Справа № 826/6213/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2015 року 12:04 № 826/6213/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - Щербак О.Г.,

представника відповідача - Чернівської О.Д.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНД ПАУЕР» до Східної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «ВІНД ПАУЕР» до Східної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до порушення законних прав та інтересів позивача.

В позовній заяві позивач просить суд: визнати рішення Східної митниці Міндоходів про коригування митної вартості №700000002/2014/000067/1 від 12.11.2014 р. протиправним та скасувати його; зобов'язати Східну митницю Міндоходів вжити усіх передбачених чинним законодавством України заходів щодо повернення надмірно сплачених ТОВ «ВІНД ПАУЕР» платежів до Державного бюджету України, у розмірі 40349 (сорок тисяч триста сорок дев'ять) грн. 19 коп.; судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що за результатами перевірки повноти та достовірності задекларованих даних щодо митної вартості, посадовою особою митниці виявлено, що позивачем заявлено неповні відомості щодо митної вартості, а також подано документи, які містили розбіжності, не спростовані декларантом, які не давали можливості визнати митну вартість.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

07.04.2014 p. TOB «ВІНД ПАУЕР» уклало із компанією Deutsche Windguard Consulting Gmbh («Виконавець») договір №VC13286-1, предметом якого є послуги щодо здійснення Виконавцем регулювання обладнання позивача.

При цьому, під регулюванням обладнання, відповідно до п. 1.3 Договору, визначено цикл операцій, що здійснюються Виконавцем з метою налаштування метрологічних характеристик обладнання, які містяться в паспортах на це обладнання, під вимоги європейських стандартів, у тому числі ІЕС 61400-12, державних стандартів України.

Крім того, пунктом 1.5 Договору визначено, що регулювання обладнання не передбачає заміну яких-небудь компонентів або зміну фізичного стану обладнання.

Загальна вартість робіт по регулюванню обладнання узгоджена сторонами в п. 2.1 Договору на рівні 8 000 євро.

Пунктом 4.3 Договору передання обладнання для регулювання не тягне передання прав власності на обладнання Виконавцю.

Як повідомив позивач, з метою виконання Договору №VC13286-1 TOB «ВІНД ПАУЕР» 13.05.2014 р. звернулося до Східної митниці Міндоходів із заявою про надання дозволу на розміщення товарів, які зазначалися у договорі у митний режим переробки.

Зазначений дозвіл ТОВ «ВІНД ПАУЕР» отриманий і 11.06.2014 р. за допомогою ТОВ «Донбасе Импэкс» - виконавцем по договору доручення № 18 від 27.02.2012 р. про митне оформлення підприємства, заявило до митного оформлення вказане обладнання.

Товар був випущений за межі митної території України за митною декларацією ЕК61АА №700150000/2014/000659 в режимі «переробки за межами митної території України».

Компанією Deutsche Windguard Consulting Gmbh договір №VC13286-1 виконаний, виконавцем належним чином надані послуги з регулювання обладнання замовника. Товари направлений на адресу позивача, що підтверджується актом виконаних робіт б/н від 25.07.2014 р.

03.11.2014 р. ТОВ «ВІНД ПАУЕР» подало до м/п «Азов-порт» Східної митниці Міндоходів митну декларацію номер 700120003/2014/010436, згідно якої до митного оформлення пред'явлено обладнання відповідно до Договору №VC13286-1 в режимі ІМ40АА «імпорт (випуск для вільного обігу)».

Як повідомив позивач та вбачається з матеріалів справи, до декларації були додані: договір № VC13286-1, Додаткова угода №1, додатки 2, 3, рахунок проформа, технічний опис, декларація країни відправлення, перевізні документи, заява експортера, в якій декларант вказав, що у відповідності до частини 10 ст. 58 МКУ у покупця відсутні інші витрати, які прямо або опосередковано можуть вплинути на митну вартість товарів, та які не включені у ціну товару за контрактом, зокрема, інженерні та дослідно-конструкторські роботи, дизайн, художнє оформлення, ескізи та креслення, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів.

В митній декларації 7001200СЗ/2014/010436 зазначена вартість товарів. відповідно до наданого рахунку-проформи №CR1408-379 від 04.08.2014 p. становить 216376,58 грн. (13885,12 євро).

03.11.2014 р. електронним повідомленням інспектор митниці витребував додаткові документи з посиланням на ч.ч. 2, 3 ст. 53 МК України. При цьому, в повідомленні зазначено, що оскільки роботи по регулюванню обладнання здійснювались за межами митної території України вони, відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України, повинні включатись до митної вартості заявлених до митного оформлення товарів. Крім того, інспектор зазначив, що вартість обладнання, згідно із рахунком №CR1408-379 від 04.08.2014 р. не відповідає вартості обладнання, яке було вивезено; акт виконаних робіт не містить підпису та печаток Позивача.

11.11.2014 р. позивач надав витребувані документи та пояснення.

12.11.2014 р. митницею видано картку відмови у митному оформленні та рішення про коригування митної вартості №700000002/2014/000067/1, в якому визначено митну вартість за другорядним (резервним) методом.

При цьому, підставою для коригування митниця вказано те, що відомості відносно заявленої вартості не підтверджені документально.

Незгода позивача з зазначеним рішенням зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Митна справа в Україні регулюється Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України).

Відповідно ч.4 ст.7 Митного кодексу України безпосереднє керівництво здійсненням державної митної справи покладається на центральний орган виконавчої влади в галузі державної митної справи.

Відповідно ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно ст.257 Митного кодексу України декларування товару здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів. Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться встановлені вказаною статтею відомості.

Тобто, особи, які переміщують товари через митний кордон України зобов'язані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Відповідно п.15, п.16 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 р. № 450, під час здійснення митного оформлення товарів із застосуванням митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа факт виконання окремих митних формальностей підтверджується шляхом внесення посадовою особою митного органу, яка виконала таку формальність, за допомогою автоматизованої системи митного оформлення відповідної відмітки до електронної митної декларації або електронної копії митної декларації, поданої на паперовому носії. Митна декларація на паперовому носії вважається оформленою за наявності на всіх її аркушах відбитка особистої номерної печатки посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення.

Відповідно до статті 162 МКУ переробка за межами митної території - це митний режим, відповідно до якого українські товари піддаються у встановленому законодавством порядку переробці за межами митної території України без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, за умови повернення цих товарів або продуктів їх переробки на митну територію України у митному режимі імпорту.

З аналізу даної норми вбачається, що продукти переробки, ввезені на митну територію підлягають оподаткуванню відповідно до умов митного режиму імпорту.

Як повідомив відповідач, 11.06.2014 р. позивачем заявлено до митного оформлення товари «чашковий анемометр», 3Д ультразвуковий анемометр, флюгер, датчик тиску повітря та комбінований датчик температури та вологості повітря», які задекларовано у митний режим «Переробка за межами митної території» за митною декларацією №700150000/2014/000659 типу «ЕК 61 АА».

Переробка за межами митної території здійснювалася на умовах зовнішньоекономічного контракту від 07.04.2014 № VC13286-1, укладеного з фірмою «Deutsche windguard consulting GMBH» (Німеччина) та додаткової угоди до договору №1 від 07.04.2014 р.

Як встановлено судом, у графі 22 митної декларації №700120003/2014/010436 декларантом заявлено митну вартість у розмірі 13 885,12 грн.

Відповідач повідомив, що під час виконання митних формальностей посадовою особою митниці було встановлено, що декларантом заявлено неповні відомості щодо числових значень митної вартості. Крім цього, у поданих документах містилися розбіжності, які не давали можливості визнати їх належними доказами підтвердження відомостей про митну вартість, а відтак митна вартість, заявлена позивачем, не могла бути визнана.

Так, відповідно до частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються належним чином розподілена вартість послуг, у т.ч. інженерні та дослідно-конструкторські роботи, дизайн, художнє оформлення, ескізи та креслення, виконані за межами України і безпосередньо необхідні для виробництва оцінюваних товарів. Окрім цього, частиною 11 статті 58 Кодексу передбачено, що до митної вартості не включаються витрати - плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічна допомога, здійснені після ввезення імпортних товарів.

Відповідно до контракту від 07.04.2014 р. №УС 13286-1 роботи з регулювання здійснювались за межами митної території України, відтак разом із продуктом переробки позивач імпортував також і послугу у вигляді виконаних робіт з регулювання обладнання, отриману від нерезидента за межами митної території України. Результатом надання послуги з регулювання є істотне поліпшення функціональних якостей товарів та можливість використовувати їх за призначенням, у зв'язку з чим, вартість такої послуги у розмірі 8000 євро має бути включена до митної вартості.

Відповідач також повідомив суду, що до моменту подання спірної митної декларації, а саме 28.10.2014 р. декларантом Позивача подавалася до митного оформлення митна декларація №700120003/2014/010223 на спірні товари, які були повернені після гарантійного ремонту.

