Справа № 2-адр/490/15037/14-а
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
ДОДАТКОВА П О С Т А Н О В А
22 червня 2015 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва в складі :
головуючого судді Гуденко О.А.,
при секретарі Гудковій Є.С,
за участі позивача, представника позивача та третьої особи ОСОБА_1, представника відповідача ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Миколаєві заяву позивача про ухвалення додаткової постанови у адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Миколаївської митниці Міндоходів, третя особа ТОВ «Кліон» про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -
Стягнуто на користь ОСОБА_2 з Миколаївської митниці Міндоходів судовий збір у розмірі 73.08 грн.
В червні 2015 року позивачем подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення з тих підстав, що суд, визначивши питання про право , не визначив способу виконання судового рішення в частині повернення товару, який відповідач утримує у себе.
В судовому засіданні позивач та представник третьої особи заяву підтримали , просили про її задоволення з тих підстав, що відповідачем утримується вказаний товар без жодних інших правових підстав, ніж тих, що визнані судом незаконними.
Вислухавшит поясненя сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов наступного.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори і фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (в тому числі актів індивідуальної дії).
При цьому, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії стосовно конкретної особи вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання цієї особи (позивача по справі) або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача (ч.2 ст.19 КАС України
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 168 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, прийняти додаткову постанову у випадку, якщо суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення. Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлене до закінчення строку на виконання судового рішення.
Зі змісту зазначеної Постанови суду, яка набрала законної сили, вбачається , що митницею дійсно зважувалася риба без картонного коробу, але і без звільнення від поліетеленового пакету , тоді як і з фото наданих позивачем, так і з фото які містяться в матеріалах адміністративної справи, вбачається наявність певних часточок льоду безпосередньо між тушками риби. Таке узгоджується в повній мірі з листом виробника та вантажовідправника товару фірми Інтернешенл Сіафудс оф Аляска від 21.11.2014 року стосовно того, що процент глазурі (льоду), в якій заморожена дана риба складає приблизно 3,5%-4% і вага льоду не враховується при зазначе, яке виявлено праціавниками мситниці, і перевищує заявлену декларантом вагу нетто як раз приблизно на 3,8 % ваги.
Так, відповідно до п. 3.1.1.1 ГОСТ 7631-85 Риба.... Правила приймання, органолептичні методи оцінки якості, методи відбору проб для лабораторних випробувань, зважування риби слід проводити після її очищення від глазурі (льоду) в якій вона заморожена .
Суд прийшов до висновку , що наявність льоду, який виникає в процесі свіжої заморозки риби і може знходится на рибі в невеличкій кількості у рихлому стані, і наявність льодової глазурі на рибі є різними видами обробки риби , що повинно було бути зазначено в супровідних документах на рибу. Однак останні сумніви у їх достовірності до митного оформлення, та претензії щодо не надання їх в повному обсязі не виказувались при митному огляді товару.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.
При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України)
Відповідно до пп. 23 п. 1 ст. 4 Митного Кодексу України митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
При цьому митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставляння відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії (п. 4 ст. 255 Кодексу).
Суд при розгляді даного адміністративного позову встановив, що вирішуючи питання про притягненням позивача до відповідальності за порушення вимог ст. 485 МК України відповідач керувався виключно припущеннями, оскільки не зміг надати суду переконливих доказів порушення вимог митних правил за вказаною статтею.
При таких обставинах, відповідач повинен був керуватися наступними положеннями ч.4. ст. 3 МК України і прийняти рішення на користь позивача: « У разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян».
При таких обставинах суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил від 01 грудня 2014 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України у виді штрафу - не відповідає вимогам закону (ст.ст. 3, 255,485, 494МК України), викладені у постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому оскаржувана постанова має бути скасована з закриттям провадження у справі про порушення митних правил за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тому підставою для звернення особи за захистом до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. А обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
Реалізація права на судовий захист здійснюється з використанням законодавчо передбаченого способу захисту, яким є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника, тому обраний позивачем спосіб захисту права повинен відповідати змісту порушеного права та характеру його порушення, а також передбачатися законом для конкретного спірного правовідношення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, наведена міжнародна норма декларує ефективний спосіб захисту, що означає право особи на пред'явлення у суді такої вимоги на захист свого права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Таким чином, суд зазначає, що в даному випадку приймаюючи рішення про ухвалення додаткової постанови і визначаючи спосіб виконання судового рішення, суд ні в якому разі не підміняє функції митного органу з огляду на те, що в ході розгляду справи вбачається протиправність митного органу щодо неповернення зазначеного товару декларанту, адже неправомірність дій митниці знайшла своє підтвердження під час судового розгляду , що і стало підставоюдля задоволення позову, і покладення обовязку повернути товар декларанту є єдиною можливою формою захисту порушених прав позивача з огляду на те, що в добровільному порядку митний орган свою функцію не виконав .
Крім того, доказів про те, що товар утримується митницею з якихось інших причин, ніж ті, правомірності яких вже надана критична оцінка суду ( а саме метод зважування і трактування поняття льодова глазур відповідачем) - відповідачем не надано.
Відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що для повного захисту порушеного права позивача в даному випадку необхідно задовольнити заяву про ухвалення додаткової постанови, оскільки відповідачем не доведено у судовому порядку, що відмовляючи у поверненні товару і вважаючи його фактично новим товаром, він діяв правомірно.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 485, 529-531 МК України, ст. 296 КупАП, ст.ст. 168 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткової постанови - задовольнити.
Суддя Гуденко О.А.