Справа № 2а-1077/12/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2015 р. м. Київ К/800/16342/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - Інспекція)

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.03.2012

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2013

у справі № 2а-1077/12/2670

за позовом публічного акціонерного товариства "Київметробуд" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.03.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2013, позов задоволено; визнано нечинними податкові повідомлення-рішення від 09.08.2011 № та № з посиланням на дотримання платником умов формування витрат та податкового кредиту з ПДВ при відображенні у податковому обліку господарських операцій з придбання товарів та послуг у задекларованого контрагента (товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний град», далі - ТОВ «Столичний град»).

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки установленим у рамках здійснення оперативних заходів обставинам, які свідчать про неможливість виконання розглядуваних поставок названим контрагентом та підтверджують номінальне оформлення спірних операцій виключно з метою отримання позивачем сприятливих податкових наслідків.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги Інспекції з урахуванням такого.

Судовими інстанціями під час розгляду даної справи встановлено, що Інспекцією було проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 по 31.12.2010, валютного та іншого законодавства за той самий період.

За наслідками цієї перевірки відповідачем складено акт від 21.07.2011 № 1686/23-08/01387432 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.08.2011 № , за яким Товариству визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 175 465 грн. за основним платежем та 43866 грн. за штрафними санкціями, а також податкове повідомлення-рішення від 09.08.2011 № про визначення позивачеві грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 315 192 грн. за основним платежем та 78798 грн. за штрафними санкціями.

Під час цієї перевірки відповідач дійшов висновку, зокрема, про неправомірне формування позивачем податкового кредиту та витрат за операціями з придбання товарів та послуг з оренди опалубки у рамках правовідносин з ТОВ «Столичний град» з посиланням на фіктивний характер цих операцій.

На час виникнення спірних правовідносин порядок формування валових витрат був врегульований статтею 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 названого Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону заборонено відносити до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який регулював порядок формування податкового кредиту у період виконання розглядуваних операцій) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За змістом аналізованих законодавчих приписів право платника податків на збільшення витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений законом), суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Отже, можливість отримання податкової вигоди передбачає наявність реального здійснення господарських операцій, у зв'язку з чим для підтвердження права на податковий кредит та валові витрати має бути встановлений предметний взаємозв'язок з фактами та результатами реальної економічної діяльності на підставі аналізу первинних документів.

Платник повинен надати достовірні докази на підтвердження того, що товари (роботи, послуги), на оплату яких перераховані грошові кошти, реалізовані саме тим контрагентом, на користь якого проведено оплату.

Якщо при вирішенні податкового спору контролюючим органом представлено докази того, що насправді господарські операції контрагентами платника не здійснювалися та податки до бюджету не сплачувалися, до системи взаєморозрахунків залучені юридичні особи, зареєстровані за втраченими або підробленими документами, або схема взаємодії учасників операції вказує на їх недобросовісність, суд не повинен обмежувати перевіркою формальної відповідності представлених платником первинних документів вимогам чинного законодавства (зокрема, статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), а має оцінити усі докази у справі у сукупності та взаємозв'язку для виключення внутрішніх протиріч та суперечностей між ними.

Втім у справі, що перевіряється, висновок судів про підтвердженість реального характеру виконання операцій з поставки ТОВ «Столичний град» гранітної продукції, оргтехніки, послуг з оренди опалубки позивачеві мотивований виключно посиланням на подані платником первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення про перерахування коштів на рахунок ТОВ «Столичний град» на оплату придбаного товару тощо).

Однак при цьому не отримали будь-якої правової оцінки доводи Інспекції про відсутність у цього постачальника об'єктивної можливості виконати задекларовані поставки з огляду на наявність у нього ознак фіктивного суб'єкта господарювання, а саме - відсутність трудових ресурсів, основних засобів, виробничих активів, необхідних для досягнення результатів відповідної господарської діяльності та виконання розглядуваних поставок, невиконання податкового обов'язку з декларування та сплати необхідних сум податків до бюджету, у тому числі й за розглядуваними операціями, фіктивність реєстрації цієї юридичної особи. Судами не встановлено, чиїми силами та засобами виконувалися розглядувані операції, хто конкретно брав участь у їх виконанні, не досліджено дійсного руху активів на шляху від названого постачальника до платника податків - набувача (позивача у справі).

Судами не надано будь-якої юридичної оцінки і доводам податкового органу про установлені у рамках проведення оперативних заходів у кримінальній справі факти створення ТОВ «Столичний град» посадовими особами податкової міліції Лозіцьким В.В. та Синкевичем Д.В. без наміру реалізації статутних завдань, а виключно з метою надання послуг з переведення безготівкових коштів у готівку, не перевірено наявності вироку у відповідній кримінальній справі, не надано правової оцінки обставинам, установленим у відповідному вироку (за його наявності) у світлі встановлення у розглядуваних правовідносинах юридичного складу, з яким чинне законодавство пов'язує право платника на податкову вигоду.

У той же час принцип офіційного з'ясування обставин справи, закріплений нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС, зобов'язує адміністративний суд вичерпно встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін.

Зі змісту оскаржуваних судових актів попередніх інстанцій вбачається фактичне відтворення судами правової позиції позивача, викладеної у позові, з копіюванням окремих абзаців позовної заяви, навіть без приведення їх у відповідність з безпосереднім формуванням судами висновків.

Також слід зазначити, що зі змісту акта перевірки та податкового повідомлення-рішення від 09.08.2011 № 8, вбачається, що підставою для визначення Товариству грошового зобов'язання з податку на прибуток, окрім невизнання Інспекцією валових витрат позивача за операціями з ТОВ «Столичний Град», слугували й виявлені перевіркою обставини щодо порушення платником правила «першої події» при збільшенні валових витрат за операціями з придбання механізованих послуг у приватного підприємця ОСОБА_3, недотримання Товариством установленого підпунктом 5.4.10 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» 50-відсоткового обмеження при формуванні витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів для легкових автомобілів та витрат на оперативну оренду легкових автомобілів, включення позивачем до валових витрат вартості електроенергії, використаної піонерським табором «Восток» (що було розцінено Інспекцією як витрати поза межами господарської діяльності платника). Втім вказані обставини не отримали перевірки та будь-якого правового аналізу під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій.

Ухилення судами від перевірки та надання правової оцінки обставин справи, що входять до предмета доказування у справі, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, у тому числі з виявленням та витребуванням доказів з власної ініціативи, та вимагає скасування прийнятих у справі судових актів з направленням останньої на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків шляхом дослідження усіх обставин, зазначених у цій ухвалі.

З урахуванням викладного, керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.03.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2013 у справі № 2а-1077/12/2670 скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько