Справа № 826/6781/15
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6781/15 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів Старової Н.Е., Чаку Є.В., при секретарі - Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною індивідуальної податкової консультації, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до суду з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною індивідуальної податкової консультації, викладеної в листі Державної фіскальної служби України від 10.03.2015 №4925/6/99-99-17-04-01-15.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до Державної фіскальної служби України із запитом від 21.01.2015 №1/16-10/91, в якому просило надати роз'яснення з наступних питань:

Чи належить нерухоме майно, у т.ч. об'єкти дорожнього сервісу, виробничі бази, адміністративні приміщення тощо, яке обліковується на балансах дочірніх підприємств Компанії та їх філій, використовується останніми у власній виробничій діяльності для виконання робіт з експлуатаційного утримання, ремонтів, реконструкцій та будівництва автомобільних доріг загального користування, за рахунок державного (місцевих) бюджетів, до об'єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки?

Хто у такому разі (якщо майно належить до об'єктів оподаткування податком на нерухомість) виступає платником податку - Компанія (яка є власником майна згідно документів, що підтверджують право власності) чи дочірні підприємства Компанії в областях (облавтодори, які є окремими юридичними особами, на балансах яких знаходиться таке майно, яким вони володіють, користуються і розпоряджаються на праві повного господарського відання)? Які будуть правові та податкові наслідки у разі нарахування та сплати податку на нерухомість його балансоутримувачами - дочірніми підприємствами Компанії?

Якщо вказане нерухоме майно належить до об'єктів оподаткування податком на нерухомість, проте не оформлене належним чином у реєстрі прав на нерухоме майно, хто виступає платником податку на нерухомість чи можливо такий платник звільняється від сплати податку і за якою процедурою?

Яким чином визначити приналежність нерухомого майна до будівель промисловості, та яким документом можна підтвердити приналежність нерухомого майна до будівель промисловості?

Яким чином нараховувати та сплачувати податок на нерухоме майно Компанії, що знаходиться у Криму та на території проведення АТО?

Чи оподатковуються об'єкти нежитлової нерухомості в 2015 році, якщо відповідна місцева рада прийме рішення про встановлення податку на майно в частині податку на нерухомість, відмінну від земельної ділянки?

Чи оподатковуються об'єкти нежитлової нерухомості в 2015 році, якщо відповідна місцева рада не прийме рішення про встановлення податку на майно в частині податку на нерухомість, відмінну від земельної ділянки? Якщо так, то за якою ставкою?

У відповідь на вищезазначений запит Державною фіскальною службою України листом від 10.03.2015 №4925/6/99-99-17-07-01-15 надано відповідь із посиланням на норми чинного законодавства України в межах своєї компетенції.

Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" не погоджуючись з наданою відповіддю звернулося до суду з позовом про визнання недійсною індивідуальної податкової консультації.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс України, ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України встановлено, що податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відповідно до пунктів 52.4 та 52.5 Податкового кодексу України, консультації надаються контролюючими органами. Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

У пункті 53.1 статті 53 Податкового кодексу України визначено наслідки застосування податкових консультацій, а саме: не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Відповідно до пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Як вбачається з матеріалів справи, на запит позивача від 21.01.2015 №1/16-10891 про надання консультації та роз'яснення з питань практичного застосування статті 266 Податкового законодавства України, Державною фіскальною службою України листом від 10.03.2015 №4925/6/99-99-17-07-01-15 надано наступні роз'яснення:

"Згідно з пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Кодексу визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктами оподаткування податком є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Кодексу).

Згідно з підпунктами 14.1.129 та 14.1.129і пункту 14.1 статті 14 Кодексу об'єкти житлової нерухомості - це будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки, а об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені законодавством до житлового фонду.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу визначено перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктами оподаткування.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК БС), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об'єктами класифікації в ДК БС є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Кодексу).

Пунктом 33 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу передбачено, що на 2015 рік ставки податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, визначені пунктом 266.5.1 пункту 265.5 статті 265 Кодексу, не можуть перевищувати 1 відсоток мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.метр для об'єктів нежитлової нерухомості.

Також сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями) (підпункт 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Кодексу).

Платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію з розбивкою річної суми рівними частками поквартально (підпункт 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Кодексу).

Податок сплачується за місцем розташування об'єкта/об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України (підпункт 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 Кодексу).

Згідно зі статтею 3 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207 "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон № 1207) тимчасово окупованою територією визначається територія АР Крим та м. Севастополя.

Статтею 1 Закону № 1207 встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Також Законом України від 12 серпня 2014 року № 1636-VII "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" запроваджено вільну економічну зону Криму, визначено особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій частині території України згідно із статтею 13 Закону №1207.

Отже, враховуючи складну економічну та політичну ситуацію, що склалася в країні, а також з метою виконання зобов'язань зі сплати податків юридичними особам, які є власниками об'єктів житлової нерухомості на території АР Крим та м. Севастополя, пропонуємо подавати до контролюючого органу за місцем свого знаходження податкові декларації та сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до місцевого бюджету за місцем свого знаходження.

Щодо тимчасово неконтрольованої території України. Подання звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до контролюючого органу здійснюється з урахуванням наказу Державної фіскальної служби України від 07.11.2014 №256 "Про переміщення та закінчення простою".

Про рахунки та банківські реквізити для перерахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, можна ознайомитись на офіційному веб-сайті Державної казначейської служби України за адресою: http://treasure.gov.ua або у районних ДПІ та на офіційному веб-порталі Державної фіскальної служби України за адресою: http://sfs.gov.ua/byudjetni-rahunki/."

Одночасно відповідач повідомив позивача, що питання реєстрації прав власності на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належать до компетенції Державної реєстраційної служби України та регулюється законами України.

Позивач не погоджуючись із викладеним у листі Державної фіскальної служби України від 10.03.2015 №4925/6/99-99-17-07-01-15, із посиланням на відсутність індивідуальних роз'яснень по суті поставлених питань, звернувся до суду з даним позовом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем при звернення до контролюючого органу із запитом не було надано жодного документа, які б слугували отриманню більш деталізованої відповіді з урахуванням індивідуальних особливостей ведення господарської діяльності публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Більш того, питання, які ставились державною акціонерною компанією контролюючому органу не містили чіткого викладення обставин щодо проблем практичного використання конкретної норми закону. Позивачем в своєму запиті абстрактно моделювались ситуації, які залежали від певних обставин.

Враховуючи, що в силу приписів підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону, зміст запиту публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідь контролюючого органу була надана позивачеві в межах його запиту та в межах повноважень Державної фіскальної служби України.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя Н.Е.Старова

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Чаку Є.В.

Старова Н.Е.