Справа № 825/2022/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Чернігів Справа № 825/2022/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

при секретарі Новик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 41 КАС України, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області про визнання дій протиправними та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо відмови у поверненні ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 4500,00 грн, зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові видати подання до головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області про повернення безпідставно сплаченого збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 4500,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач придбав квартиру. При оформленні договору купівлі-продажу вказаної квартири позивачем сплачено 4500,00 грн збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна у розмірі 1% від його вартості, про що свідчить відповідна квитанція. Згодом позивач дізнався, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачувати не повинен був, так як придбав житло вперше (згідно з п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування»). Однак, після письмового звернення із відповідною заявою до відповідача, управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові відмовило позивачу у поверненні помилково сплаченої суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. У зв'язку з наведеним, ОСОБА_1 просить суд задовольнити позовні вимоги.

Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просив проводити розгляд справи без участі представника управління. Також зазначив, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно. Отже, обовязок доказування придбавання нерухомого майна вперше лежить на позивачеві. Також зазначає, що оскільки збір на обовязкове державне пенсійне страхування, сплачений позивачем, зарахований до спеціального фонду державного бюджету, а тому кошти повинні стягуватись з Державного бюджету України.

Представник управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області у судове засідання повторно не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, заперечень на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно наданої інформації, 30.03.2015 між ОСОБА_1 (покупцем) та ОСОБА_2 (продавець) укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (а. с. 7-8), з якої також вбачається, що ОСОБА_1 придбала вищезазначену квартиру вперше, оскільки в Єдиному державному реєстрі і реєстрації нерухомого майна у покупця до цього будь-якої нерухомості не було (а. с. 12).

Судом також встановлено, що перед укладенням вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири позивач сплатив збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу майна у розмірі 1% від вартості нерухомого майна, а саме: 4500,00 грн, що підтверджується квитанцією від 30.03.2015 (а. с. 10).

Позивач зареєстрував право власності на належну йому квартиру та одержав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності № 35646093 (а. с. 9).

Позивач письмово звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо повернення сплаченого ним збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 4500,00 грн, надавши відповідний перелік документів, які підтверджують факт придбання ним квартири вперше.

Однак, листом за № 11887/02 від 25.05.2015 управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові відмовило позивачу у поверненні збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, посилалось на відсутність для цього правових підстав та відсутність у Пенсійного фонду України інформації щодо реєстрації права власності громадян на нерухоме майно (а. с. 11).

Вважаючи вказану відмову неправомірною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Згідно з положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування від 26.06.1997 № 400/97-ВР.

Відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування - платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ, організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетом і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, а також громадяни, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають його вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 статті 2 Закону України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування передбачено що, об'єктом оподаткування для платників збору визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Відповідно до пункту 10 статті 4 Закону України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування на обов'язкове державне пенсійне страхування для підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності та фізичних осіб, які придбавають нерухоме майно встановлюються ставки збору на рівні 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування врегульовані Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі Порядок № 1740).

Згідно з пунктом 15-1 Порядку №1740, який містить положення аналогічні за змістом положенням вищенаведених статей Закону України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, - збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Таким чином, із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки: громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла, та громадяни, які придбавають житло вперше.

Відповідно пункту 15-3 Порядку № 1740 нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Поряд з цим, станом на час придбання позивачами нерухомого майна, так само як і станом на час розгляду справи, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Зокрема, на сьогоднішній день в Україні не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити первинне придбання нерухомого майна особою, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла. При цьому, інформацією щодо прав власності на нерухоме майно не володіє також і Пенсійний фонд України.

В той же час, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, держава зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному ж випадку, всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Суд звертає увагу на те, що питання стосовно механізму перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, - було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна придбавають житло вперше, що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.00 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Нормами частини другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, за відсутності на даний час відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава, в особі Пенсійного фонду України, як уповноваженого суб'єкта владних повноважень, зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

При цьому, відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

За таких обставин, саме органи Пенсійного фонду України зобов'язані довести, що конкретні особи придбавають житло не вперше.

Відповідно до частини першої статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, яким обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

В ході розгляду даної справи судом досліджено ряд письмових доказів, наданих суду на підтвердження позиції учасників адміністративного процесу з приводу заявленого позову.

Крім того, в матеріалах справи надана інформація, надана приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, що 30.03.2015 між ОСОБА_1 (покупцем) та ОСОБА_2 (продавець) укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, з якої також вбачається, що ОСОБА_1 придбала вищезазначену квартиру вперше, оскільки в Єдиному державному реєстрі і реєстрації нерухомого майна у покупця до цього будь-якої нерухомості не було (а. с. 12).

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, відповідачем не надано.

За наведених обставин суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 дійсно вперше придбала житло (за договором купівлі-продажу від 30.03.2015) та при оформленні документів помилково сплатила збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна.

Відтак, позивач має право на повернення суми сплаченого ним збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, як помилково сплаченого, за відсутності обов'язку здійснювати такий платіж.

Частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Органи стягнення у відповідності до пункту 39 статті 2 Бюджетного кодексу України - органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, - органи державної влади, а також органи місцевого самоврядування, уповноважені здійснювати контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), інших надходжень бюджету. Постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету від 16.02.2011 № 106, Пенсійний фонд України зазначено в переліку органів, що контролюють справляння надходжень бюджету при купівлі - продажу нерухомого майна.

Відповідно до Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 за № 291/22823, органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості придбаного нерухомого майна, позивачем сплачено помилково, то за відсутності обов'язку здійснювати такий платіж, суд приходить до висновку, що сплачена ним при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу вперше придбаного житла кошти підлягають поверненню з Державного бюджету України.

Поряд цим таке повернення коштів може відбуватись лише за дотримання ряду умов, визначених чинним законодавством.

Так, на даний час, процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії, визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 № 226, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.12.2002 за №1000/7288 (далі Порядок № 226).

Відповідно до пункту 5 даного Порядку № 226 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (ОСОБА_4.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. Подання в довільній формі надається платником до органу Державного казначейства України разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією розрахункового документа (квитанції, платіжного доручення тощо), який підтверджує перерахування коштів до бюджету. Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Державного казначейства України, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування (ОСОБА_4.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ, реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), адреси та номера контактного телефону, суми платежу, що підлягає поверненню, способу перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів або готівкою шляхом оформлення чека чи поштовим переказом на адресу, визначену в цій заяві.

Відповідно до підпункту 7 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно із додатком до постанови Кабінету міністрів України від 16.02.2011 № 106 Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету, контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна покладено на Пенсійний фонд України.

При цьому, законодавством визначено, що повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, передбачає звернення платника з заявою про повернення коштів до відповідних органів, що контролюють надходження платежу, для ініціювання внесення подання до органу Державної казначейської служби України. Тобто, першочергово платник має звернутися до відповідного контролюючого органу про повернення помилково зарахованих платежів, і лише у випадку відмови - звертається до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Як вже було зазначено вище, судом встановлено, що позивач звертався до управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові із заявою про повернення сплаченого ним збору, однак у поверненні таких коштів останньому протиправно відмовлено.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України - суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки, законодавством визначено порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який передбачає звернення платника з заявою про повернення коштів до відповідних органів, що контролюють надходження платежу, для ініціювання внесення подання до органу Державної казначейської служби України, та враховуючи необхідність повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 41, 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо відмови у поверненні ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 4500 (чотири тисячі пятсот) грн.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові видати подання до управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області про повернення безпідставно сплаченого збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 4500 (чотири тисячі пятсот) грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн 70 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан