Справа № 2а-995/10/1770
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2015 р. м. Київ К/800/54835/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Ігнатенко О.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі - Інспекція)

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19.05.2010

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2013

у справі № 2а-995/10/1770

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Опорядрембуд" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Судове засідання проведено за участю представників:

Товариства - Серветник С.В., Татарчук Л.І.,

Інспекції - не з'явились.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.05.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2013, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.02.2010 № /3 в частині нарахування Товариству податкового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 176 915 грн. (у тому числі 117 943 грн. за основним платежем та 58972 грн. за штрафними санкціями), а також податкове повідомлення-рішення від 26.02.2010 № /3, за яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 141 533 грн. (у тому числі 94355 грн. за основним платежем та 47178 грн. за штрафними санкціями). Вказані судові акти мотивовані посиланням на дотримання платником умов формування податкового кредиту при відображенні у податковому обліку господарських операцій з придбання підрядних робіт у приватного підприємства «Юнісеф» (далі - ПП «Юнісеф»).

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки установленим у рамках здійснення оперативних заходів обставинам, які свідчать про неможливість виконання розглядуваних підрядних робіт задекларованим контрагентом (ПП «Юнісеф») та підтверджують номінальне оформлення спірних операцій виключно з метою отримання позивачем сприятливих податкових наслідків. Також скаржник послався на обставини щодо фіктивної діяльності ПП «Юнісеф», установлені вироком Рівненського міського суду від 25-26.05.2010 у кримінальній справі № 1-386/10.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 31.03.2009, оформлену актом від 31.08.2008 № 1102/23/34327874.

Під час цієї перевірки відповідач дійшов висновку про неправомірне формування позивачем податкового кредиту з ПДВ та валових витрат по операціям з придбання у ПП «Юнісеф» будівельно-монтажних робіт за договорами підряду з посиланням на фіктивний характер цих операцій, що стало підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Приймаючи рішення про задоволення даного позову, суди попередніх інстанцій виходили з такого.

На час виникнення спірних правовідносин порядок формування валових витрат був врегульований статтею 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 названого Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону заборонено відносити до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який регулював порядок формування податкового кредиту у період виконання розглядуваних операцій) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією - суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг). Платник повинен представити достовірні докази того, що товари (роботи, послуги) поставлені саме тим контрагентом, на користь якого здійснена оплата.

Ці обставини відповідно до частини першої статті 138 КАС входять до предмета доказування при розгляді судом адміністративного позову стосовно правомірності рішення контролюючого органу про донарахування сум податкових зобов'язань з ПДВ та/або з податку на прибуток.

У справі, що переглядається, факт поставки позивачеві будівельно-монтажних робіт у рамках правовідносин з ПП «Юнісеф» не може вважатися встановленим з огляду на те, що оцінка доказів у справі зроблена судом без дотримання вимог статті 86 КАС України. Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 69 цього Кодексу встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Задовольняючи позовні вимоги, суди обох попередніх інстанцій виходили з того, що реальність господарських операцій з поставки ПП «Юнісеф» будівельно-монтажних робіт позивачеві підтверджується договорами підряду, актами приймання будівельних робіт типової форми КБ-2В, довідками про вартість будівельних робіт форми КБ-3, податковими накладними, платіжними дорученнями про оплату придбаних робіт в безготівковому порядку.

У той же час судами не надано будь-якої правової оцінки доводам податкового органу щодо обставин, установлених у вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 25-26.05.2010 у кримінальній справі № 1-386/10, якими встановлено фіктивний характер діяльності ПП «Юнісеф» та неможливість виконання ним договірних зобов'язань перед контрагентами, у тому числі й перед Товариством.

Наявність цього вироку підтвердила і представник позивача у судовому засіданні, що відбулося 24.06.2015.

Згідно з частиною четвертою статті 72 КАС вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, у разі встановлення у вироку обставин, що свідчать про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності та виключають виконання заявленим контрагентом задекларованих поставок в адресу Товариства у визнанні податкової вигоди останнього за цими операціями має бути відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням викладеного ухвалені у справі судові акти підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд з метою ретельної перевірки наявності у розглядуваних правовідносинах юридичного складу, з яким чинне податкове законодавство пов'язує право платника на податкову вигоду, у тому числі з огляду на обставини, установлені у вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 25-26.05.2010 у кримінальній справі № 1-386/10.

За таких обставин, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області задовольнити частково

2. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19.05.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2013 у справі № 2а-995/10/1770 скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько