Справа № 800/228/15
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 року м. Київ справа №П/800/228/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Чалого С.Я.

суддів: Зайця В.С.

Калашнікової О.В.

Леонтович К.Г.

Мороза В.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Зубенко Д.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Мишковець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого адміністративного суду України із позовною заявою до Президента України та просив:

1) визнати необґрунтованою відмову Адміністрації Президента України, яку надано листом №44-01/1492 від 27 травня 2015 року у задоволенні Колективної скарги вкладників Славутицького міського відділення ПАТ «Банк Київська Русь» в частині необхідності внесення Президентом України конституційного подання щодо невідповідності Конституції України окремих норм ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

2) зобов'язати відповідача вчинити наступні дії:

- звернутися від імені Президента України до Конституційного суду з конституційним поданням щодо невідповідності Конституції України окремих норм ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- надати особисте доручення депутатській фракції «Блоку Петра Порошенка» підготувати зміни до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з метою приведення норм закону до норм Конституції України;

- звернутися до Адміністративної ради Фонду з пропозицією розгляду та прийняти рішення про збільшення граничного розміру відшкодування коштів за вкладами у відповідності до того розміру відшкодування у іноземній валюті, яке існувало на час затвердження попереднього граничного розміру відшкодування коштів за вкладами 25 000 USD (600 000 гривень).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 липня 2015 року позовну заяву в частині визнання необґрунтованою відмови Адміністрації Президента України, яку надано листом №44-01/1492 від 27 травня 2015 року у задоволенні Колективної скарги вкладників Славутицького міського відділення ПАТ «Банк Київська Русь» в частині необхідності внесення Президентом України конституційного подання щодо невідповідності Конституції України окремих норм ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повернуто позивачу на підставі п.6 ч.3 ст. 108 КАС України.

Представник відповідача надала заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, колегія суддів встановила наступне.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5 розмістив свій депозитний вклад у Славутицькому відділенні ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ».

19 березня 2015 року Правління НБУ прийняло Постанову №190 «Про віднесення ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» до категорії неплатоспроможних», а виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі ФГВФО) прийняла Рішення №61 від 19.03.2015р. про запровадження з 20.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ».

20 березня 2015 року банк було зачинено, а кошти на рахунках клієнтів банку було заблоковано. На цей момент на поточних та депозитних рахунках позивача у «БКР» знаходились наступні кошти:

-22 365,28 USD (або 526 859 гривень по курсу НБУ на 20.03.15 р. 23,55 грн. за 1 1 USD) на особовому рахунку НОМЕР_3;

- 155 000 грн. на особовому рахунку НОМЕР_1;

15 000 грн. на особовому рахунку НОМЕР_2;

та декілька тисяч гривень на пенсійному рахунку, які позивач не встиг отримати в банкоматі.

За розрахунками позивача, на його рахунках банку знаходилося біля 700 тисяч гривень. Однак, прийняття Постанови Правління НБУ №190 від 19.03.2015 р. «Про віднесення ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» до категорії неплатоспроможних», створило йому, як вкладнику, суттєві перешкоди у поверненні коштів, що знаходяться на рахунках вкладників ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» у повному обсязі. Наслідком цієї умисно створеної перешкоди може бути фактичне відчуження ФГВФО коштів, сума яких виходить за межі встановленого граничного розміру відшкодування за вкладами у 200 000 грн., які повертає вкладникам ФГВФО.

Так, позивач вказує, що на час введення тимчасової адміністрації у БКР курс НБУ становив 23.39:1 (станом на 19.03.2015). Таким чином, розмір відшкодування коштів за вкладами для власників вкладів у іноземній валюті замість 25 000 USD перетворився на лише 8550 USD. Тобто у період з 23.08.2012 по 19.03.2015 розмір гарантованих виплат у доларовому еквіваленті зменшився практично у три рази, що є грубим порушенням прав та інтересів тих вкладників, кошти яких зберігаються у іноземній валюті.

02 квітня 2015 року з метою поновлення прав і захисту законних інтересів вкладників; задля створення умов для повернення довіри громадян до банківської системи; покращення стабільності фінансової системи, приведення положень ЗУ№4452-У1 до відповідності конституційним нормам прав громадян, позивач звернувся до ФГВФО з відповідним письмовими зверненнями.

У відповідь на свої звернення позивач отримав від ФГВФО три листи; №21-036-13747/15 від 05.05.2015 року; №21-036-14263/15 від 06.05.2015 року; №21-036-18882/15 від 10.06.2015 року.

