Справа № К-29925/09-С
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2010-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2010 р. м. Київ К-29925/09

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Усенко Є.А.,

при секретарі -Шкляр А.В.,

за участю представників:

від позивача -Куц В.В., Фомового В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.08.2008 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2009 року по справі № 2-а-1343/08 за позовом Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса до Старокостянтинівської ОДПІ про визнання дій незаконними.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.08.2008 року позовні вимоги Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса до Старокостянтинівської ОДПІ про визнання дій незаконними задоволено частково.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2009 року постанова суду першої інстанції скасована та винесена нова -про відмову в позові.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, позивач 13.07.2009 року звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.01.2010 року касаційна скарга прийнята до провадження суду, по ній відкрито касаційне провадження.

В касаційній скарзі Сільськогосподарський кооператив ім. Щорса просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги щодо списання податкового боргу, який виник до 01.03.2005 року та постанову суду апеляційної інстанції посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в липні 2008 року СГК ім. Щорса звернулось до суду із позовом до Старокостянтинівської ОДПІ з вимогою визнати дії відповідача щодо включення до довідки про відсутність заборгованості за податковими зобов'язаннями нарахування податку з доходів найманих працівників за період до 01.03.2005 року; визнати СГК ім. Щорса вільним від сплати податку з доходів найманих працівників за період до 01.03.2005 року; зобов'язати Старокостянтинівську ОДПІ надати СГК ім. Щорса довідку про відсутність (наявність) заборгованості за податковими зобов'язаннями без відображення даних бухгалтерського обліку підприємства нарахованого до сплати та не перерахованого до бюджету податку з доходів фізичних осіб.

В судовому засіданні 13.08.2008 року представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив, крім зазначених в позовній заяві вимог, зобов'язати Старокостянтинівську ОДПІ списати з СГК ім. Щорса заборгованість зі сплати податку з доходів найманих працівників за період до 01.03 2005 року.

Задовольняючи вимоги позивача про визнання незаконними дій Старокостянтинівської ОДПІ щодо включення до довідки про відсутність заборгованості за податковими зобов'язаннями неузгодженої суми податку з доходів фізичних осіб, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що будь-яким з визначених Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»способів зобов'язання позивача зі сплати податку з доходів фізичних в сумі 484670,10 грн. не узгоджувалось, отже, заборгованість позивача із сплати цього податку не є податковим боргом в розумінні зазначеного Закону. Судом не знайдено підстав для задоволення вимог СГК ім. Щорса про визнання його вільним від сплати податку з доходів фізичних осіб за період до 01.03.2005р. та списання вказаної заборгованості зі сплати податку з доходів найманих працівників за період до 01.03.2005р. посилаючись на те, що сума зобов'язання не узгоджена в порядку, визначеному чинним законодавством, а тому не може бути визнана податковим боргом.

Колегія суддів апеляційного суду скасувала постанову суду першої інстанції та відмовила у позові обґрунтовуючи свої висновки доведеністю факту несвоєчасного перерахування позивачем утриманого податку з доходів фізичних осіб, який, на думку суддів, підтверджується актом звірки станом на 01.03.2008 року, підписаним керівником та головним бухгалтером СГК імені Щорса та завіреним печаткою підприємства.

Обґрунтовуючи відмову в задоволені позову щодо списання безнадійного податкового боргу суд апеляційної інстанції посилався на те, що дія п.п.18.2.1 п.18.2 ст.18 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»поширюється на ті види платежів, які відповідно до цього Закону можуть бути визнані податковим боргом. Оскільки, за висновком суду, податковий агент самостійно не узгоджує податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, отже узгодженим воно може бути лише в разі, якщо його нарахували спеціалісти податкового органу і надіслали відповідне повідомлення і в разі не сплати протягом 10 днів суми вказаної у повідомленні суми утворюється податковий борг. З огляду на те, що сума заборгованості по податку з доходів фізичних осіб рахується за бухгалтерським обліком платника і не відображена в картках особового рахунку, на думку суду, немає законних підстав для її списання згідно ст.18 вказаного Закону.

З такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно підпункту 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»об'єктом оподаткування резидента податком з доходів фізичних осіб є загальний місячний оподатковуваний доход, який відповідно до підпункту 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 цього ж Закону включає доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України є податковий агент (п.17.2 ст.17 вказаного Закону).

Податковий агент, згідно визначення, наведеного в п.1.15 ст.1 цього ж Закону, це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок;

б) надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не припускається (підпункт «а»і підпункт «б»п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»(в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Форма такого податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 29 вересня 2003 року № 451 разом із Порядком заповнення та подання податковими агентами такого податкового розрахунку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування», який визначає, зокрема податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, податок з доходів фізичних осіб відноситься до загальнодержавних податків.

Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює, зокрема порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами.

Таким чином, самостійне узгодження податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, визнання узгодженого податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, несплаченого протягом граничних строків, податковим боргом та погашення податкового боргу здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

В Законі України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначено, що під терміном «податкова декларація», «розрахунок»розуміється документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу) (п. 1.11 ст. 1 цього Закону).

Аналіз положень Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 вересня 2003 року № 451, зокрема п. 2.1, п. 3.1, свідчить, що розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), подається податковими агентами до податкового органу в строки, передбачені в Законі України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»для подачі податкової декларації за календарний квартал (підпункт «б» підпункту 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону), і він містить в собі дані про нарахований і утриманий податок та суму, яка фактично підлягає сплаті до бюджету.

Таким чином, розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), за своє суттю є податковою декларацією, розрахунком в розумінні Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

При вирішенні питання щодо правомірності зазначення відповідачем в довідці про наявність заборгованості у позивача за податковими зобов'язаннями нарахування податку з доходів найманих працівників, суду слід було дати оцінку встановленим по справі обставинам саме з огляду на зазначені положення законодавства.

Крім того, суду слід врахувати приписи п.п.15.2.1 п.15.2 ст.15 Закону України «Про погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами», відповідно до яких у разі, коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або до визнання боргу безнадійним.

Відповідно до положень п.п.18.2.1 п.18.2 ст.18 вказаного Закону підлягає списанню безнадійний податковий борг, у тому числі пеня, нарахована на такий податковий борг, а також штрафні санкції.

Під терміном «безнадійний»слід розуміти, зокрема, податковий борг юридичних та фізичних осіб, стосовно якого минув строк позовної давності, встановлений цим Законом.

Підпунктом 18.2.3 пункту 18.2 ст.18 зазначеного Закону встановлено, що податкові органи здійснюють щоквартальне списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання визначається центральним податковим органом за узгодженням з Міністерством фінансів України.

Згідно з частинами 4 та 5 цієї статті суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

З метою з'ясування правомірності заявленої позивачем вимоги щодо списання заборгованості по податку з доходів найманих працівників суду слід було витребувати у податкового органу розрахунок сум заборгованості кооперативу перед бюджетом по вказаному податку із зазначенням періодів, в які утворилась така заборгованість та чи не вирішувалось питання в порядку, встановленому п.п.18.2.3 п.18.2 ст.18 Закону України «Про погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами».

До того ж, суду першої інстанції з урахуванням положень ст.105 КАС України слід було визначити правильність обраного позивачем способу захисту порушених прав.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 159 КАС законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим -ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного скарга Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення -скасуванню з направленням останньої на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід урахувати, що згідно з частиною 1 статті 138 КАС предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Керуючись ст.ст.210, 220, 221, ст.227, 231 та ч.5 ст.254 КАС України, колегія -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса задовольнити частково, постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.08.2008 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2009 року скасувати, справу направити на новий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

За винятковими обставинами вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Головуючий:/підпис/_______________________Т.М. Шипуліна
Судді:/підписи/_______________________Л.І. Бившева
_______________________М.І. Костенко
_______________________Н.Є. Маринчак
_______________________Є.А. Усенко