Справа № 826/7595/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15 червня 2015 року 12 год. 07 хв. № 826/7595/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М., при секретарі судових засідань Махиньку Ю.О., за участю представників позивача та відповідача, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро" до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 15 червня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро" (далі - позивач) до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 15 квітня 2015 року № 8 та № 8 (далі - оскаржувані рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

До суду 10 червня 2015 року через канцелярію від законного представника позивача надійшла письмова заява про уточнення (зміну) позовних вимог, а саме про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу копії наказу від 31 січня 2015 року № 269 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача (далі - оскаржуваний наказ № 269) та неповідомлення позивача про таку перевірку;

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу копії наказу від 12 лютого 2015 року № 390 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача (далі - оскаржуваний наказ № 390) та неповідомлення позивача про таку перевірку;

- визнання протиправними дій відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача на підставі оскаржуваного наказу № 390;

- визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Вказану заяву судом, згідно з ч. 1 ст. 137 КАС України, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю, а представники відповідача не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 12 лютого по 04 березня 2015 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 04 березня 2015 року складено акт № 183/26-55-22-08/37634827 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки позивача щодо дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти сплати податку на прибуток та податку на додану вартість (далі - ПДВ) а період із 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року (далі - акт перевірки), згідно з висновками якого, позивачем:

- занижено податок на прибуток у загальному розмірі 5363711,00 грн., чим порушено ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України);

- занижено ПДВ у загальному розмірі 5733029,00 грн., чим порушено п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України.

На підставі акту перевірки, 15 квітня 2015 року відповідачем прийнято оскаржувані рішення: № 8, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 5363711,00 грн. за основним платежем та у розмірі 1340928,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № 8, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 5733029,00 грн. за основним платежем та у розмірі 1433257,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Так, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1, п. 78.4 ст. 78 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Як з'ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, постановою Головного слідчого управління МВС України від 29 грудня 2014 року призначено провести комплексну позапланову перевірку додержання вимог податкового та митного законодавства позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів і платежів (акциз, екологічний збір, ПДВ, податок на прибуток тощо) при проведенні фінансово-господарських операцій щодо придбання та продажу нафтопродуктів та природного газу, їх ввезення та переміщення на території України у період із 01 січня 2012 року по грудень 2014 року, а також щодо взаємовідносин із ТОВ "Старксервіс", ТОВ "Флюїд Тівіай", ТОВ "Астерос ЮА", ТОВ "Солерс ЛТД", ТОВ "Газ Україна-2020", ТОВ "Фінанспромгаз Ойл", ТОВ "Фінанспромгаз" та іншими суб'єктами підприємницької діяльності з використанням інформації, яка міститься у базах даних митного оформлення та податкової звітності.

31 січня 2015 року відповідачем оформлено оскаржуваний наказ № 269 про забезпечення проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період із 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року у частині питань, визначених постановою від 29 грудня 2014 року.

12 лютого 2015 року відповідачем також оформлено оскаржуваний наказ № 390 про забезпечення проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період із 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року у частині питань, визначених постановою від 29 грудня 2014 року.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає правомірними оформлення оскаржуваних наказів на підставі постанови від 29 грудня 2014 року.

Заявлені позивачем вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу копій оскаржуваних наказів №№ 269, 390 та неповідомлення позивача про таку перевірку, а також визнання протиправними дій відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача на підставі оскаржуваного наказу № 390 суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що з метою вручення копії оскаржуваного наказу № 269 працівником відповідача здійснено вихід на податкову адресу позивача, у результаті чого виявлено відсутність посадових осіб позивача за місцезнаходженням, про що складено акт від 02 лютого 2015 року № 99/26-55-22-08/37634827.

Тобто, як вбачається з вище викладеного, відповідачем вчинено дії, направлені на повідомлення позивача про призначення перевірки та вручення копії оскаржуваного наказу № 269.

Факт направлення копії оскаржуваного наказу № 390 на адресу позивача та отримання його представником такої копії підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Викладене, у свою чергу, свідчить про правомірність проведення відповідачем перевірки позивача на підставі оскаржуваного наказу № 390.

Стосовно заявлених позивачем вимог про визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень суд зазначає наступне.

У ході перевірки відповідачем виявлено, що на формування податкового зобов'язання позивача за перевіряємий період мало вплив здійснення операцій із продажу природного газу, газового конденсату, газу вуглеводневого скрапленого, бензину, дизельного пального, а також надання консультацій із питань комерційної діяльності та управління.

Висновки відповідача про заниження позивачем ПДВ та податку на прибуток за перевіряємий період ґрунтуються на виявленому у ході перевірки факті здійснення контрагентами позивача діяльності, направленої на здійснення операцій, пов'язаних із наданням податкової вигоди третім особам.

Суд зазначає, що у матеріалах справи міститься копія вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2013 року у справі № 761/22932/13-к (провадження № 1-кп/761/776/2013), який набрав законної сили, зі змісту якого вбачається, що ТОВ "Старксервіс" створено для прикриття незаконної діяльності невстановлених слідством осіб, без наміру зайняття підприємницькою діяльністю.

Згідно зі ст. 55-1 Господарського кодексу України, ознаки "фіктивності", що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними: зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи; не зареєстровано у державних органах, якщо обов'язок реєстрації передбачено законодавством; зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження; зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

У постанові Верховного Суду України від 01 вересня 2009 року № 21-1258во09 зазначено, що необхідно приймати до уваги факт наявності фінансово-господарських зв'язків з підприємствами, діяльність яких має ознаки "фіктивності".

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що позивачем податковий кредит сформовано, у тому числі, на підставі фінансово-господарських відносин із ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" за вересень 2012 року.

Поряд з цим, як виявлено у ході перевірки, у період із 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, реєстрація податкових накладних, виписаних ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" позивачу, не проводилася.

За результатами аналізу податкової декларації позивача з ПДВ за грудень 2014 року виявлено включення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ, сформованої за рахунок ТОВ "Амаркет ЛТД".

Відповідачем виявлено, що за грудень 2014 року ТОВ "Амаркет ЛТД" сформовано податкове зобов'язання за рахунок ТОВ "Компані Резерв", ТОВ "Газойлтрейд" та позивача.

При цьому, податковий кредит ТОВ "Амаркет ЛТД" сформовано за рахунок МПП "Радуга" та ТОВ "Мібок".

Відповідно до п. 44.1 ст. 44, пп. 14.1.27, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.6 ст. 198 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з до ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суд України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) № 742/11/13-11 зазначено, що якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд зазначає, що представником позивача надано суду копії відповідних первинних документів, які, за його переконанням, підтверджують факт реального здійснення господарських операцій за участю позивача та його контрагентів.

Однак, дослідивши та оцінивши надані представником позивача копії документів, суд прийшов до висновку, що вони не є достатнім доказом реальності фінансово-господарських відносин позивача із переліченими вище суб'єктами господарювання, а також здійснення ними реальних господарських операцій.

Отже, підсумовуючи усе вище викладене, суд зазначає, що висновки відповідача, які містяться в акті перевірки, є вірними, отже, оскаржувані рішення є такими, що складені правомірно та не підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро" до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Поряд з цим, згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, справляється судовий збір у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" з 01 січня 2014 року установлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1218,00 грн.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро".

2. Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро" () решту судового збору у розмірі 4384,80 грн. (Чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва за наступними платіжними реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі міста Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у місті Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, рахунок отримувача 4007, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Копії постанови у повному обсязі направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 22 червня 2015 року