Справа № 2а-161/10/1170
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2015 р. м. Київ К/9991/42281/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр наукових-технічних інновацій Української нафтогазової академії" на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2012 року у справі за позовом прокурора м. Кіровограда до Кіровоградської міської ради, третя особа дочірнє підприємство "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр наукових-технічних інновацій Української нафтогазової академії" про визнання незаконним та скасування рішення,-

в с т а н о в и л а :

Прокурор м.Кіровограда звернувся до суду з позовом та просив визнати протиправним та скасувати рішення Кіровоградської міської ради від 17 грудня 2009 року №2942 «Про визнання таким, що втратило чинність рішення Кіровоградської міської ради від 22 квітня 2009 року №1919 «Про звільнення від орендної плати ДП «Кіровоградтепло» товариства з обмеженою відповідальністю "Центр наукових-технічних інновацій Української нафтогазової академії".

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2012 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, ДП "Кіровоградтепло" ТОВ "Центр наукових-технічних інновацій Української нафтогазової академії" звернулося з касаційною скаргою та просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржуване рішення Кіровоградської міської ради від 17.12.2009 №2942 прийнято відповідачем у межах повноважень та у спосіб, встановлений Конституцією України та законами України, тому відповідно обґрунтованим є відхилення рішенням чотирнадцятої сесії п'ятого скликання Кіровоградської міськради від 04 лютого 2010 №2006 року протесту прокурора від 15.01.2010 року № 83-вих на рішення сесії Кіровоградської міськради від 17.12.09 №2942, а сам внесений протест прокурора таким, що протирічить укладеному договору оренди цілісного майнового комплексу №157/17 від 18.10.2004 року та Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» в частині повноважень органів місцевого самоврядування та «Про оренду державного та комунального майна» в частині підстав для зміни орендної плати.

При цьому, суди врахували, що правомірність спірного рішення міськради вже було предметом судового розгляду. Так, за змістом рішення Кіровоградської області у справі №3/44 рішення від 29.11.2010 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.02.2011 року і ухвалою Вищого господарського суду України від 14.04.2011 року відмовлено у задоволені позову про визнання незаконними та скасування рішень Кіровоградської міської ради від 17.12.2009 "Про скасування рішень виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 26.07.06 № 876, від 27.01.09 № 97, від 09.02.09 № 231 за № 2941 та "Про визнання таким, що втратило чинність, рішення Кіровоградської міської ради від 22.04.2009 № 1919 "Про звільнення від орендної плати ДП "Кіровоградтепло" ТОВ "ЦНТІ УНГА" за № 2942, з моменту їх прийняття з огляду на відсутність доказів на підтвердження встановлення органами місцевого самоврядування відповідно до п.4 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» порядку надання пільг орендарям звільнення від орендної плати; відсутність такої підстави для звільнення від орендної плати, яка сформульована у рішенні № 1919 від 22.04.09 для звільнення ДП "Кіровоградтепло", як важливе соціальне значення теплопостачальних підприємств та економічна криза в державі; відсутність доказів про внесення змін до раніше укладеного Договору щодо розміру орендної плати згідно з вимогами ст.21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що свідчить про невиконання Рішення Кіровоградської міської ради від 22.04.09 № 1919 в розумінні п.5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.09 №7-рп/2009.

Враховуючи зазначені судові рішення та з огляду на те, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну і скасування власних рішень, які носять ненормативний характер та які не вичерпали дію фактом його виконання, суди прийшли до висновків щодо відсутності правових підстав для задоволення позову у справі, що розглядається.

Колегія суддів вказує на передчасність таких висновків судів першої та апеляційної інстанцій та вбачає за доцільне зазначити про таке.

Так, у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (ч.2 ст.144). Цьому конституційному положенню відповідають Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», у частині 10 ст.59 якого визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку, та інші закони України, зокрема «Про столицю України - місто-герой Київ», згідно з ч.3 ст.8 якого рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України зупиняються в установленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Системний аналіз цих конституційних і законодавчих положень та положень п.5 ст.121, п.9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України свідчить, що на прокуратуру України покладено нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України «Про прокуратуру», прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України. Цим законом установлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень. Протест прокурора приноситься до органу, який видав цей акт і зупиняє його дію, прокурору надається право звернутися із заявою до суду про визнання акта незаконним, і подача такої заяви зупиняє дію правового акта.

Тобто, рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються прокурором у встановленому Законом України «Про прокуратуру» порядку з одночасним зверненням до суду. При цьому Конституційний Суд України зазначає, що право прокурора оскаржувати до суду рішення органів місцевого самоврядування не є абсолютним, оскільки у Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії, а отже, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування гарантується безпосередньо на підставі Конституції України кожному (частина третя статті 8, частина друга статті 55).

Зі змісту ч.2 ст.144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (ст.3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України

Також у рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009р. у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) не зазначається про визнання неконституційними певних законів чи інших правових актів, а йдеться про офіційне тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.ч.1, 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні рішень порушені норми матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга ДП "Кіровоградтепло" ТОВ "Центр наукових-технічних інновацій Української нафтогазової академії" підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Керуючись статтями 220, 222, 225, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр наукових-технічних інновацій Української нафтогазової академії" задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2012 року скасувати.

Прийняти нове рішення. Позов прокурора м. Кіровограда задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кіровоградської міської ради від 17 грудня 2009 року №2942 «Про визнання таким, що втратило чинність рішення Кіровоградської міської ради від 22 квітня 2009 року №1919 «Про звільнення від орендної плати ДП «Кіровоградтепло» товариства з обмеженою відповідальністю "Центр наукових-технічних інновацій Української нафтогазової академії".

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: