення норм Податкового кодексу України:

- пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.177.1, п.177.2 ст.177, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2013 та 2014 роки в сумі 18 716,31 грн. та 7 222,50 грн. відповідно;

- п.198.3, п.198.6 ст.198, у звязку з чим занижено податок на додану вартість у 2013 та 2014 роках на суму 15 064,00 грн. та 9 636,00 грн., відповідно;

- пп.4.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203, а саме неподання декларацій з податку на додану вартість за період з серпня 2012 року по квітень 2013 року;

- п.181.1 ст.181, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з 11 серпня 2012 року по 15 травня 2013 року на загальну суму 217 151,97 грн.;

- п.121.1 ст.121, що виразилося в незабезпеченні зберігання книги обліку доходів та витрат.

Крім цього, контролюючим органом були встановлені порушення п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI, що спричинило заниження суми єдиного внеску з чистого оподаткованого доходу за 2013 та 2014 роки на 18 797,89 грн. та 8 843,01 грн., відповідно, а також п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР, що виразилося в незабезпеченні зберігання фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій в кількості 8 шт.

Контролюючий орган на підставі своїх висновків про порушення позивачем вказаних вище норм законодавства, 12 березня 2015 року прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1, яким збільшено грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 32 933,51 грн. (за основним платежем 25 938,81 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 6 994,70 грн.(а.с.45);

- № НОМЕР_2, яким збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на 364 477,96 грн. (за основним платежем 241 851,97 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 122 625,99 грн. (а.с.43);

Також, 12 березня 2015 року податковим органом прийнято вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 27 640,90 грн. та рішення № НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій в сумі 3 759,58 грн. (за 2013 рік) та 884,30 грн. (за 2014 рік) за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску (а.с.17,18).

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що контролюючим органом правомірно обчислено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 217 151,97 грн., визначена фінансова відповідальність за несплату вказаного податку в сумі 108 575,99 грн. та визначено штраф за неподання звітності з податку на додану вартість в розмірі - 1 700,00 грн., оскільки позивач повинен був з серпня 2012 року зареєструватись платником податку на додану вартість, але вказаний обовязок не виконав.

Також суд дійшов висновку, що цілком законно до підприємця застосовано штрафні санкції в сумі 510,00 грн. за не зберігання книги обліку доходів та витрат протягом встановленого строку її зберігання.

Задовольняючи позов в іншій частині, суд зазначив, що контролюючим органом не надано належних доказів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірними правочинами.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, під час проведення перевірки, податковим органом було виявлено, що позивач перебуваючи на загальній системі оподаткування з квітня по липень 2012 року отримав дохід від продажу товарів (робіт, послуг) в сумі 448 161,18 грн., а зареєструвався як платник податку на додану вартість з 16 травня 2013 року, в результаті чого з серпня 2012 року по травень 2013 року було обчислено податкових зобовязань з вказаного податку в сумі 217 151,97 грн.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність обчислення відповідачем грошового зобовязання з податку на додану вартість, визначання фінансової відповідальності за несплату даного податку, а також за неподачу звітності з цього податку.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано про те, що судом при прийнятті рішення не враховано, що протягом 2012-2013 років працівником АЗС вчинялися помилки роботи з РРО, під час виявлення яких, складалось пояснення та особисто складався в довільній формі акт сторнування, а тому фактично дохід отримано не було.

Суд першої інстанції аналізуючи правові норми, які регулюють дані правовідносини та фактичні обставини справи, обґрунтовано зазначив про наступне.

Спосіб, який було обрано позивачем не відповідає Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 року № 614, (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), пункти 4.7, 4.8 якого, передбачали, що реєстрація видачі коштів у разі повернення товару (відмови від послуги, прийняття цінностей під заставу, виплати виграшів у державні лотереї та в інших випадках) або скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку здійснюється шляхом реєстрації від'ємної суми тільки в разі забезпечення алгоритмом роботи РРО окремого накопичення у фіскальній пам'яті від'ємних сум розрахунків.