За твердженням позивача, ФІ ВФО залишив без жодної реакції пропозиції щодо необхідності термінового перегляду розміру гарантованого відшкодування коштів за вкладами та розмежування розміру гарантій за вкладами у гривні і у іноземній валюті у відповідності з встановленими цим же законом (п.1 ст.22) співвідношенням розміру базової річної ставки збору.

Тому, за ініціативою позивача вкладники банку, які мешкають у м.Славутичі, 14 квітня 2015 року за участю окремих депутатів міської ради провели збори, на яких було затверджено текст колективної скарги на Ім'я Президента України з наступними пропозиціями:

«звернутися від Президента України до Конституційного суду з конституційним поданням щодо невідповідності Конституції України окремих норм ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; звернутися до Адміністративної ради ФГВФО з вимогою затвердити нові розміри відшкодування коштів за вкладами окремо для вкладників депозитних рахунках у гривні, окремо для вкладників депозитних рахунках у іноземній валюті нарівні 25 000 євро; ініціювати внесення необхідних змін до закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задля приведення норм закону у відповідність нормам Конституції України у частині гарантуванні рівних прав вкладників па захист їх інтересів; вільнити Главу НБУ ОСОБА_10 та Директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_11, за дії (бездіяльність) яких Ви несете особисту відповідальність».

16 квітня 2015 року це колективне звернення за підписами 58 вкладників БКР було відправлено адресату.

Однак, 30 травня позивачем отримав відповідь з Адміністрації Президента за №44-01/1492 від 27.05.2015 року, у якій зазначено, що «підстав для звернення до Конституційного Суду України не вбачається». Лист підписано Заступником Глави Адміністрації Президента України Шимківим Д.А.

Позивач вважаючи, що надана з Адміністрації Президента відповідь порушує вимоги ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян», звернувся з даним позовом до суду.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за доцільне зазначити про таке.

Так, відповідно до частини четвертої статті 18 КАС України, Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Статтею 171-1 КАС України визначено особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, згідно з частиною першої якої її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) актів Вищої ради юстиції; 3) дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції; 4) рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства визначено захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У контексті з положеннями частини першої статті 6 КАС України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах при здійсненні суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Отже, необхідною ознакою для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме: коли хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. При цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

В позовній заяві позивач просить зобов'язати Президента України, вчинити певні дії, які полягають у виявленні ним права законодавчої ініціативи для прийняття Верховної Радою України змін до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Поняття і стадії законодавчого процесу визначені Законом України "Про Регламент Верховної Ради України" № 168-VI від 10 лютого 2010 року (далі - Закон № 1861-VI). Законодавчий процес - це чітко врегульована Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України діяльність, яка полягає у творенні законів. Ця діяльність здійснюється в кілька послідовних етапів або стадій:

1) підготування законопроекту (законодавчої пропозиції) та внесення його до Верховної Ради України - законодавча ініціатива;

2) попередній розгляд законопроекту в комітетах Верховної Ради України;

3) обговорення законопроекту на пленарних засіданнях Верховної Ради України з його наступним прийняттям або відхиленням (повністю чи частково);

4) підписання (санкціонування) та оприлюднення закону.

Відповідно до статті 93 Конституції України право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України належить Президентові України, народним депутатам України та Кабінету Міністрів України.

Законопроекти, визначені Президентом України як невідкладні, розглядаються Верховною Радою України позачергово.

Згідно з частиною п'ятою статті 89 Закону №1861-VI право законодавчої ініціативи здійснюється шляхом внесення до Верховної Ради проектів законів, постанов; проектів інших актів Верховної Ради; пропозицій до законопроектів; поправок до законопроектів.

У Рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2002 від 17 жовтня 2002 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в частині першій статті 93 Конституції України суб'єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України - зокрема Президент України. Реалізація права законодавчої ініціативи і права вето означає лише участь відповідних органів у здійсненні власне парламентської функції законотворчості.

З аналізу наведених норм вбачається, що при використанні права законодавчої ініціативи (частина перша статті 93) Конституції України Президент України здійснює процедуру законодавчого процесу, а не владні управлінські функції.

Отже, оскільки вимоги позивача зводяться до зобов'язання Президента України виявити право законодавчої ініціативи щодо прийняття відповідного змін до закону Верховною Радою України, такі спірні правовідносини не є публічно-правовими при здійсненні відповідачем владних управлінських функцій, а тому не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Як зазначалось вище, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про закриття провадження у справі про зобов'язання Президента України вчинити дії з урахуванням п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Керуючись статтями 17, 157, 165, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді: