Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2015 р. м. Київ К/800/5749/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - не з'явився,

від відповідача 1 - не з'явився,

від відповідача 2 - Бойко В.О.

прокурор - Атаманюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу закритого акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Орбіта»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2012 р.

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2012 р.

у справі № 2а/0470/272/12

за позовом прокурора Жовтневого району м.Дніпропетровська

в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсервіс-Постач» та 2) закритого акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Орбіта»

про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2012 року прокурор Жовтневого району м.Дніпропетровська в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська (далі позивач, ДПІ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсервіс-Постач» (далі відповідач 1, ТОВ «Інтер-Постач») та закритого акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Орбіта» (далі - відповідач 2, ЗАТ «НВО «Орбіта»), в якому просив стягнути з відповідача 1 на користь відповідача 2 18 305 000 грн., стягнути в дохід держави з відповідача 2 вартість наданих послуг згідно договору про виконання робіт № 1/09-2010 від 06.10.2010 р. в розмірі 18 305 000 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2012 р., яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2012 р., адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з відповідача 1 на користь відповідача 2 кошти у розмірі 708 765 грн., стягнуто з відповідача 2 в дохід держави вартість наданих послуг у розмірі 18 305 000 грн.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ЗАТ «НВО «Орбіта», відповідач 2, звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2012 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2012 р. і прийняти нове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу відповідача 2 залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Представники позивача та відповідача 1 в судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом не скористались, заперечення на касаційну скаргу не надали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, 06.10.2010 р. між ТОВ „Інтерсервіс-Постач" в особі виконавчого директора ОСОБА_5 (виконавець, відповідач 1 по справі) та ЗАТ „НВО „Орбіта" в особі генерального директора Бойко В.О. (замовник, відповідач 2 по справі) був підписаний договір про виконання робіт № 1/09-2010 (далі Договір, арк. 11-13 том 1).

Відповідно до Розділу І та п.п.7.1 Договору відповідач-1 зобов'язувався в строк до 30.11.2010 р. включно виконати для відповідача 2 певний перелік послуг по створенню, впровадженню та подальшому розвитку інформаційно-аналітичних систем.

Відповідно до п. 2.2. Договору сторони встановили, що загальна вартість робіт, передбачених Договором, складає 18 305 000 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 3 050 833 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору оплата вартості робіт, передбачених Договором, здійснюється протягом 6 місяців з моменту складання Сторонами акта виконаних робіт в безготівковій формі, шляхом перерахування відповідачем-2 грошових коштів на поточний рахунок відповідача-1, зазначений в Договорі. Крім того, у цьому ж пункті Договору сторони встановили, що оплата також може здійснюватися готівковим, вексельним шляхом або іншим шляхом, що не суперечить законодавству України. (а.с.11-13 том 1).

На виконання умов Договору між відповідачем-1 та відповідачем-2 були підписані акти приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 05.11.2010 р., № 2 від 15.11.2010 р., № 3 від 30.11.2010 р.(арк.14-16 том 1).

Відповідно до вказаних актів загальна вартість виконаних робіт складає 18 305 000 грн., у т.ч. 3 050 833,33 грн.

03.02.2011 р. Відповідач 2 на користь відповідача 1 відповідно до платіжного доручення № 789 перерахував кошти у розмірі 708 765 грн.

Крім того, судами встановлено, що 01.12.2011 р. набрав чинності вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровка від 12.08.2011 р., відповідно до якого ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 були притягнуті до кримінальної відповідальності, постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровка від 12.08.2011 р. стосовно ОСОБА_5 кримінальна справа була припинена на підставі Закону України «Про амністію в 2011 році» (арк. 34-35, 59-76 том 1)

Вказаним вироком біло встановлено, що злочинна організована група, у тому числі ОСОБА_5, здійснювала фіктивне підприємництво та службове підроблення.

