Справа № 826/4694/15
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4694/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, треті особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Універсал-Банк», Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - Позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (далі - Відповідач), треті особи: ОСОБА_2 (далі - Третя особа 1), Публічне акціонерне товариство «Універсал-Банк» (далі - Третя особа 2), Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві (далі - Третя особа 3) про визнання протиправним арешт на все нерухоме майно на підставі постанови Відповідача від 10.07.2014 року №43931439 в частині накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та зобов»язання Відповідача звільнити з-під арешту нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2015 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною постанову Відповідача від 10.07.2014 року №43931439 в частині накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1; зобов»язано Відповідача звільнити з-під арешту нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Третя особа 1 та представник Третьої особи 1 - ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційних скаргах апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

В судовому засіданні представники Третьої особи 1 та представник Третьої особи 2 апеляційні скарги підтримали та надали пояснення, представник Позивача заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

В наступне судове засідання 14.07.2015 року особи, які беруть участь у справі, не з»явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомленні належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представником Позивача подано клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату з урахуванням того, що цей представник зайнятий в іншому судовому засіданні та на підтвердження вказаної обставини додав копію судової повістки-виклику.

Колегія суддів не вважає зазначену обставину поважною, оскільки Позивач є юридичною особою і не позбавлений можливості направити до суду апеляційної інстанції іншого представника.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, неприбуття сторін в судове засідання не перешкоджає судовому розгляду справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні не визнана обов»язковою, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.12.2006 року між Третьою особою 1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір №0, в забезпечення належного виконання зобов'язання за яким було також укладено іпотечний договір від 22.12.2006 року №39329.

За умовами вказаного договору іпотеки Третьою особою 1 (Іпотекодавцем) було передано в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» (Іпотекодержателю) нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Заборону відчуження нерухомого майна було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 20.12.2006 року за №4254742 та в Державному реєстрі іпотек за № 4259515.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Позивачем було укладено договір факторингу №1, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило Позивачу свої права вимоги за зобов'язаннями Третьої особи 1 по кредитному договору.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Позивачем укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №5207-5208.

Згідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2011 року з Третьої особи 1 стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором (договору про видачу та використання кредитних карток від 26.03.2008 року №VG2329) в сумі 43 469, 88 грн; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн; 434,70 грн витрат по оплаті державного мита.

На виконання вказаного судового рішення Відповідачем 10.07.2014 року відкрито виконавче провадження №ВП43931439.

Постановою від 10.07.2014 року ВП№43931439 Відповідачем накладено арешт на все майно боржника (Третьої особи 1).

Згідно ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, (далі - Закон) визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 статті 3 Закону (в редакції чинній на момент укладення договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотек) передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість.

Частиною 1 статті 4 Закону, у тій же редакції, встановлено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотеко держателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

04.07.2013 року були внесені зміни до ч.2 ст.3 Закону, згідно яких взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Положеннями ч. 6, 7 ст.3 Закону передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною статті 24 Закону передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Частиною 3 статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Аналізуючи наведенні правові норми, колегія суддів вважає, що Позивач має пріоритет над обтяженням щодо нерухомого майна.

Зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, Позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

В матеріалах справи відсутня довідка, згідно якої вартість предмету іпотеки перевищує розмір заборгованості боржника перед Позивачем як іпотекодержателем, а тому у Відповідача були відсутні підстави для застосування вимог ч.3 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження».

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у Відповідача відсутні правові підстави для накладення арешту на нерухоме майно, яке передано Позивачу в іпотеку, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію Позивачем першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмету іпотеки.

В апеляційних скаргах апелянти в обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що згідно Державного реєстру іпотек іпотекодержателем є АКІБ «УкрСиббанк», а тому у Позивача відсутні права іпотекодержателя.

На підтвердження зазначеного, представником Третьої особи 1 в судовому засіданні було надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна (а.с.144).

Як уже зазначалось вище згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції зі змінами від 04.07.2013 року) взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Колегія суддів зауважує, що договір про відступлення прав вимоги за забезпечувальними договорами укладено Позивачем 12.12.2011 року, а тому права, які виникли на підставі іпотек, укладених до набрання чинності змінами ч.2 ст.3 Закону України «Про іпотеку» щодо моменту виникнення прав та обов»язків за іпотечними правовідносинами (до 04.08.2013 року), у разі відсутності їх державної реєстрації визнаються дійсними.

Згідно ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності дій Відповідача при прийняті постанови від 10.07.2014 року №43931439 в частині накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та необхідності зобов»язати Відповідача звільнити з-під арешту зазначене нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 17 липня 2015 року.

.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.