Справа № 810/1383/15
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1383/15 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

16 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Підприємства з 100% іноземною інвестицією «Г.К. Хан і Ко. Київ» до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Підприємство з 100% іноземною інвестицією «Г.К. Хан і Ко. Київ» звернувся до суду з позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.11.2014 року в частині нарахування основного зобов'язання на суму 99 386,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 24 846,50 грн. (з урахуванням уточнених вимог та примирення між сторонами щодо їх частини).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із постановою суду, відповідач - Бориспільська об'єднана державна податкова інспекції Головного управління ДФС у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за підсумками якої складено Акт від 06.11.2014 року №526/22-10/24368458.

В ході податкової перевірки встановлено, зокрема, порушення позивачем пп. 159.1.1 п. 159.1 ст. 159 Податкового кодексу України, що призвело до заниження належної до сплати за І квартал 2012 року суми податку на прибуток в розмірі 99 386,00 грн.

Зі змісту акту перевірки слідує, що дане порушення полягає в тому, що позивачем в податковій декларації з податку на прибуток за І квартал 2012 року занижено показник інших доходів на суму 464 973,00 грн, яка складається з вартості відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг, покупцями яких (контрагентами позивача) затримано їх оплату.

Так, контролюючий суб'єкт дійшов висновку, що показник доходів позивача безпідставно занижений на зазначену суму, оскільки приписи пп. 159.1.1 п. 159.1 ст. 159 Податкового кодексу України пов'язують виникнення права платника податку - продавця товарів, робіт, послуг зменшити суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг у поточному або попередніх звітних податкових періодах у разі, якщо покупець таких товарів, робіт, послуг затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсації їх вартості), зокрема, зі зверненням платника податку до суду з позовом (заявою) про стягнення заборгованості з такого покупця або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна. Разом з тим, до перевірки позивачем не було надано доказів, які підтверджують настання вказаною події (звернення до суду з позовами до контрагентів).

З огляду на результати перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.11.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача з податку на прибуток в загальному розмірі на суму 451 849,00 грн., з них 361 479,00 грн. - за основним платежем, 90 370,00 грн. - за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із таким рішенням контролюючого органу в частині визначення грошових зобов'язання з податку на прибуток на суму основного платежу - 99 386,00 грн. та на суму штрафних санкцій - 24 846,50 грн., позивач звернувся до суду з позовом.

Тобто, податкове повідомлення-рішення від 20.11.2014 року № оскаржується позивачем лише в частині визначених грошових зобов'язань за вищезазначене порушення пп. 159.1.1 п. 159.1 ст. 159 Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Податковий кодексу України.

Особливості справляння податку на прибуток визначені розділом ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 цього Розділу Податкового кодексу України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 136.1.5 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України, для визначення об'єкта оподаткування не враховуються такі доходи як суми коштів або вартість майна, отримані платником податку за рішенням суду або в результаті задоволення претензій у порядку, встановленому законом, як компенсація прямих витрат або збитків, понесених таким платником податку в результаті порушення його прав та інтересів, що охороняються законом, а також суми відшкодування немайнової шкоди за рішенням Європейського суду, якщо вони не були віднесені таким платником податку до складу витрат або відшкодовані за рахунок коштів страхових резервів.

Зазначеній нормі кореспондують положення статті 159 Податкового кодексу України, яка визначає порядок урегулювання безнадійної та сумнівної заборгованості.

Підпунктом 159.1.1 пункту 159.1 цієї статті встановлено, що платник податку - продавець товарів, робіт, послуг має право зменшити суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг у поточному або попередніх звітних податкових періодах у разі, якщо покупець таких товарів, робіт, послуг затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсації їх вартості). Таке право на зменшення суми доходу виникає, якщо протягом звітного періоду відбувається будь-яка з таких подій:

а) платник податку звертається до суду з позовом (заявою) про стягнення заборгованості з такого покупця або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна;

б) за поданням продавця нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості з покупця або стягнення заставленого майна (крім податкового боргу).

Платник податку - продавець, який зменшив суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до абзацу першого цього підпункту зобов'язаний одночасно зменшити суму витрат цього звітного періоду на собівартість таких товарів, робіт, послуг.

Таким чином, право на зменшення суми доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт чи наданих послуг у разі, якщо їх покупець затримує оплату їх вартості, виникає у платника податку, зокрема, після звернення до суду з позовом (заявою) про стягнення відповідної заборгованості. Разом зі зменшенням доходів платник податку зобов'язаний зменшити суму витрат цього звітного періоду на собівартість таких товарів, робіт, послуг.

Підпунктом 159.1.3 пункту 159.1 статті 159 Податкового кодексу України встановлено, що повідомлення про зменшення доходу або витрат з посиланням на положення підпунктів 159.1.1 та/або 159.1.2 цього пункту платник податку - продавець або покупець надає органу державної податкової служби разом з декларацією за звітний податковий період та копіями документів, які підтверджують наявність заборгованості (договорами купівлі-продажу, рішеннями суду тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до приведених норм у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2012 року було зменшено доходи (інші доходи) звітного періоду на суми врегулювання сумнівної та безнадійної заборгованості в розмірі 464 973,00 грн. Разом із декларацією позивачем подавались додатки СБ до такої, в яких вказані суми коригування доходів і витрат, підставою яких були невиконання контрагентами зобов'язань за цивільними угодами. До цих додатків позивачем додавались накази, видані господарськими судами, які підтверджують факт звернення до суду за стягненням відповідної заборгованості покупців перед позивачем.

Відтак, у контролюючого органу була наявна інформація, яка підтверджує дотримання позивачем приписів підпункту 159.1.1 пункту 159.1 статті 159 Податкового кодексу України при коригування показників доходів і витрат у звітному податковому періоді - І квартал 2012 року.

Також, під час судового розгляду справи позивачем надано копії рішень господарських судів, постановлених в січні 2012 року, щодо стягнення з контрагентів позивача (ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд», ДП «Молочний завод» ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд», ПП «Липс») заборгованості, з приводу якої ним було зменшено показник доходів зазначеного податкового періоду на суму 464 973,00 грн.

Таким чином, твердження контролюючого органу про порушення позивачем підпункту 159.1.1 пункту 159.1 статті 159 Податкового кодексу України, покладене в основу спірного податкового повідомлення-рішення (в оскаржуваній частині), не відповідає дійсним обставинам справи.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.11.2014 року в частині нарахування основного зобов'язання на суму 99 386,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 24 846,50 грн та наявність правових підстав для її задоволення.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять правомірності та обґрунтованості дій контролюючого органу.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено - 17.07.2015 року

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Бєлова Л.В.