Справа № 818/1046/15
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 р.Справа № 818/1046/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2015р. по справі № 818/1046/15

за позовом ОСОБА_1ОСОБА_2

до Державної міграційної служби України

про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 ОСОБА_2, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив суд:

- визнати незаконною бездіяльність Державної міграційної служби України з приводу невидачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 проїзного документу особи, якій надано додатковий захист;

- зобовязати Державну міграційну службу України невідкладно видати ОСОБА_1 ОСОБА_2 проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.02.2015 року звернувся до Державної міграційної служби України із заявою про видачу проїзного документу особи, якій надано додатковий захист. Листом від 03.03.2015 року №Х-573/8/605-15 позивачу було відмовлено в наданні документу особи, якій надано додатковий захист та вказано, що після врегулювання необхідних організаційно-правових та матеріально-технічних заходів усі особи, які отримали додатковий захист в Україні, будуть в установленому порядку документовані проїзними документами встановленого зразка. Вказані дії відповідача, на думку позивача, є протиправними та такими, що порушують його права.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.15 року позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про зобов'язання вчинити дії задоволено частково.

Скасовано Рішення Державної міграційної служби України, викладене у листі від 03.03.2015 року №Х-573/8/605-15 про відмову у видачі проїзного документу особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобовязано Державну міграційну службу України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10) видати ОСОБА_1 ОСОБА_2 (40000, АДРЕСА_1) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає за можливе, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 ОСОБА_2, громадянин ОСОБА_3 Арабської Республіки, 06.07.2012 року звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішенням Державної міграційної служби України №691-13 від 05.12.2013 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 був визнаний в Україні особою, яка потребує додаткового захисту.

18.02.2015 року позивач звернувся до Державної міграційної служби України із заявою про видачу проїзного документу особи, якій надано додатковий захист (а.с.9). Листом від 03.03.2015 року №Х-573/8/605-15 позивачу було відмовлено в наданні документу особи, якій надано додатковий захист та вказано, що після врегулювання необхідних організаційно-правових та матеріально-технічних заходів усі особи, які отримали додаткових захист в Україні, будуть в установленому порядку документовані проїзними документами встановленого зразка. (а.с.7)

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до Державної міграційної служби України із заявою про видачу проїзного документу особи, якій надано додатковий захист, ОСОБА_1 ОСОБА_2 мав всі необхідні документи, передбачені нормами чинного законодавства для отримання проїзного документу особою, яка потребує додаткового захисту, однак відповідач необґрунтовано відмовив йому.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.12 ст.10 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, особа, яку визнано біженцем та особа, яка потребує додаткового захисту, які досягли шістнадцятирічного віку, мають право отримати проїзний документ для виїзду за кордон у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до п.6.10 Наказу МВС України №649 від 07.09.2011 року Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ для виїзду за кордон видається у порядку, встановленому законодавством України, у разі звернення до ДМС України особи, яку визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту і яка досягла шістнадцятирічного віку, про що зазначається в журналі реєстрації видачі проїзних документів для виїзду за кордон.

Відповідно до п.2 Положення про проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2012 року №197, документ видається територіальним органом ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) за місцем проживання особи, якій надано додатковий захист, яка досягла шістнадцятирічного віку, за наявності посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, за її особистим зверненням або зверненням її законного представника.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до Державної міграційної служби України всі необхідні документи, передбачені нормами чинного законодавства для отримання проїзного документу особою, яка потребує додаткового захисту, а отже, мав право на його отримання.

При цьому, доводи відповідача про наявність підстав для відмови у видачі проїзного документу особі, яка потребує додаткового захисту через необхідність врегулювання організаційно-правових та матеріально-технічних заходів, на є необґрунтованими, оскільки така підстава для відмови ні Законом України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, ні Положенням про проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2012 року №197, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачена.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, на переконання суду відмова Державної міграційної служби України у видачі проїзного документу не відповідає ч. 3 ст. 2 КАС України, в зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Звертаючись з адміністративним позовом до суду, позивач просив про захист своїх прав, пов'язаних з отриманням проїзного документу, порушених протиправною відмовою Державної міграційної служби України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи положення вказаних норм, з метою належного захисту прав та законних інтересів позивача, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та скасував рішення Державної міграційної служби України, викладене у листі від 03.03.2015 року №Х-573/8/605-15 про відмову у видачі проїзного документу особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язати відповідача видати ОСОБА_1 ОСОБА_2 проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання бездіяльності відповідача незаконною не є предметом апеляційного перегляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент звернення до Державної міграційної служби України із заявою про видачу проїзного документу особи, якій надано додатковий захист, ОСОБА_1 ОСОБА_2 мав всі необхідні документи, передбачені нормами чинного законодавства для отримання проїзного документу особою, яка потребує додаткового захисту, однак відповідач необґрунтовано відмовив йому.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 13.05.15 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2015р. по справі № 818/1046/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_5