Якщо РРО не забезпечує такого накопичення, то дозволяється реєструвати видачу коштів (скасування помилкової суми) за допомогою операції "службова видача". Забороняється реєструвати через РРО від'ємні суми з використанням операції "сторно". Якщо сума коштів, виданих при поверненні товару чи рекомпенсації раніше оплаченої послуги, перевищує 100 гривень, то матеріально відповідальна особа господарської одиниці або особа, яка безпосередньо здійснює розрахунки, повинна скласти акт про видачу коштів. В акті необхідно зазначити: дані документа, що встановлює особу покупця, який повертає товар (відмовляється від послуги); відомості про товар (послугу); суму виданих коштів; номер, дату і час видачі розрахункового документа, який підтверджує купівлю товару (отримання послуги). Такий самий акт складається при скасуванні помилково проведеної через РРО суми розрахунку, де вказуються дані про помилкову суму та реквізити розрахункового документа. Акти про видачу коштів та акти про скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку передаються до бухгалтерії СГ і зберігаються протягом 3 років. У разі відсутності у СГ бухгалтерії зазначені акти підклеюються на останній сторінці відповідної книги обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п.181.1 ст.181 Податкового кодексу України (редакція яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач занизив податкові зобовязання з податку на додану вартість на суму 217 151,97 грн. та не подавав податкову звітність за період з серпня 2012 року по травень 2013 року є правомірним, а доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 вказаного висновку не спростовують.

Доводи апеляційної скарги ДПІ у м. Херсоні зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на докази, які свідчать про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій з контрагентами ТОВ «Торговий дім «Ветек», ТОВ «Прімаукргаз» та ТОВ «Кримекспогаз».

Такими доказами на думку апелянта є: результати зустрічної звірки, відсутність документів, що підтверджують транспортування товару та наявність трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, відсутність декларування податкових зобовязань.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дав правомірну оцінку даним доводам, зазначивши, що для оцінки реальності здійснення господарської операції дані про відсутність у постачальника публічно задекларованих можливостей для ведення господарської діяльності є важливим, але недостатнім доказом.

Не погоджуючись з іншими доводами контролюючого органу, суд першої інстанції в мотивувальній частині навів аргументи, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, позивачем на вимогу податкового органу на підтвердження реальності проведення господарських операцій було надано до перевірки первинну документацію, а саме: видаткові накладні, банківські виписки, товарно-транспортні накладні та договори поставки.

Будь-яких заперечень щодо первинної або бухгалтерської документації податковим органом в акті перевірки не зазначено, усі первинні документи при проведенні перевірки були надані позивачем в повному обсязі та відображені в акті.

Отже, можливо погодитися з висновком суду першої інстанції, що податковим органом не надано суду належних доказів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірними правочинами, що інформація, яку містять документи, надані позивачем до суду на обґрунтування своїх вимог, не відповідає дійсності, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманих товарів в господарській діяльності, про відсутність змін у складі і структурі активів осіб, котрі є сторонами спірних правочинів, про те, що позивач діяв без належної обачності й обережності, про наявність взаємопов'язаності позивача та його контрагентів, що позивач отримував податкову вигоду з порушенням приписів податкового законодавства і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти та, що без участі покупця податкова вигода не могла бути одержана.

На підтвердження обґрунтованості висновку суду про відсутність належних та допустимих доказів щодо нереальності господарської операції, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1232 затверджено «Порядок проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок».

Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011року №236 затверджено «Методичні рекомендації щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок».

Згідно з п.п.4.4 п.4 Методичних рекомендацій, у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема, у звязку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.

При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу ДПС забезпечує проведення такої звірки.

Таким чином, акт про неможливість проведення зустрічної звірки по суті є актом про неможливість з'ясування реальності та повноти відображення господарських операцій в обліку платника податків, у звязку з чим такий акт виключає можливість викладання в ньому висновків щодо змісту господарської діяльності платника податків. До того ж, форма акта про неможливість проведення зустрічної звірки (Додаток 3 до вказаних Методичних рекомендацій) не передбачає графи, в якій би викладалися такі висновки, натомість передбачає конкретизацію податкової інформації, яка стосується господарської діяльності платника податків (додаток 3, графа 15 акта).

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що отримання податковим органом акта про неможливість проведення зустрічної звірки, в якому викладено висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку щодо самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону.

Питання, які пов'язані з формуванням позивачем податкового кредиту та податку на додану вартість, врегульовано ст.ст.198 Податкового кодексу України.

Підпунктом «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом наведених правових норм, право на формування податкового кредиту для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, виникає у разі фактичного здійснення та підтвердження належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що сума податкового кредиту в розмірі 24 700,00 грн., яка сформована позивачем за рахунок вказаних контрагентів правомірно включена до податкової декларації з податку на додану вартість, а висновки суду першої інстанції щодо скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 в частині вказаної суми та штрафних санкцій в розмірі 12 350,00 грн. є законними та обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області про скасування рішень та вимоги про сплату боргу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя К.В. Кравченко