Справа № 2а-3629/09/1370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Київ К/9991/19985/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Вербицької О.В., Лосєва А.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2009 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року

у справі № 2а-3629/09/1370 (№94327/09/9104)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кеннер Україна»

до Державної податкової інспекції у Миколаївському районі Львівської області (правонаступником якої є Миколаївська міжрайонна державна податкова інспекція Львівської області Державної податкової служби)

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кеннер Україна» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Миколаївському районі Львівської області (далі - відповідач) про: скасування податкових повідомлень-рішень від 03 жовтня 2008 року № /0 та № /0, від 18 лютого 2009 року № /2, № /2 та № /2, від 06 травня 2009 року №/3, № /3 та № /3 (в редакції заяви про зміну позовних вимог від 31 серпня 2009 року).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2009 року позов був задоволений. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Миколаївському районі Львівської області про визначення податкових зобов'язань від 03 жовтня 2008 року №/0 та №/0, від 18 лютого 2009 року №/2, №/2, №/2, від 06 травня 2009 року №/3, №/3, №/3. Стягнуто з державного бюджету на користь ТОВ «Кеннер Україна» 3,40 грн. державного мита.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2009 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Миколаївському районі Львівської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Кеннер Україна», посилаючись на те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2009 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - ДПІ у Миколаївському районі Львівської області його правонаступником - Миколаївською МДПІ Львівської області ДПС, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 396849 від 16 березня 2012 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Миколаївському районі Львівської області провела планову виїзну перевірку ТОВ «Кеннер Україна» з питань дотримання податкового законодавства з 04 квітня 2006 року по 31 березня 2008 року, валютного та іншого законодавства за період з 04 квітня 2006 року по 31 березня 2008, за результатами якої був складений акт № 553/230/34103692 від 23 вересня 2008 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги: пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток, що підлягає оподаткуванню за період з 04 квітня 2006 року по 31 березня 2008 року на загальну суму 860055,00 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання зі сплати податку на прибуток підприємства за 3 квартал 2007 року на 215013,75 грн.; підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого за рахунок завищення суми податкового кредиту було занижено податкові зобов'язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 178211,00 грн., у тому числі: за лютий 2007 року - 4600,00 грн., за березень 2007 року - 1600,00 грн., за серпень 2007 року - 172011,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: позивач неправомірно включив до складу валових витрат вартість оренди чотирьох технологічних ліній з додатковим обладнанням по виробництву віконного профілю з полівінілхлориду, орендованих у ТОВ «Агроекспорт» на підставі договору оренди обладнання від 02 січня 2007 року, а суми податку на додану вартість, сплачені у складі такої вартості, до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, з огляду на те, що така операція не пов'язана з виробництвом, оскільки до перевірки не надано накладні на закупівлю сировини, не підтверджено виготовлення та реалізація готової продукції відповідними розрахунковими та іншими первинними документами та даними бухгалтерського обліку, згідно з поясненнями в.о. головного бухгалтера ТОВ «Кеннер Україна» залишки товарно-матеріальних цінностей на складах відсутні, додатком № 1 від 01 вересня 2007 року до зазначеного договору оренди обладнання визначено, що відповідно до Цивільного кодексу України зупинено виконання сторонами умов договору, у зв'язку з виникненням обставин, які сторони не могли передбачити (скасування дозволу на розміщення цеху пластмасових виробів) до укладання договору та призупинено дію договору; позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, податок на додану вартість в сумі 6200,00 згідно податкових накладних виписаних ТОВ «Заводтехмаш» та ВАТ «Бережанський склозавод», оскільки податкові накладні виписані на обсяги поставок робіт (послуг), надання яких не підтверджено належно оформленими первинними документами, які б засвідчували зв'язок понесених витрат по таких операціях і господарською діяльністю підприємства.

На вказаний акт перевірки позивачем були подані заперечення.

03 жовтня 2008 року ДПІ у Миколаївському районі Львівської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», визначила ТОВ «Кеннер Україна» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток у розмірі 301019,25 грн., у тому числі: 215013,75 грн. - за основним платежем, 86005,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

03 жовтня 2008 року ДПІ у Миколаївському районі Львівської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», визначила ТОВ «Кеннер Україна» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 267316,50 грн., у тому числі: 178211,00 грн. - за основним платежем, 891058,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку.

12 грудня 2008 року ДПІ у Миколаївському районі Львівської області на підставі вказаного акті перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження прийняла податкові повідомлення-рішення № /1 та № /1 на аналогічні суми податкових зобов'язань.

Разом з цим, рішенням ДПА у Львівській області № 359/10/25-005/123 від 18 лютого 2009 року скарга позивача була задоволена частково: скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 03 жовтня 2008 року в частині 169924,00 грн. основного платежу з податку на додану вартість та 84962,00 грн. застосованих штрафних (фінансових) санкцій; донараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 21501,40 грн. за заниження податку на прибуток відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами; а податкове повідомлення-рішення №/0 від 03 жовтня 2008 року було залишено без змін.

18 лютого 2009 року ДПІ у Миколаївському районі Львівської області на підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням рішення ДПА у Львівській області прийняла податкове повідомлення-рішення № /2, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Кеннер Україна» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток підприємств у розмірі 301019,25 грн., у тому числі: 215013,75 грн. - за основним платежем, 86005,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

18 лютого 2009 року ДПІ у Миколаївському районі Львівської області на підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням рішення ДПА у Львівській області прийняла податкове повідомлення-рішення № /2, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Кеннер Україна» суму податкового зобов'язання за платежем: податок на прибуток підприємств у розмірі 21501,40 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

18 лютого 2009 року ДПІ у Миколаївському районі Львівської області на підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням рішення ДПА у Львівській області прийняла податкове повідомлення-рішення № /2, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Кеннер Україна» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 12430,50 грн., у тому числі: 8287,00 грн. - за основним платежем, 4143,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Також, ДПІ у Миколаївському районі Львівської області в процедурі адміністративного оскарження були прийняті податкові повідомлення-рішення від 06 травня 2009 року №/3, № /3 та № /3 на аналогічні суми податкових зобов'язань.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що: позивач правомірно включив до складу валових витрат вартість оренди обладнання, а податок на додану вартість, сплачений у складі такої вартості - до податкового кредиту відповідного податкового періоду, на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, з урахуванням того, що обладнання орендувалось позивачем у ТОВ «Агроекспорт» з метою використання у власній господарській діяльності, з огляду на те, що основним видом діяльності, який здійснює позивач, є виробництво будівельних виробів з пластмас (25.23.0). Також, суд виходив виходив з того, що позивач правомірно включив до податкового кредиту суми податку на додану вартість згідно належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Заводтехмаш» та ВАТ «Бережанський склозавод», оскільки такі витрати відносяться до господарської діяльності позивача, проте об'єкти, на будівництво яких такі витрати були понесені, на момент проведення перевірки ще не були введені в експлуатацію.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку на прибуток і податку на додану вартість, валових витрат та податкового кредиту, регулюються статтею 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, видами діяльності ТОВ «Кеннер Україна» за КВЕД є: виробництво будівельних виробів з пластмас (25.23.0); виробництво та оброблення інших скляних виробів (26.15.0); оброблення неметалевих відходів та брухту (37.20.0); будівництво будівель (45.21.1); малярні роботи та скління (45.44.0); оптова торгівля будівельними матеріалами (51.53.2) (арк. справи 9).

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, факт оренди обладнання (чотири технологічні лінії з додатковим обладнанням по виробництву віконного профілю з полівінілхлориду) у ТОВ «Агроекспорт» на підставі договору оренди обладнання від 02 січня 2007 року без номера, вартість якої позивачем була віднесена до складу валових витрат, а податок на додану вартість - до податкового кредиту, підтверджений належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, зокрема, актом приймання - передачі обладнання, рахунком-фактурою, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) та податковою накладною (арк. справи 34-37).

При цьому, судами попередніх інстанцій було встановлено, що реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Агроекспорт» не заперечувалась.

Також, суди попередніх інстанцій правомірно відхилили як безпідставні посилання податкового органу на відсутність у ТОВ «Кеннер Україна» готової продукції, виготовленої на орендованому обладнанні, оскільки рішенням Бережанської міської ради № 332 від 16 липня 2007 року було заборонено розміщення на території Бережанської міської ради цеху пластмасових виробів позивача (арк. справи 41), проте, постановою Господарського суду Тернопільської області від 11 жовтня 2007 року у справі № 3/208-3584, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2008 року, рішення Бережанської міської ради № 332 від 16 липня 2007 року було скасоване (арк. справи 41-51).

Крім іншого, судами попередніх інстанцій було встановлено, що у лютому-березні 2007 року позивачем включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість у загальній сумі 6200,00 грн. згідно податкових накладних, отриманих від ТОВ «Заводтехмаш» та ВАТ «Бережанський склозавод» (арк. справи 51-52).

Як вбачається з матеріалів справи, вказані витрати в сумі 31000,00 грн. (без податку на додану вартість) обліковуються на балансі підприємства по рахунку «Виготовлення та модернізація основних фондів», проте об'єкти основних фондів, у зв'язку з виготовленням та модернізацією яких були понесені такі витрати, на момент перевірки не були введені в експлуатацію, що підтверджується актом приймання-передачі від 02 лютого 2007 року та актом виконаних робіт по наданню послуг а/краном Q-60 тн. від 28 лютого 2007 року (арк. справи 110-111).

При цьому, суди попередніх інстанцій правомірно виходили з того, що згідно з положеннями підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Миколаївської МДПІ Львівської області ДПС залишенню без задоволення, а постанова Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2009 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ О.В. Вербицька

_____________________ А.М. Лосєв