Справа № 523/14380/14-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" липня 2015 р. м. Київ К/800/18715/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівСороки М. О.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання протиправними дій,

встановив:

ОСОБА_5 звернулась з позовом Управління споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання незаконним демонтаж тимчасової споруди (трейлера), проведеного 19 вересня 2014 року працівниками управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на підставі припису (вимоги) № 004129 від 15 вересня 2014 року, складеного Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, про «демонтаж тимчасової споруди, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, - ФОП невідомо», згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 210 від 28 серпня 2014 року про дозвіл на «демонтаж тимчасової споруди, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, - ФОП невідомо», проведеного за адресою: АДРЕСА_2 у приватного підприємця ОСОБА_6

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2014 року позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просила їх скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що між позивачем та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради 10 червня 2013 року укладено договір оренди окремого індивідуально визначеного майна № 130м, відповідно до якого Управлінням передано, а позивачем прийнято в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - тверде покриття, площею 22,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Строк дії вказаного договору вичерпано, про що свідчить п.1.3 договору оренди, яким передбачено, що умови даного договору застосовуються до відношень з 01 травня 2013 року по 31 жовтня 2013 року.

15 вересня 2014 року Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради внесено припис, у якому вказано, що ФОП невідомо відповідно до пункту 16 «Правил розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі», затверджених рішенням Одеської міської ради від 09 жовтня 2013 року № 3961-VІ, на виконання рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 серпня 2014 року № 210 «Про демонтаж тимчасових споруд» тимчасова споруда за адресою: пров. 2-ой Заливний, - підлягає демонтажу; демонтувати у строк до 18 вересня 2014 року. У випадку невиконання припису демонтаж буде здійснюватися управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради за Ваш рахунок з відшкодуванням коштів за демонтаж, евакуацію та охорону.

Згідно акту виконаних робіт по демонтажу об'єкта дрібно-роздрібної торгової мережі (тимчасової споруди, елемента вуличної торгівлі) від 19 вересня 2014 року відповідачем здійснено демонтаж об'єкта трейлера, який розміщено за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач заявила цей позов.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, виходив з того, що транспортний засіб належить іншій особі, тому його вилучення можливе виключно у передбачений спосіб. До того ж дії відповідача у такий спосіб порушують право власності на транспортний засіб. Позов задовольнив: визнав незаконним вилучення (демонтаж) 19 вересня 2014 року працівниками Управління споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на виконання припису № 004129 від 15 вересня 2014 року у фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 технічного транспортного засобу причепу фургону легкового-В (торговий павільйон КРС 370476), що належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, мотивував своє рішення тим, що позивачем порушено вимоги «Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Одеса», затверджених рішенням Одеської міської ради № 3961 - VІ від 09 жовтня 2013 року, Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерством регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 року. Окрім того, рішення Одеської міської ради № 210 від 28 серпня 2014 року «Про демонтаж тимчасових споруд» та припис № 004129 від 15 вересня 2014 року у судовому порядку не оскаржені.

Колегія суддів вважає висновки судів передчасними.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів осіб.

Однак, порушення вимог Закону діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У позовній заяві позивач вказала на порушення відповідачем норм Закону при прийнятті оскаржуваного рішення.

Між тим всупереч приписам ст. 11 КАС України суди обох інстанцій не з'ясували всіх обставин у справі, зокрема, наявність порушеного право позивача, а відтак, суди підійшли до вирішення справи неповно.

З'ясування всіх обставин полягає у активній участі суду щодо витребування додаткових доказів для встановлення цих обставин у справі, яка розглядається.

Отже, при розгляді справи суди вдалися до оцінки дій відповідача, при цьому не дослідили порушення прав позивача оскарженими діями та не навели порушених відповідачем норм права, які б встановлювали загальнообов'язкові правила поведінки по відношенню до позивача.

Також, звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, яким позов задоволений, позивач зазначила, що її позовні вимоги не розглянуті. Пояснює, що в зазначений нею спосіб викладення позовних вимог вона просила надати оцінку саме припису № 004129 від 15 вересня 2014 року, адресованому невідомій особі, та рішенню рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 210 від 28 серпня 2014 року в частині, на виконання якої виданий зазначений припис.

Неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової позиції оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

У зв'язку з тим, що суд касаційної інстанції не може встановлювати нові обставини у справі, зокрема щодо порушеного права позивача, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами обох інстанцій допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, то скаргу відповідача слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: