Справа № 2а-6903/11/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2015 р. м. Київ К/9991/69126/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О., розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестгроссер" на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2012 у справі № 2а-6903/11/1470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестгроссер"

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва,

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Діловий Бум",

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.01.2012 позов Товариства задоволено та оскаржуване ним податкове повідомлення - рішення від 07.09.2011 № визнано протиправним та скасовано.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 19.09.2012 судове рішення першої інстанції скасував та у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення вказаним судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі судове рішення першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена позапланова невиїзна документальна перевірка Товариства з питань взаємовідносин з ТОВ "Діловий Бум" за травень 2011 року.

У ході вказаної перевірки працівниками Державної податкової інспекції було встановлено порушення позивачем п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України та ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, що призвело до заниження суми ПДВ за травень 2011 року у розмірі 125 067,00 грн.

Такі висновки контролюючого органу вмотивовані тим, що фінансово - господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентом (ТОВ "Діловий Бум") не спричинили настання реальних правових наслідків, а отже є нікчемними, оскільки вказаний контрагент не має необхідних умов для виконання зобов'язань по договору щодо перевезення вантажів (основні засоби, трудові ресурси та ін.). Дані обставини, на думку контролюючого органу, свідчать про нікчемність такої угоди, внаслідок чого у позивача відсутнє право включати до податкового кредиту суми ПДВ за проведеними господарськими операціями з ТОВ "Діловий Бум".

Вказані обставини зафіксовані у акті перевірки від 17.08.2011 № 2454/23-100/33730548, на підставі якого контролюючим органом Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 125 067,00 грн. та застосовано суму штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 1,00 грн.

Відповідно до пп. 14.1.27 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Отже, всі витрати господарюючого суб'єкта мають бути здійснені саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями, та підтверджені відповідними первинними документами.

Аналогічні вимоги містить і п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, відповідно до якої податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом положень п. 198.6 цієї ж статті не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

У ході розгляду справи судом першої інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судом на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, та іншим обставинам, що спростовують позицію державного податкового органу про недостовірність даних податкового обліку платника податків. Зокрема, судом досліджено первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку та податкового обліку, копії яких містять у матеріалах справи (акти здачі - прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, платіжні документи та виписка з банківського рахунку, ТТН), а також реєстр транспортно - експедиційних послуг ТОВ "Діловий Бум" із зазначення прізвищ водіїв, номерів транспортних засобів, маршрутів руху, отримано пояснення керівника ТОВ "Діловий Бум" щодо господарських взаємовідносин з позивачем, установлено зв'язок між фактом придбання послуг транспортування товару із наступною реалізацією такого товару іншим контрагентам згідно договорів поставки, внаслідок чого встановлено реальність виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Тобто судом першої інстанції надано безпосередню оцінку факту здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ "Діловий Бум", на підставі якої сформовані дані податкового обліку, та цілком обґрунтовано не взято до уваги відносини між учасниками попередніх ланцюгів (взаємовідносини між ТОВ "Діловий Бум" та ТОВ "ТД"АЗОВКАБЕЛЬ-ЮГ"), на які податковий орган також посилався у акті перевірки, оскільки такі взаємовідносини не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між позиваче та його безпосереднім контрагентом (ТОВ "Діловий Бум").

Також судом правомірно не прийнято до уваги доводи відповідача про нікчемність угоди, укладеної між позивачем та його контрагентом, як наслідок відсутності у контрагентів у ланцюгу матеріально - технічної бази, оскільки відсутність достатніх матеріальних та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності у контрагента не має своїм наслідком нікчемність укладених ним правочинів, визнання таких правочинів безтоварними чи слугувати доказом наявності у вказаного суб'єкта господарювання такої мети як порушення інтересів держави у сфері оподаткування.

Посилання відповідача у акті перевірки та касаційній скарзі на статті 203, 215 Цивільного кодексу України є також безпідставними, так як зазначені норми можуть використовуватися лише при визнанні правочинів недійсними в судовому порядку за зверненням податкового органу до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його контрагентом, з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами, як це установлено ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.

Встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції.

Оскільки судом першої інстанції виходячи з принципу офіційного з'ясування обставин справи, було вжито всіх заходів із витребуванням необхідних доказів, оцінка яким у їх сукупності була дана із дотримання ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а апеляційний суд обмежився виключно доводами податкового органу, наведеними у акті перевірки, ухвалене у справі судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням без змін судового рішення першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестгроссер" задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2012 у справі № 2а-6903/11/1470 скасувати та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.01.2012.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко