Справа № 816/1074/15-а
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/1074/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо - сервісне підприємство "Гірмашсервіс"
до відповідача Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області
про визнання бездіяльності та дій незаконними, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо - сервісне підприємство "Гірмашсервіс" (надалі ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (ухвалою суду від 06.07.2015 замінено первинного відповідача на належного відповідача: Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі Кременчуцька ОДПІ) та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 03.07.2015, яка була уточнена представником позивача у судовому засіданні, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Кременчуцької ОДПІ щодо повернення зайво сплачених авансових внесків з податку на прибуток підприємств у розмірі 3 589 245,00 грн на поточний рахунок ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" (згідно з заявою від 24.02.2014 № 120);

- визнати протиправними дії Кременчуцької ОДПІ щодо відмови ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" у зарахуванні зайво сплачених авансових внесків з податку на прибуток підприємств у розмірі 2 195 158,00 грн у рахунок сплати податку на додану вартість за березень 2014 року в розмірі 2 195 158,00 грн (згідно з заявою від 28.04.2014 № 222);

- визнати протиправними дії Кременчуцької ОДПІ щодо відмови ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" у зарахуванні зайво сплачених авансових внесків з податку на прибуток підприємств у розмірі 2 239 469,00 грн у рахунок сплати податку на додану вартість за 2014 рік в сумі 2 400 861,76 грн (згідно з заявою від 30.10.2014 № 1/10);

- визнати протиправними дії Кременчуцької ОДПІ щодо відмови ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" у погашенні податкового боргу з податку на додану вартість шляхом зарахування переплати з податку на прибуток підприємств за 2013 рік та щодо відмови в проведенні відповідного коригування в картці особового рахунку ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" шляхом виключення відомостей про наявність податкового боргу з податку на додану вартість (згідно з заявою від 20.02.2015 № 2/02);

- зобовязати Кременчуцьку ОДПІ здійснити зарахування зайво сплачених позивачем авансових внесків з податку на прибуток підприємств у розмірі 2 239 469,00 грн у рахунок сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 2 395 513,81 грн;

- зобовязати Кременчуцьку ОДПІ здійснити відповідні коригування в інтегрованій картці платника податків ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс", а також виключити з інтегрованої картки платника податків відомості про наявність податкового боргу з податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відмова відповідача в зарахуванні переплати з авансових внесків зі сплати податку на прибуток у рахунок погашення податкового боргу ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" зі сплати податку на додану вартість є безпідставною, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Позивач стверджує, що ним виконані вимоги статті 43 Податкового кодексу Україні щодо обовязкового подання заяви про погашення податкового боргу за рахунок наявної переплати, а визначені Кременчуцькою ОДПІ підстави для відмови у вчиненні відповідних дій не відповідають змісту повноважень контролюючого органу та не передбачені податковим законодавством.

Відповідач позов не визнав. У письмових запереченнях проти позову посилається на те, що для підтвердження наявної переплати грошових зобовязань необхідно провести звірку, результати якої мають бути оформлені відповідним актом. Відповідач зазначає, що Кременчуцькою ОДПІ надано відповіді на всі заяви позивача; у задоволенні заяв ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" від 28.04.2014 та від 20.02.2015 відмовлено у звязку з невідповідністю сум коштів, указаних у таких заявах та відображених в інтегрованій картці особового рахунка платника податків; на заяву від 30.10.2014 надано відповідь від 19.11.2014 № 1589/10, згідно з якою повідомлено позивача про направлення листа до Головного управління Міндоходів у Полтавській області щодо можливості погашення податкового боргу ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" зі сплати податку на додану вартість за рахунок наявної переплати авансових внесків з податку на прибуток.

У ході судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) і додаткових поясненнях до позову.

Представник відповідача в судових засіданнях, зокрема 30.06.2015 проти позову заперечував з мотивів, викладених у письмових запереченнях Кременчуцької ОДПІ.

