Справа № 823/807/13-а
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2013-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2013 року Справа № 823/807/13-а

12 год. 53 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Ільченку С.М.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Чорнобаївського району Черкаської області та прокуратури Черкаської області про визнання незаконними дій та стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Чорнобаївського району Черкаської області та прокуратури Черкаської області, в якому просить суд визнати незаконними дії прокуратури Чорнобаївського району Черкаської області та прокуратури Черкаської області в частині надання завідомо неправдивої інформації, а також стягнення маральної шкоди в розмірі 300 грн. 00 коп. та 50000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Однією з позовних вимог позивача є розгляд справи за його позовом без його участі в порядку письмового провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 11.01.2006 року, він перебуваючи в місцях позбавлення волі, через адміністрацію виправного закладу надіслав до прокуратури Чорнобаївського району Черкаської області запит стосовно місця знаходження його особистих речей, які проходили по матеріалах кримінальної справи по якій його засуджено до довічного терміну позбавлення волі.

На своє звернення, 03.02.2006 року позивач отримав відповідь за підписом прокурора Чорнобаївського району Черкаської області в якій зазначено, що належні йому речі передано на зберігання під розписку його батькові - ОСОБА_3 Однак, 20.04.2007 року під час спілкування позивача зі своїм батьком, позивачу стало відомо, що останній не отримував вилучених у позивача речей: туфлів та медичної картки, оскільки речові докази в кімнаті їх зберігання були відсутні.

В звязку з чим, позивач вважаючи, що прокуратурою Чорнобаївського району Черкаської області та прокуратурою Черкаської області, йому як власнику вилучених речей було надано недостовірну інформацію відносно місця перебування належних йому особистих речей, що як наслідок потягло за собою погіршення його здоров'я, звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом в якому просив визнати дії відповідачів незаконними та стягнути на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп. та 300 грн. 00 коп. матеріальної шкоди.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала повністю з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов, та зазначила, що згідно виписки з вироку відносно ОСОБА_2 від 24.03.2004 року, надісланої до прокуратури Чорнобаївського району Черкаської області Апеляційним судом Черкаської області, речові докази, в тому числі й медична картка та туфлі 10.05.2005 року передані під власноручно написану розписку батьку позивача - ОСОБА_3. В звязку з чим, позовні вимоги не підлягають до задоволення повністю.

Заслухавши відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає.

Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 24.03.2004 року по справі № 1-4/2004 ОСОБА_2 засуджено за ст.ст. 115 ч.2 п.6; 15 ч.3; 115 ч. 2 п.п. 1, 6; 187 ч. 4; 289 ч. 3; 263 ч. 1; 357 ч. 3; 290 Кримінального кодексу України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна та вирішено питання речових доказів шляхом повернення батьку засудженого - ОСОБА_3 медичної картки на ОСОБА_2, одягу: кофти, куртки, туфлі, куртки сіро-зеленої, штанів темних, штанів світлих джинсових, куртки джинсової, штанів джинсових темних, а також проїзного квитка, пяти шматків паперу, трьох ключів скріплених скріпкою, свердла з гільзою, ножа з деревяною колодкою довжиною леза 20 см.

11.01.2006 року, позивач перебуваючи в місцях позбавлення волі, через адміністрацію виправного закладу надіслав до прокуратури Чорнобаївського району Черкаської області запит стосовно місця знаходження його особистих речей, які проходили по матеріалах кримінальної справи по якій його засуджено до довічного позбавлення волі.

На своє звернення, 03.02.2006 року позивач отримав відповідь за підписом прокурора Чорнобаївського району Черкаської області, в якій зазначено, що належні йому речі передано на зберігання під розписку його батькові - ОСОБА_3

Однак, 20.04.2007 року під час спілкування позивача зі своїм батьком йому стало відомо, що останній не отримував вилучених у позивача речей: туфлів та медичної картки, оскільки речові докази в кімнаті їх зберігання були відсутні.

Згідно п. 73 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Державної податкової адміністрації, Верховного Суду, Генеральної прокуратури, МВС, Державної судової адміністрації, СБУ від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125 у випадках, коли поверненню власникам підлягають вилучені у них промтовари, вони повертаються за рішенням працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, суду. Особі, якій повертаються вилучені у неї промтовари, надсилається повідомлення, копія якого підшивається до кримінальної справи. Повернення речей проводиться під розписку, про що в журналі робиться відповідна відмітка.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що згідно журналу обліку речових доказів прокуратури Чорнобаївського району Черкаської області та розписки від 10.02.2005 року від батька позивача - ОСОБА_3, останній отримав всі належні позивачу речі, включаючи також туфлі та медичну картку. Претензії від отримувача особистих речей позивача до прокуратури Чорнобаївського району Черкаської області на час складення вказаної розписки відсутні.

Згідно рапорту старшого дільничного інспектора міліції Чорнобаївського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_4, батько позивача - ОСОБА_3 посилаючись на ст. 63 Конституції України відмовився прибути в судове засідання для надання свідчень по суті позову його сина ОСОБА_2, однак в процесі розмови з дільничним інспектором міліції підтвердив факт отримання ним речей та факт написання розписки про їх отримання.

Тобто, наявними доказами по справі спростовано твердження позивача про відносно неотримання його батьком ОСОБА_3 належних йому речей та порушень його особистих прав. В звязку з чим, позовні вимоги з приводу визнання незаконними дій прокуратури Чорнобаївського району Черкаської області та прокуратури Черкаської області в частині надання завідомо неправдивої інформації, а також стягнення маральної шкоди в розмірі 300 грн. 00 коп. до задоволення не підлягають.

З приводу позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування позивачу грошових коштів за заподіяні, на думку позивача, моральні страждання, оскільки для задоволення таких вимог потрібні такі фактори як наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а даних факторів з матеріалів справи не вбачаються.

Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно п. 2. ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Інших доказів сторони суду не назвали та не надали.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 86, 94, 97, 122, ст. ст. 158-163 КАС України, Черкаський окружний адміністративний суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 22.04.2013 року.

Суддя В.В. Мишенко