Справа № 820/2813/14
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Київ К/800/35425/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (суддя-доповідач), Загороднього А.Ф., Зайцева М.П.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року

у справі № 820/2813/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) звернувся в суд з позовом до Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі - ОДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень від 14 листопада 2013 року № , № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2014 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкові повідомлення-рішення від 14 листопада 2013 року № , № .

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року апеляційну скаргу ОДПІ задоволено.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2014 року по справі № 820/2813/14 скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій просив його скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу ОДПІ з доводами та вимогами скаржника не погодилась, просила залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглядається відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами камеральної перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість ФОП ОСОБА_3 складено акт № 383/20-28-17-01-31/НОМЕР_1 від 04 листопада 2013 року, згідно з яким встановлено порушення позивачем вимог п. п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок несвоєчасної сплати податку на додану вартість (далі - ПДВ) з квітня 2012 року по вересень 2013 року.

На підставі вищевказаного акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 14 листопада 2013 року:

- № , яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 7069,70 грн.;

- № , яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 950,04 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що ОДПІ не підтверджено належність застосування ст. 126 ПК України до позивача, оскільки не надано жодних доказів в обґрунтування того, на підставі яких даних податковою було складено розрахунок фінансових санкцій по ПДВ, а також не підтверджено саме на підставі чого податковим органом встановлено граничні строки сплати самостійно визначених грошових зобов'язань.

Не погоджуючись з даним висновком суду першої інстанції та відмовляючи в задоволені позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу щодо несвоєчасної сплати ФОП ОСОБА_3 самостійно задекларованих податкових зобов'язань з ПДВ за період з серпня 2012 року по травень 2013 року та несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податкових повідомленнях-рішеннях № від 12 квітня 2012 року та № 000591702 від 14 серпня 2013 року.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Умовою застосування штрафної санкції у відповідності до приведених норм Закону є факт несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Згідно з п. 3.1 Розділу 3 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контролю за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої Наказом ДПА України від 18 липня 2005 року № 276 (далі - Інструкція № 276), з метою обліку нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету органами державної податкової служби на кожний поточний рік відкриваються особові рахунки за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

За приписами п. 3.6 Розділу 3 Інструкції № 276 зворотний бік картки відображає стан розрахунків платників з бюджетом (суми нарахованого та сплаченого платежу, пені, штрафних (фінансових) санкцій, плати за кредит щодо розстрочених (відстрочених) податкових зобов'язань, суми податкового боргу, надміру та/або помилково сплачені, та суми, заявлені до відшкодування, й інше).

Відповідно до п. 4.1 Розділу 4 Інструкції № 276 нарахуванню в особових рахунках платників підлягають, зокрема, податкові зобов'язання, штрафні санкції та пеня, самостійно визначені платником; податкові зобов'язання, штрафні санкції та пеня, нараховані органом державної податкової служби та узгоджені платником відповідно до чинного законодавства.

Податкові зобов'язання, штрафні санкції, пеня, самостійно визначені платником у податковій звітності, уносяться до електронної бази даних підрозділами обробки та ведення податкових документів і формуються в електронні та паперові реєстри. Нарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій, що самостійно визначені та узгоджені платником, обліковується у розділі «Нараховано платежів - зменшено платежів» за відповідними кодами операцій (п. 4.2.1 Розділу 4 Інструкції № 276).

За приписами п. 4.3 Розділу 4 Інструкції № 276 нарахування платежів до бюджету в особових рахунках платників податків здійснюються відповідно до порядків адміністрування відповідних податків, розроблені на підставі чинного законодавства. Нарахування узгоджених податкових зобов'язань у картках особових рахунків платників здійснюється датою граничного терміну сплати зазначених зобов'язань. При поданні уточнюючого розрахунку, що збільшує або зменшує податкові зобов'язання минулих податкових періодів платника, нарахування в особовому рахунку платника проводиться датою його подання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_3 до ОДПІ подано податкові декларації, в яких самостійно задекларовано грошові зобов'язання з ПДВ за серпень-грудень 2012 року, січень-травень 2013 року.

З облікової картки платника (позивача) під час судового розгляду справи встановлено, що у передбачений ч.1 п. 57.1 статті 57 ПК України строк ФОП ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання за вищезазначеними податковими деклараціями не сплатив, тому самостійно визначені та узгоджені податкові зобов'язання набули статусу податкового боргу.

В силу пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ПК України під погашенням податкового боргу розуміється зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Відповідно до п.50.1. ст.50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 10 вересня 2013 року позивачем було подано до ОДПІ уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ № у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2013 року, в якому визначено від'ємне значення в сумі 32 542 грн., яка була врахована податковим органом у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередній (звітний) податковий період.

Пунктом 87.9 ст. 87 ПК України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В контексті наведеного слід зазначити, що податковий борг, це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Таким чином, незалежно від визначеного платником податку призначення платежу, у разі наявності податкового боргу, сума такого платежу у розмірі податкового боргу зараховується на погашення цього податкового боргу в порядку черговості його виникнення.

Отже, податковий борг, який виник внаслідок несвоєчасної сплати грошового зобов'язання визначеного у податкових деклараціях за період вересень-грудень 2012 року та січень-травень 2013 року, з урахуванням положень п. 87.9 ст. 87 ПК України, вважається погашеним 10 вересня 2013 року, згідно вищевказаного уточнюючого розрахунку, оскільки саме на цю дату відбулось зменшення абсолютного значення суми податкового боргу.

Слід зазначити, що ПК України не містить норм щодо звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань (податкового боргу) у разі подання уточнюючого розрахунку після закінчення граничного строку подання розрахунків та спливу граничного строку сплати узгоджених податкових зобов'язань.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини та наведені норми чинного законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком апеляційної інстанції про обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасно сплачене самостійно визначене позивачем податкове зобов'язання, передбачених п. 126.1. ст. 126 ПК України, правильність розрахунку яких перевірено.

Доводи скаржника у касаційній скарзі не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін

А.Ф. Загородній

М.П. Зайцев