У судове засідання 06.07.2015 представник відповідача не зявився, надав до суду клопотання від 01.07.2015 про розгляд справи без участі представника Кременчуцької ОДПІ.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" () зареєстроване як юридична особа 18.04.2007 виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Полтавської області, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /т. 1, а.с. 15, 51-52/; перебуває на податковому обліку в Комсомольському відділенні Кременчуцької ОДПІ з 20.04.2007; з 07.05.2007 зареєстроване платником податку на додану вартість (надалі ПДВ) та є платником податку на прибуток на загальних підставах /т. 1, а.с. 13-14/.

27.02.2014 позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, у якій самостійно розраховано суму податку на прибуток приватних підприємств за відповідний звітний (податковий) період у розмірі 3 279 225,00 грн /т. 1, а.с. 22-23/.

Згідно з інтегрованої картки особового рахунку позивача підприємством протягом 2013 року сплачено авансових внесків з податку на прибуток у загальному розмірі 6 868 470,00 грн /т. 1, а.с. 134-138/.

За твердженням позивача, у ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" утворилась переплата зі сплати авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств за 2013 рік у розмірі 3 589 245,00 грн (6 868 470,00 грн - 3 279 225,00 грн). У зв'язку з чим 28.02.2014 ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" звернулось до Кременчуцької ОДПІ із заявою від 24.02.2014 № 120 про повернення переплаченої суми з податку на прибуток за 2013 рік у розмірі 3 589 245,00 грн на розрахунковий рахунок у банку /т. 1, а.с. 24/.

Листом від 21.03.2014 № 357/10 відповідач повідомив платника податків, що Комсомольським відділенням Кременчуцької ОДПІ вживаються заходи по залученню резервів для зарахування надміру сплачених коштів з податку на прибуток приватних підприємств у рахунок інших податків /т. 1, а.с. 86/.

Кошти на розрахунковий рахунок позивача не надходили, що визнається сторонами.

28.03.2014 позивач звернувся до податкової інспекції із заявою від 28.03.2014 № 192 про зарахування податку на додану вартість за лютий 2014 року в розмірі 312 429,00 грн за рахунок переплати авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств за 2013 рік /т. 1, а.с. 25/.

28.03.2014 контролюючим органом здійснено перерахування коштів у розмірі 312 429,00 грн з бюджетного рахунку ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс", призначеного для зарахування авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств, на бюджетний рахунок зі сплати ПДВ, що відображено в інтегрованій картці особового рахунку ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" /т. 1, а.с. 114, 131/.

22.04.2014 позивачем до Комсомольського відділення Кременчуцької ОДПІ подано податкову декларацію з ПДВ за березень 2014 року, у якій самостійно розраховано суму податку до сплати в бюджет у розмірі 2 195 158,00 грн /т. 1, а.с. 54-55/.

28.04.2014 ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" звернулось до відповідача із заявою від 28.04.2014 № 222, зокрема про зарахування ПДВ за березень 2014 року в розмірі 2 195 158 грн за рахунок переплати авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств за 2013 рік /т. 1, а.с. 26/.

Кременчуцька ОДПІ листом від 30.04.2014 № 581/10 повідомила позивача про те, що перерахування коштів з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств у рахунок сплати ПДВ можливе лише після документального підтвердження наявної переплати /т. 1, а.с. 27/.

У подальшому позивачем подано до контролюючого органу податкові декларації з ПДВ:

- за квітень 2014 року, у якій з урахуванням уточнюючого розрахунку від 18.06.2014 самостійно розраховано суму податку до сплати в бюджет у розмірі 317 331,00 грн /т. 1, а.с. 58-59, 63а-65/;

- за травень 2014 року, у якій самостійно розраховано суму податку до сплати в бюджет у розмірі 10 376,00 грн /т. 1, а.с. 70-71/.

На підставі податкової декларації з ПДВ ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" за червень 2014 року за рахунок задекларованого платником відємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду в розмірі 95 127,00 грн частково погашено податковий борг з ПДВ товариства за березень 2014 року /т. 1, а.с. 75-76, 115-зворот/.

У звязку з несплатою позивачем узгоджених сум грошового зобовязання за особовим рахунком ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" утворився податковий борг зі сплати ПДВ, що на 30.10.2014 становив 2 400 861,76 грн /т. 1, а.с. 116/.

За даними інтегрованої картки особового рахунку ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" за платежем: "Авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств, 11024000" на 30.10.2014 у позивача рахувалась переплата авансових внесків у розмірі 2 239 469,00 грн /т. 1, а.с. 132-зворот/.

31.10.2014 позивач звернувся до Кременчуцької ОДПІ із заявою від 30.10.2014 № 1/10 про зарахування переплати авансових внесків з податку на прибуток за 2013 рік у розмірі 2 239 469,00 грн у рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 2 400 861,76 грн /т. 1, а.с. 28/.

Листом від 19.11.2014 № 1589/10 відповідач повідомив позивача про те, що до Головного управління Міндоходів у Полтавській області направлено лист щодо розгляду питання про зарахування ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" надміру сплачених сум авансових внесків з податку на прибуток у рахунок погашення податкового боргу з ПДВ /т. 1, а.с. 29/.

Проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що контролюючим органом були вчинені дії за вказаним листом щодо зарахування ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" надміру сплачених сум авансових внесків з податку на прибуток у рахунок погашення податкового боргу (сторонами не оспорюється).

10.02.2015 позивач подав до Комсомольського відділення Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік, згідно з якою підприємством за результатами відповідного звітного (податкового) періоду отримано збиток у розмірі 1 779 400,00 грн /т. 1, а.с. 151-152/.

Листом від 20.02.2015 № 2/02 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Полтавській області про погашення податкового боргу з ПДВ у розмірі 2 427 738,00 грн за рахунок наявної переплати авансових внесків з податку на прибуток у сумі 3 508 816,00 грн /т. 1, а.с. 30/.

Відповідачем надано відповідь від 13.03.2015 № 379/10, за змістом якої повідомлено позивача про те, що вказана у заяві від 20.02.2015 № 2/02 сума не відповідає наявній переплаті в картці особового рахунку ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" /т. 1, а.с. 31/. При цьому, позивачу запропоновано звернутись з питанням звірення стану розрахунків до Комсомольського відділення Кременчуцької ОДПІ.

Не погодившись із зазначеними діями та бездіяльністю контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спір у даній справі стосується права платника податків на погашення податкового боргу зі сплати ПДВ за рахунок наявної переплати авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств та відповідного обовязку контролюючого органу вчинити певні дії.

Так, за приписами пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (пункт 43.2 статті 43 Податкового кодексу України).

При цьому, відповідно до пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку (пункт 43.4 статті 43 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані (пункт 43.6 статті 43 Податкового кодексу України).

Крім того, в абзаці третьому пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Отже, обовязковою умовою для повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобов'язання є подання платником податків відповідної заяви у довільній формі.

Матеріалами справи підтверджено та вище зазначено, що позивач неодноразово звертався до Кременчуцької ОДПІ із заявами про погашення податкового боргу зі сплати ПДВ за рахунок наявної переплати авансових внесків з податку на прибуток /т. 1, а.с. 26, 28, 30/. Однак, у проведенні відповідних дій контролюючим органом відмовлено /т. 1, а.с. 27, 29, 31/.

Суд зазначає, що механізм ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, встановлено Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 № 765 (надалі Порядок № 765).

Відповідно до пункту 3 розділу І цього Порядку інтегрована картка платника форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску, що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи територіальних органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи.

Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку № 765 облік податків, зборів та єдиного внеску ведеться підрозділами Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників, спеціалізованих державних податкових інспекцій з обслуговування великих платників, державних податкових інспекцій в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднаних державних податкових інспекцій відповідно до функціональних повноважень.

Пунктом 11 розділу 2 зазначеного Порядку передбачено, що форми інтегрованих карток платника мають лицьовий та зворотний боки. Зворотний бік інтегрованої картки відображає стан розрахунків платника (суми нарахованого та сплаченого платежів, пені, штрафних (фінансових) санкцій, процентів за користування розстроченням (відстроченням) грошових зобов'язань (податкового боргу), суми податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, надміру та/або помилково сплачені, заявлені до відшкодування тощо) за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами, операції, що проводяться з коштами передоплати. На лицьовому боці інтегрованої картки відображається додаткова інформація щодо стану розрахунків платника за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами та передоплатою.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу 3 Порядку № 765 нарахуванню в інтегрованій картці платника підлягають: зобов'язання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, самостійно визначені платником; суми до сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником; зобов'язання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, визначені територіальним органом Міндоходів та узгоджені відповідно до чинного законодавства; пеня за порушення встановлених строків погашення узгоджених сум зобов'язань за податками, зборами, митними платежами, єдиним внеском; пеня на суму заниження податкового зобов'язання, нарахованого територіальним органом Міндоходів або платником; проценти за користування розстроченням (відстроченням).

Зобов'язання, штрафні санкції, пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником у звітності, відображаються територіальним органом Міндоходів в інтегрованій картці платника.

Отже, підставою повернення/перерахування особі надміру або помилково сплачених коштів є відомості про існування переплати в картці особового рахунку такої особи.

Указане відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.10.2014 у справі № К/800/52601/13 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 41088399).

Підсумовуючи наведене, суд встановив, що згідно з витягом з інтегрованої картки ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс":

- за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" станом на 30.10.2014 за особовим рахунком позивача обліковувався податковий борг зі сплати ПДВ у загальній сумі 2 400 861,76 грн (у т.ч. недоїмка 2 397 068,69 грн, пеня 3793,07 грн) /т. 1, а.с. 116/;

- за платежем: "Авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств, 11024000" станом на 30.10.2014 за особовим рахунком позивача обліковувалась переплата авансових внесків у розмірі 2 239 469,00 грн /т. 1, а.с. 132-зворот/;

- станом на 31.03.2015 за особовим рахунком позивача зі сплати ПДВ обліковувався податковий борг у загальній сумі 2 400 129,71 грн (у т.ч. недоїмка 2 395 513,81 грн, пеня 4 615,90 грн) /т. 1, а.с. 113-зворот, 237/;

- за особовим рахунком позивача зі сплати авансових внесків станом на 31.03.2015 обліковувалась переплата в розмірі 2 239 469,00 грн /т. 1, а.с. 128, 236/.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність права у позивача на подання до контролюючого органу заяв про погашення податкового боргу зі сплати ПДВ за рахунок надміру сплаченої суми авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач скористався своїм правом та виконав вимоги пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України щодо обовязкового подання письмової заяви у довільній формі.

Проте контролюючий орган не навів жодних обґрунтованих доводів та не надав належних доказів щодо правомірності відмови позивачу в зарахуванні переплати в рахунок погашення податкового боргу.

Виходячи зі змісту статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (надалі Європейського суду) та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвеції містить три чітких норми: "перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів… . Ці норми не є окремими, а є повязаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі" (див., наприклад, рішення у справі "Ян та інші проти Німеччини" (Jahn and Others v. Germany), №№ 46720/99, 72203/01 та 72552/01, § 78, ECHR 2005-...).

У рішення Європейського Суду від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначено, що: "перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним" (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

У рішенні Європейського Суду від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Суд вказав, що: "будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар" (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). "Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти" (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Таким чином, діяльність компетентного органу держави має переслідувати легітимну мету, бути обумовленою суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційною, справедливою та обґрунтованою.

У спірних правовідносин відповідач не довів, яка саме легітимна мета ним переслідувалась при відмові позивачу в зарахуванні переплати авансових внесків (що є майном позивача у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України) у рахунок погашення податкового боргу з ПДВ.

З огляду на наведене, з урахуванням сукупності всіх доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" є визнання протиправними дії Кременчуцької ОДПІ щодо відмови позивачу у зарахуванні зайво сплачених авансових внесків з податку на прибуток підприємств у розмірі 2 239 469,00 грн у рахунок сплати ПДВ за 2014 рік у розмірі 2 400 861,76 грн; визнання протиправними дії Кременчуцької ОДПІ щодо відмови позивачу у погашенні податкового боргу з ПДВ шляхом зарахування переплати з податку на прибуток підприємств за 2013 рік та щодо відмови у проведенні відповідного коригування у картці особового рахунку ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс"; зобовязання відповідача здійснити зарахування зайво сплачених позивачем авансових внесків з податку на прибуток підприємств у розмірі 2 239 469,00 грн у рахунок сплати податкових зобовязань з ПДВ.

В іншій частині позовних вимог (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, уточненої у судовому засіданні) стосовно позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності Кременчуцької ОДПІ щодо повернення зайво сплачених авансових внесків з податку на прибуток підприємств у розмірі 3 589 245,00 грн на поточний рахунок ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" та визнання протиправними дії відповідача щодо відмови ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" у зарахуванні зайво сплачених авансових внесків з податку на прибуток підприємств у розмірі 2 195 158,00 грн у рахунок сплати податку на додану вартість за березень 2014 року в розмірі 2 195 158,00 грн суд відмовляє з огляду на наступне.

Згідно з поясненнями представника позивача ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" не отримало листа Кременчуцької ОДПІ від 21.03.2014 № 357/10 та отримало лист від 30.04.2014 № 581/10 наприкінці 2014 року; відповідачем доказів на спростування наведених тверджень суду не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов у цій частині подано в межах строку, визначеного частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, до адміністративного суду може звернутись будь-яка особа, якщо вона вважає, що субєктом владних повноважень порушено її права та законні інтереси у сфері публічно-правових відносин. Право на звернення до суду гарантоване рядом міжнародних та національних актів і жодним чином не може бути обмежене судом.

Натомість судовому захисту підлягають лише порушені права особи, якщо без відповідного судового реагування таке порушення не можливо усунути, адже судове рішення має бути спрямованим на безпосередній захист та відновлення оспорюваних і порушених прав/законних інтересів особи позивача, оскільки метою судового рішення є досягнення юридичної визначеності у спірних відносинах сторін.

З урахуванням вищевикладених норм законодавства, зокрема пункту 43.2 статті 43 Податкового кодексу України, при наявності податкового боргу позивача з ПДВ у суду відсутні підстави для повернення на розрахунковий рахунок позивача переплати з авансових внесків.

Враховуючи те, що на момент розгляду справи у суду відсутні підстави для повернення на розрахунковий рахунок позивача переплати з авансових внесків та зважаючи на збільшення суми податкового боргу товариства з ПДВ, вирішення спору в обраний позивачем спосіб не призведе до відновлення його порушених прав.

Щодо позовних вимог ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" у частині зобовязання відповідача здійснити відповідні коригування в інтегрованій картці платника податків, а також виключити з інтегрованої картки платника податків відомості про наявність податкового боргу з податку на додану вартість, суд не знаходить підстав для їх задоволення з огляду на передчасність таких вимог. Отже, у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених у ході судового розгляду фактичних обставин справи, враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо - сервісне підприємство "Гірмашсервіс" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання бездіяльності та дій незаконними, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області щодо відмови Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-сервісне підприємство "Гірмашсервіс" у зарахуванні зайво сплачених авансових внесків з податку на прибуток підприємств у розмірі 2 239 469,00 грн у рахунок сплати податку на додану вартість за 2014 рік у сумі 2 400 861,76 грн.

Визнати протиправними дії Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області щодо відмови Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-сервісне підприємство "Гірмашсервіс" у погашенні податкового боргу з податку на додану вартість шляхом зарахування переплати з податку на прибуток підприємств за 2013 рік та щодо відмови у проведенні відповідного коригування у картці особового рахунку Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-сервісне підприємство "Гірмашсервіс".

Зобовязати Кременчуцьку обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області здійснити зарахування зайво сплачених Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-сервісне підприємство "Гірмашсервіс" авансових внесків з податку на прибуток підприємств у розмірі 2 239 469,00 грн у рахунок сплати податкових зобовязань з податку на додану вартість.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо - сервісне підприємство "Гірмашсервіс" () витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 грн (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 13 липня 2015 року.

Суддя Т.С. Канигіна