Суд першої інстанції, рішення якого залишено без змін судом апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі стосовно відповідача 2 щодо стягнення з нього 18 305 000 грн., виходив з того, що вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.08.2011 р. встановлена вина ОСОБА_5, який будучи директором ТОВ «Інтерскервіс-Постач» (відповідач 1) здійснював незаконну діяльність по наданню фінансових послуг по переводу грошових коштів з безготівкової форми в готівкову. Таким чином, за висновком суду, договір про виконання робіт № 1/09-2010 від 06.10.2010 р., укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, є нікчемним згідно статті 228 Цивільного кодексу України та не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Задовольняючи частково позовні вимоги та приймаючи рішення щодо стягнення з відповідача 1 на користь відповідача 2 грошових коштів у розмірі 708 765 грн., суд першої інстанції виходив з тих підставі, що відповідач 2 частково виконав умови договору щодо оплати отриманих послуг і відповідно до платіжного доручення № 789 перерахував відповідачу 1 лише 708 765 грн.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з такими висновками судів, вважаючи їх передчасними та такими, що винесені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статі 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Відповідно до положень частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Приймаючи рішення, суди попередніх інстанції, виходили з тих мотивів, що вироком Індустріального районного суду від 12.08.2011 р. встановлена вина ОСОБА_5, який був директором ТОВ «Інтерскервіс-Постач» (відповідач 1).

В той же час, як убачається з положень спірного Договору, вказаний правочин був підписаний з боку відповідача 1 ОСОБА_5, який обіймав посаду виконуючого директора товариства та діяв на підставі доручення № 3914.

Будь-яких документів, які б засвідчували термін перебування ОСОБА_5 на посаді директора ТОВ «Інтерсервіс-Постач» в матеріалах справи не міститься, в той же час суд касаційної інстанції обмежений положеннями статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення та дослідження доказів, що не були встановлені в судовому рішенні судів попередніх інстанцій.

Крім того, в матеріалах справи наявні довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зі змісту яких убачається, що 14.10.2011 р. було внесено запис про визнання юридичної особи ТОВ «Інтерсервіс-постач» (відповідач 1) банкрутом та про відкриття ліквідаційної процедури, 30.03.2012 р. внесено запис про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи (арк.231-235 том 1).

Як убачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 04.07.2012 р. відомості стосовно відповідача 1 - відсутні, стан юридичної особи - припинено (арк.236 том 1).

В той й же час судами попередніх інстанцій не було застосовано наслідки пункту 5 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України за недоведеністю.

Що стосується обґрунтувань судів попередніх інстанції по застосуванню правових наслідків вчинення правочину, який порушує публічний порядок, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Як убачається з положень статті 228 Цивільного кодексу України (яка діяла на час укладання договору) правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів, прокурор посилався на нікчемність спірного правочину, а також положення статті 208 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень частини першої цієї статті якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язаннями, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в дохід держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного.

У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в дохід держави.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2 грошових коштів у розмірі 18 305 000 грн., суди попередніх інстанцій посилались на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська стосовно керівника відповідача 1, в той же час в матеріалах справи наявна постанова про припинення кримінальної справи № 99123508 стосовно керівника відповідача 2 (арк.148 том 4).

Також колегія суддів, звертає увагу та той факт, що кошти, які були сплачені відповідачу 1 відповідачем 2, ЗАТ НВО «Орбіта», перераховувались на виконання договору № 1/09-2010, укладеного 06.09.2010 р., в той час як спірний Договір укладений сторонами 06.10.2010 р.(арк.20 том 1).

В доповненнях до касаційної скарги, відповідач 2 наполягає на тому, що оплата за спірним Договором в грошовій формі не здійснювалась, а відповідачу 1 був переданий вексель серії АА № 0043626 від 30.11.2011 р.(арк.118 том 4).На думку касатора, вказані обставини встановлені в рішенні господарського суду і не потребують доказуванню по цій справі на підставі частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалюючи судові рішення по справі, суди попередніх інстанцій посилались на докази, які є обов'язковими але не вичерпними.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

В даному випадку судами попередніх інстанцій не в повній мірі досліджено обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та його контрагентом, не розглянуто належним чином докази, що містяться в матеріалах справи.

Касаційна ж інстанція згідно з частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може досліджувати докази, встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція на підставі статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, порушень норм процесуального права, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Орбіта» - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2012 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2012 р. у справі № 2а/0470/272/12 - скасувати.

Справу № 2а/0470/272/12 направити на новий судовий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис І.В. Приходько
Судді підпис І.О. Бухтіярова
підпис М.І.Костенко