Заявлена декларантом митна вартість товарів, у митній декларації №700120003/2014/010223 складала 21885,12 євро (13885,12 євро (залишкова вартість обладнання) + 8000 євро (вартість робіт з регулювання обладнання). У гривневому еквіваленті митна вартість склала 358783,83 грн (курс євро до гривні за НБУ на 28.10.2014 р. складав 16,393962). Таким чином, рівень митної вартості, задекларований позивачем у цій декларації, співпадав з рівнем митної вартості, який за результатами контролю визнала Митниця.

Водночас, додаток від 28.08.2014 р. №3 та додаток від 12.08.2014 №2 Акту виконаних робіт до контракту від 07.04.2014 р. №УС 13286-1 не містять необхідних реквізитів - підпису та печаток замовника ТОВ «Вінд Пауер».

Відповідно до відомостей, зазначених у рахунку-проформі від 04.08.2014 р. №СЮ408-379 вартість обладнання, що імпортується складає 231603,50 грн., що станом на 22.04.2014 р. (1 євро = 15,583346 грн.) складає 14862,24 євро. Вказана сума не відповідає даним, зазначеним у графі 22 митної декларації, де вказана сума 13885,12 євро (зазначену розбіжність було встановлено відповідачем 03.11.2014 р., тобто, на момент подання митної декларації, а спростовано Позивачем тільки 11.11.2014 р. згідно листа №45).

Відповідно ст.51,ст.257 Митного кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання митної декларації.

Згідно вимог ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Вищенаведений перелік документів є обов'язковим для надання при митному оформленні товару.

Частина 3 ст.53 встановлює, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Заявлена митна вартість товару визначається у відповідності з ст.ст.58-64 МК України.

Згідно ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При митному оформленні товару позивачем у митного органу виник сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару за ціною контракту з підстав наявності розбіжностей та документального не підтвердження всіх складових митної вартості.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми відповідач має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

В даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару, з урахуванням чого суд вважає, що в даних спірних правовідносинах митниця мала підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

У зв'язку із обґрунтованими сумнівами щодо заявленої митної вартості товару митний орган витребував у декларанта додаткові документи, передбачені законодавством, з проведенням процедури консультацій з декларантом.

Заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення мають базуватися на достовірній, документально підтвердженій інформації, що подається у кількісному виразі.

Згідно ч.3 ст.54 Митного кодексу України митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом коригування митної вартості товару у відповідності ст. 55 МК.

У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені цим Кодексом, на підставі наявних у нього відомостей.

Митним органом під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару були перевірені документи, подані для митного оформлення, після перевірки відповідності заявленої митної вартості та наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості товару відповідачем у відповідності з чинним законодавством були витребувані додаткові документи, у наданні яких декларантом безпідставно і без обґрунтувань було відмовлено.

Враховуючи наведене, суд вважає правильними дії відповідача, оскільки неподання декларантом витребуваних митним органом додаткових документів надає право митному органу визначити митну вартість задекларованого товару на підставі наявних відомостей, документів, наданих позивачем відповідно вимог ст.57 МК України, оскільки, заявлені позивачем відомості щодо митної вартості імпортованого товару є документально не підтвердженими; документи, подані декларантом до митного контролю та митного оформлення ставлять під сумнів достовірність інформації про заявлену митну вартість товарів за ціною господарської операції.

З огляду на зазначене, беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд вважає, що висновки митного органу стосовно неможливості визначення митної вартості товару, задекларованого позивачем за ціною договору, є обґрунтованими та такими, що відповідають основним засадам митного контролю.

Стосовно наявності підстав для застосування митним органом резервного методу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, суд зазначає наступне.

Відповідно ч.3 ст.58 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним згідно з положеннями статті 57 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 59-64 МК України.

У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод застосовується послідовно, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналізуючи зміст наведених вище правових норм митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю за правильністю обчислення декларантом митної вартості товару.

Виходячи з наведеного та ненадання позивачем при митному оформленні митному органу належних та допустимих доказів щодо об'єктивно підтвердженої митної вартості товару, а також проведення митними органами консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів, відповідач мав підстави для визначення митної вартості товару за резервним методом.

За таких обставин, суд вважає, що використовуючи владні управлінські функції при визначенні митної вартості товару, митний орган діяв в порядку черговості послідовного використання методів, передбачених статтями 59-64 Митного кодексу України.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем вимог чинного законодавства при прийнятті рішення про коригування заявленої митної вартості за резервним методом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повністю довів правомірність прийнятого ним рішення.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНД ПАУЕР» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов