Справа № 818/1322/15
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 р. Справа № 818/1322/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

суддів - Воловика С.В., Кравченка Є.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/1322/15

за позовом ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

про визнання наказу та повідомлення протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України (далі відповідач 1), Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі відповідач 2), в якому просить визнати наказ Управління Державної міграційної служби України в Сумській області №80 від 08.04.2015 року та повідомлення №41 від 08.04.2015 року про відмову у визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протиправними та зобовязати відповідача 2 повторно розглянути заяву про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту.

Свої вимоги мотивує тим, що він є громадянином ОСОБА_3 Федерації, народився 22 грудня 1980 року в м. Суми, прибув в Україну 15.03.2015 року у м. Суми, після чого відразу ж звернувся до Управління ДМСУ в Сумській області із заявою для вирішення питання про визнання його особою, яка потребує додаткового захисту. Основною причиною, через яку не бажає повертатись у країну постійного проживання, вказав на побоювання за своє життя, оскільки у звязку з подіями на території України він виступав проти політики Президента ОСОБА_3 Федерації. Внаслідок його політичних поглядів на ситуацію в Україні, які позивач висловлював в особистих розмовах з друзями, знайомими та іншими мешканцями Ямало-Ненецького автономного округу ОСОБА_3 Федерації, представники правоохоронних органів неодноразово погрожували йому фізичною розправою. Оскільки в м. Суми проживають родичі ОСОБА_1 та його влаштовують умови життя в Україні, він вважає, що рішення органу міграційної служби про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є таким, що суперечить положенням ст.ст. 1,10 Закону України « Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав із зазначених вище підстав.

В судовому засіданні представник відповідачів проти задоволення позову заперечувала (а.с.27-33), пояснивши, що заявник не надав будь-яких підтверджень або доказів його активної участі у відкритих акціях протесту на території ОСОБА_3 Федерації проти агресивної політики Росії по відношенню до України. Позивач не робив публічних заяв, що виражали його політичні погляди, які не поділяються владою ОСОБА_3 Федерації, а лише в особистих бесідах зі знайомими ділився своїми думками. В березні 2014 року, як тільки його сторінки в соціальних мережах почали блокувати, ОСОБА_1 їх видалив і більше Інтернетом не користувався та інформацію про свої політичні погляди не поширював. В подіях Євромайдану та в силових протистояннях на ньому участі не приймав, а лише після 25 лютого 2014 року тиждень знаходився на майдані серед багатьох інших людей. Протягом 2014 року позивач декілька разів безперешкодно повернувся до ОСОБА_3 Федерації та виїжджав з неї, жодних переслідувань з боку представників правоохоронних органів не було. Так, під час співбесіди зясовано, що він, на свій розсуд, розцінив дії дільничного інспектора щодо одноразової перевірки документів за місцем його проживання як обшук. Ні заявник, ні його рідні не є членами політичних, релігійних, громадських, військових організацій та партій. Таким чином, наведені позивачем факти не доводять існування обставин, необхідних для визнання його особою, яка потребує додаткового захисту. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, судом встановлені наступні обставини, які мають значення для справи.

Позивач, ОСОБА_1, громадянин ОСОБА_3 Федерації, народився 22 грудня 1980 року в м. Суми, країна постійного проживання ОСОБА_3 Федерація, на територію України прибув 15.03.2015 року до м. Суми, де зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5,7).

Судом встановлено, що 19.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Управління ДМСУ в Сумській області із заявою - анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив про свої побоювання повертатись у країну постійного проживання, у звязку з тим, що він приймав активну участь в акціях протесту проти агресивної політики Росії по відношенню до України, особисту участь в українському Євромайдані, відкриті висловлювання у мережі Інтернет, а також у особистих бесідах з громадянами ОСОБА_3 Федерації виражав своє ставлення до надання російськими ЗМІ неправдивої інформації щодо фактичної політичної ситуації в Україні.

Крім того, у поданій заяві ОСОБА_1 повідомив про факт незаконного перетину ним державного кордону України 15.03.2015 року в районі населеного пункту Колотилівка (РФ)-Покровка (Україна, Краснопільський район, Сумська область) без документів, що посвідчують особу (а.с.36-40,43).

26.03.2015р. співробітником сектору у справах біженців Управління ДМСУ в Сумській області ОСОБА_4 проведено співбесіду із заявником та складено письмовий висновок за наслідками розгляду справи №2015 SM0016 (а.с.45-50, 56-59).

Відповідно до пунктів 4,6 ст.8 Закону України „Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" прийнято наказ №80 від 08.04.2015 року про відмову громадянину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.62).

На підставі вказаного наказу 08.04.2015 року позивачу видано повідомлення №41 про відмову у визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки його заява є очевидною необґрунтованою, тобто відсутні умови, зазначені пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону (а.с.63).

Оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши норми чинного законодавства, суддійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року №3671- VI (далі - Закон).

Пунктом першим ст. 1 Закону № 3671-VI визначено, що біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 статті 1 вищезгаданого Закону встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Статтею 6 вказаного Закону визначено умови, за яких особа не визнається біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зокрема не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно із ч. 1, ч.7 ст. 7 Закону № 3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Частиною 1 ст.8 Закону №3671- VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, (частина 4 статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Згідно з ч.6 ст.8 Закону №3671- VI рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення (ч.7 ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Як встановлено судом, у заяві та під час співбесіди позивач вказував на існування загрози його життю, у звязку з тим, що він висловлювався проти політики Президента ОСОБА_3 Федерації відносно України, при цьому не повідомивши конкретних фактів переслідування стосовно себе. Крім того, при винесенні висновку щодо відмови ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідачем досліджувалась та аналізувалась інформація по країні походження позивача, одержана із Інтернет-ресурсів.

Позивачем не доведено, що він отримував погрози за свої політичні погляди та зазнавав фізичного насилля та переслідувань за них.

Зокрема, під час проходження співбесіди 26.03.2015 року на запитання: «Ваше звільнення з приватної компанії якось повязано з Вашим відношенням до українських подій» позивач відповів: «Ні»; на пропозицію розповісти, що спонукало його залишити Росію та звернутись за захистом в Україні, пояснив: «Я хотів розібратися, що відбувається в Україні. В лютому 2014 року я відвідував Україну та приїхав до м. Києва. Я провів тиждень в наметовому містечку на Майдані серед активістів»; на запитання: «Ви приймали участь у збройному протистоянні на Майдані?» відповів : «Ні. Я приїхав вже після трагічних подій на Майдані»; на питання: «Чим Ви займались під час Вашого перебування на Майдані?» - «Спілкувався, проводив весь час серед активістів, допомагав у доставці продуктів»; на питання : «Які дії Ви вчинили після приїзду в Україну, що могли привернути увагу органів влади ОСОБА_3 Федерації та призвести до політично вмотивованого переслідування у випадку Вашого повернення до РФ?» - «Таких дій я не вчиняв» (а.с.46, зворотній бік).

З відповіді Державної прикордонної служби України на запит суду від 10.06.2015 року вбачається (а.с.73), що громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_1, 22.12.1980р.н., протягом 2014 року 5 разів перетинав державний кордон України та повертався до ОСОБА_3 Федераці (Москва).

Тобто після його перебування на Євромайдані в м. Києві позивач безперешкодно повертався до ОСОБА_3 Федерації та виїжджав з неї, жодних переслідувань з боку представників правоохоронних органів не було.

Також, під час проходження співбесіди було встановлено, що він скачував відеоролики з українських сайтів та розміщував на своїх сторінках в соціальних мережах, проте в березні 2014 року всі сторінки ним видалено, оскільки їх блокували (а.с.47).

Отже, з весни 2014 року інформації про погляди позивача на події в Україні та владу в ОСОБА_3 Федерації в Інтернеті не поширювалося.

Жодних публічних заяв, що виражали політичні погляди, які не поділяються владою ОСОБА_3 Федерації, ОСОБА_1 не робив, а лише ділився ними під час особистих розмов з друзями та знайомими, намагаючись довести їм, що в російських ЗМІ подають неправдиві новини про Україну.

Як повідомив позивач співробітнику сектору у справах біженців Управління ДМСУ в Сумській області ОСОБА_4, яка проводила співбесіду, особисто йому будь-які погрози з приводу його політичних поглядів та національності не надходили; актів агресії чи фізичного насильства з боку населення с. Ханимей, де він мешкав, на його адресу не надходило; офіційно до органів державної влади чи правоохоронних органів його не викликали.

Лише одного разу заходив дільничний інспектор та перевірив документи позивача, при цьому, він не задавав питань, повязаних з політичними поглядами. Фактів дискримінації, повязаних з національністю ОСОБА_1 теж не було (а.с.48).

Наведене в своїй сукупності дає підстави для висновку, що побоювання позивача стати жертвою переслідувань в країні походження за політичної ознакою ґрунтується на особистих припущеннях, оскільки заявник у заяві про звернення за захистом вказав, що «до нього додому неодноразово приходили представники міліції та інших відомств Росії, проводився незаконний та безпідставний обшук його особистих речей» (а.с.44, зворотній бік), але під час співбесіди було зясовано, що він, на власний розсуд, розцінив дії дільничного інспектора щодо одноразової перевірки документів як обшук (а.с.50).

Крім того, в пункті 4.2 заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 19.03.2015 року №0016 (а.с.39) позивачем зазначено, що ні він, ні члени його родини не є членами політичних, релігійних, громадських, військових організацій та партій в країні постійного місця проживання.

Позивач не надав органу міграційної служби доказів щодо можливих особистих переслідувань його в країні походження за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення справ людини, які б ґрунтувалися на реальних подіях, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими та відповідають вимогам п.п. 1 та 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Беручи до уваги наведене, необхідно зазначити, що в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про наявність підстав для надання позивачу статусу особи, яка потребує додаткового захисту, а ті, які характеризують загальне положення в країні походження позивача, не містять конкретних відомостей про його переслідування (а.с.51-55, 59-61).

Суд вважає, що наведені позивачем обставини на підтримку своєї заяви про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, не підтверджені будь-якими доказами і викликають істотні сумніви у їх об'єктивності та вірогідності.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що наказ Управління Державної міграційної служби України в Сумській області №80 від 08.04.2015 року та повідомлення №41 від 08.04.2015 року про відмову у визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є правомірними.

Оскільки позовні вимоги про зобовязання Управління ДМСУ в Сумській області повторно розглянути заяву про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту, є похідними від позовних вимог про визнання вказаного наказу та повідомлення протиправними, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання наказу №80 від 08.04.2015 року та повідомлення №41 від 08.04.2015 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 13.07.2015 року.

Головуючий суддя (підпис) О.О. Осіпова

Суддя С.В. Воловик

ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова