Справа № 821/4771/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 р. Справа № 821/4771/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

24.12.2013р. ФОП ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення від 16.12.2013 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму штрафних санкцій розмірі 3883 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки відповідач дійшов необґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог чинного законодавства, а тому, винесене на підставі цих висновків спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17.02.2014 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.12.2013р. № про визначення зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними санкціями на 3883 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області 11.03.2014 р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17.02.2014 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач подав до податкового органу декларації із ПДВ за березень та квітень 2013р., у яких відобразив суму податку, що підлягає нарахуванню за підсумками поточного звідного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звідного (податкового) періоду (рядок 25 Декларації із ПДВ) у сумі 6241 грн. за березень 2013р. та 1525 грн. за квітень 2013р.

20.11.2013 року ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області було проведено камеральну перевірку, на підставі якої було складено акт камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість №2072/17.1/НОМЕР_1.

Так, у зазначеному акті перевірки відповідач зафіксував порушення позивачем вимог п.200.1 та п.200.3 ст.200, ст.203 ПК України, п.1-3 та п.7 Розділу 6, п.п.4.6.8 п.4.6 Розділу 5 «Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ» (затв. наказом Мінфіну України від 25.11.11р. №1492 (в ред. Наказу від 17.12.12р. №1342) та зареєстр. в МЮ України 20.12.11р. за №1490/20228).

В подальшому, на підставі зазначеного акту перевірки, уповноваженою особою ДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення за формою «Р» №711735701 від 16.12.2013 року про визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними санкціями на 3883 грн.

Не погоджуюсь з зазначеним рішенням та діями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно з протиправності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

А відповідно до приписів п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж п.75.1 ст.75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, податковим органом за наслідками подання позивачем декларацій з ПДВ за березень та квітень 2013р. було проведено камеральну перевірку, за результатами якої складено акт від 20.11.2013 року, в якому, в свою чергу, встановлено порушення позивачем вимог п.200.1 та п.200.3 ст.200, ст.203 ПК України, п.1-3 та п.7 Розділу 6, п.п.4.6.8 п.4.6 Розділу 5 «Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ».

Так, порушення Порядку №1492, на думку відповідача, полягають у тому, що позивач при заповненні декларацій з ПДВ за березень, квітень 2013 року заповнив значення рядку 25 «сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду» у сумі 6241 грн. за березень 2013р. та 1525 грн. за квітень 2013р., але не заповнив уточнюючі рядки декларації, які визначають подальше відображення нарахованого ПДВ - 25.1 «сплачується до бюджету», 25.2 «залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства та або спрямовується на спеціальний рахунок».

Як пояснив представник відповідача під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції, не заповнення позивачем рядку 25.1 декларації з ПДВ фактично свідчить про недекларування належних до сплати сум ПДВ за березень, квітень 2013 року. Відповідач стверджує, що за відсутності показника по рядку 25.1 належна до сплати сума ПДВ у сумі 6241,0 грн. за березень 2013р. та 1525,0 грн. за квітень 2013р. не нарахована по особовій картці обліку зобов'язань з ПДВ позивача у березні, квітні 2013 року.

Позивач же, в свою чергу, стверджує, що ним у рядку 25 декларацій за березень-квітень 2013 року були правомірно визначені суми ПДВ, які підлягали нарахуванню за підсумками відповідних податкових періодів, а саме 6241 грн. - за березень 2013р. та 1525 грн. - за квітень 2013 р. Внаслідок технічного збою при транспортуванні даних у ХМL - форматі в систему для відправки звітності «М.Е.Dос» у відправлених деклараціях не був відображений рядок 25.1 - «...сплачується до загального фонду державного бюджету». Проте, суми самостійно нарахованих позивачем податкових зобов'язань з ПДВ, згідно даних рядка 25 декларацій за березень та квітень 2013 року, були повністю сплачені та перераховані до загального фонду державного бюджету у строк, передбачений п.203.2 ст.203 ПК України. До того ж, згідно п. 2 Розділу 5 Порядку, позивачем була поставлена позначка (х) у спеціальному полі 0110 декларацій за березень-квітень 2013р. під назвою «Загальна», що автоматично виключає можливість заповнення рядка 25.2 декларації «...спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства», тому дана відмітка у полі 0110 є підтвердженням того, що нарахована сума податку на додану вартість у рядку 25 декларації буде сплачуватися до «загального» фонду державного бюджету.

Відповідно до вимог п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.п.4.6.1 п.4.6 розділу 5 Порядку №1492, якщо в результаті розрахунку різниці між сумою податкових зобов'язань і податкового кредиту отримано позитивне значення, то заповнюється рядок 18 декларації.

Так, позивачем у податкових деклараціях з ПДВ за березень-квітень 2013 року у рядку 18 зазначене позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, а саме 6241 грн. - за березень та 1525 грн. - за квітень 2013 р.

Як слідує з приписів п.200.3 ст.200 ПК України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у т.ч. розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду.

По справі встановлено, що за березень-квітень 2013 року позивач фактично задекларував позитивне значення різниці між сумою податкових зобов'язань і податкового кредиту, тобто не допустив порушення п. 200.3 ст. 200 ПК України.

Згідно із ст.203 ПК України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.203.1 цієї статті для подання податкової декларації (п.203.2).

Як з'ясовано судами обох інстанцій, позивач при декларуванні своїх зобов'язань з ПДВ за березень 2013 року надав відповідачеві декларацію засобами електронного зв'язку 19.04.2013 року, реєстраційний номер документу №. За цією декларацією у рядку 25 обчислено ПДВ, яке підлягає нарахуванню у сумі 6241 грн., при цьому позивачем не збільшено значення рядку 25.1 декларації.

При декларуванні своїхзобов'язань з ПДВ за квітень 2013 року позивач надав відповідачеві декларацію теж засобами електронного зв'язку 17.05.2013 року, реєстраційний номер документу №. За цією декларацією у рядку 25 обчислено ПДВ, яке підлягає нарахуванню у сумі 1525 грн., при цьому позивачем не збільшено значення рядку 25.1 декларації.

Крім того, слід зазначити, що позивач повністю та своєчасно сплатив бо бюджету задекларовані суми ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями, копією зворотнього боку облікової картки позивача ПДВ та не заперечується сторонами.

Відповідно до вимог п.п.4.6.8. ч.V Порядку №1492, у рядку 25 декларації вказується сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, та: сплачується до загального фонду державного бюджету - рядок 25.1 декларації 0110; частково сплачується до спеціального фонду державного бюджету - рядок 25.1 декларації 0140; спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства - рядок 25.2 декларації 0121 - 0123; частково спрямовується на спеціальний рахунок переробного підприємства - рядок 25.2 декларації 0140; залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства - рядок 25.2 декларації 0130.

Отже, рядок 25.1 є складовою рядка 25 Декларації із ПДВ і фактично визначає лише спрямування податку, у зв'язку із чим, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, не погоджується із позицією податкового органу, що не заповнення рядка 25.1. свідчить про взагалі недекларування платником ПДВ.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заповнення рядка 25 декларації із ПДВ є підтвердженням обчислення платником суми його податкового зобов'язання із податку на додану вартість, в зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а спірне податкове повідомлення-рішення відповідача - скасуванню.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А згідно ж з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко