Справа № 826/3526/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28 травня 2015 року 16 год. 15 хв. № 826/3526/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа: ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача зняти арешт із об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності та перебуває в іпотеці позивача (далі - квартира), який накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 жовтня 2014 року ВП № 40012237.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У подальшому, судом, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_2 (далі - третя особа).

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його повністю.

Представник відповідача та третя особа (його представник) у судові засідання не прибули, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи відповідач та третя особа, з урахуванням ч. 11 ст. 35 КАС України, повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників) до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 25 березня 2015 року судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем, як позикодавцем, та третьою особою, як позичальником, 16 вересня 2014 року укладено договір позики, за умовами якого, позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець передає у позику позичальнику грошову суму у розмірі 40000,00 доларів США.

Крім того, 16 вересня 2014 року між позивачем, як іпотекодержателем, та третьою особою, як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки (зареєстровано в реєстрі за № 7107), за умовами якого, іпотекодавець в забезпечення виконання зобов'язань позичальника передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру.

Відповідно до п. 6.1 розділу VI договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких умов договору позики, у тому числі одноразової чи неодноразових прострочок позичальником сплати та/або неповернення позики та/або цього договору, а також в інших випадках, передбачених цим договором, та/або договором позики, та/або законодавством України.

Державну реєстрацію договору іпотеки проведено 16 вересня 2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (про реєстрацію іпотеки) від 16 вересня 2014 року № 26887214.

Крім того, 16 вересня 2014 року проведено державну реєстрацію обтяження об'єкту нерухомого майна - квартири, що також підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (про реєстрацію обтяження) від 16 вересня 2014 року № 26887444.

У ході судового розгляду справи представник позивача пояснила, що станом на час звернення позивача до суду з позовом зобов'язання за договором позики не виконано, у зв'язку з чим позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, як з'ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 лютого 2015 року № 33848660 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 19 лютого 2015 року № 33848926, 27 жовтня 2014 року проведено державну реєстрацію обтяження всього нерухомого майна третьої особи на підставі постанови відповідача про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 жовтня 2014 року ВП № 40012237.

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1, ч.ч. 6, 7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 жовтня 2014 року прийнято у виконавчому провадженні ВП № 40012237, відкритому з метою примусового виконання наказу № 910/4435/13, виданого Господарським судом міста Києва 05 червня 2013 року, про стягнення з третьої особи на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Інвест-Строй" заборгованості у розмірі 57456,10 грн.

Державну реєстрацію договору іпотеки проведено 16 вересня 2014 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями витягів, тобто після прийняття Господарським судом міста Києва рішення, а саме після 15 травня 2013 року, на виконання якого 05 червня 2013 року видано наказ № 910/4435/13, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП № 40012237.

Отже, підсумовуючи усе вище викладене та зважаючи, що державну реєстрацію договору іпотеки проведено після прийняття судового рішення про стягнення з третьої особи на корить іншої особи заборгованості, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленої позивачем вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа: ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин