Справа № 404/4546/15-а
Суддя: Бершадська О. В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/4546/15-а
Номер провадження 2-а/404/414/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі : головуючого судді - Бершадської О.В.

при секретарі Домарецькому Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, згідно довіреності , звернулась в суд із позовом від ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді, яким просить визнати бездіяльність відповідача щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 протиправною; визнати протиправним рішення №165808 від 10.06.2015 року відповідача про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та прийняти рішення про поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1, з урахуванням усіх перерахунків та індексацій пенсії, які були проведені за весь час починаючи з 07 жовтня 2009 року та виплатити нараховані пенсії. На обґрунтування вимог вказує , що вважає відмову Управління Пенсійного фонду в м. Кіровограді у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії протиправною бездіяльністю. З прийняттям рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року виключена підстава для припинення пенсійних виплат, як проживання пенсіонера за кордоном, що є підставою для поновлення конституційного права позивача на виплату пенсії незалежно від місця постійного проживання.

Разом з цим, в судовому засіданні представник позивача 08.07.2015 року подала клопотання , в якому просила суд вважати причину пропуску строку для звернення до адміністративного суду поважною та поновити даний строк . На обґрунтування клопотання про поновлення строку вказала, що ОСОБА_1 не має юридичної освіти, не знає особливостей пенсійного законодавства України, у зв»язку з чим не могла знати, що за відписками Пенсійного фонду України про врегулювання якихось нормативних актів та ратифікацією міжнародних договорів стоїть елементарна чиновницька тяганина, яка спрямована на порушення її конституційних прав. Саме такі дії Пенсійного фонду призвели до того, що позивач пропустила стільки часу на право подання позову про захист своїх порушених прав у судовому порядку .

Відповідач, його представник в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, у їх задоволенні повністю просила відмовити. До того ж, подала клопотання про застосування норм ст. ст. 99, 100 КАС України , так як позовні вимоги містять дату 07.10.2009 року, а із вказаного часу пройшло майже 5 років , при цьому, позивач звернулася до фонду лише 30.03.2015 року.

Крім того, позивач до управління Пенсійного фонду України оригінал паспорту не предявляла, не надала документа про місце проживання саме на території України. Мало місце звернення представника позивача, якому і було розяснено право громадян звернутися особисто із заявою про відновлення виплати пенсії. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом зясовано, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України і має право на одержання пенсії, яка призначена на підставах та у порядку, встановленому Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В 2001 році позивач виїхала на постійне проживання до Ізраїлю, до виїзду проживала у місті Кіровограді.

Встановлено, що за час проживання позивача за межами України, пенсія їй не виплачувалась. Із наданої копії паспорта позивач є громадянином України ( а.с. 5).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України за №608/Р-8/30 від 21.04.2015 року та за № 165808 від 10.06.2015 року відмовлено гр. ОСОБА_2 в поновленні виплати пенсії . Зазначено, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України в Ізраїлем, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Договір на сьогодні не ратифікований( а.с. 12-13).

Проте , рішення за № 165808 від 10.06.2015 року є протиправним , таким, що грубо порушує права позивача.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідаютьКонституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами. Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суд при розгляді справ зобов'язаний враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, суд вважає, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 травня 2015 року №21-168а15.

Згідно абз. 2 п. 3 Порядку , заява про припинення виплати пенсії у зв'язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, - через кожний рік дії такої довіреності тощо, подається пенсіонером (опікуном, піклувальником) особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 37 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 4).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, при наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в трьохмісячний термін з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Щодо вимог позивача про здійснення перерахунку саме з 07 жовтня 2009 року , та поданого клопотання щодо поновлення строку для звернення до суду за захистом порушених прав, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

У ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановленню істини у конкретній адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Необхідно зазначити, що строком є проміжок часу, у який особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

В даному випадку, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який затверджений Постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 р. та до якого позивач просить зобов'язати відповідача внести зміни, пов'язані із прийняттям рішення КСУ, був опублікований у Офіційному віснику України від 11.01.2006 (2005 р., № 52, стор. 728, стаття 3383, код акту 34788/2005) та набрав чинності з дня опублікування, тобто з 11.01.2006 року.

Крім іншого, вказаний нормативний акт опублікований у мережі Інтернет, зокрема, на офіційному сайті Верховної Ради України. Посиланням на цей акт міститься також на офіційному сайті Пенсійного Фонду України, а відтак цей акт є доступним для ознайомлення незалежно від місцезнаходження зацікавленої особи.

Разом з цим, рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р., на підставі якого, як вважає позивач, управління повинно було внести зміни до вищезгаданого Порядку та прийняття якого (рішення КСУ), що по суті є єдиною підставою в обґрунтування позовних вимог № 1 та № 2 до Правління ПФУ, було опубліковано в офіційному виданні «Офіційний вісник України» від 02.11.2009 року (2009 р., № 82, стор. 52, стаття 2792, код акту 48235/2009) та у Віснику Конституційного суду України (2009 р., № 6, стор. 47). Вказане Рішення також розміщено на його офіційному сайті КС України та ВР України, а відтак також є доступним для ознайомлення незалежно від місцезнаходження зацікавленої особи.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

ОСОБА_1 на даний момент перебуває за кордоном в Ізраїлі. Про порушення свого права дізналася 30.03.2015 року, про що свідчить власноручно написана заява до відповідача про відновлення виплат по пенсії. До суду позивач за захистом своїх прав звернулася 23.06.2015 року.

Причину порушення строку звернення до суду, представник позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не має юридичної освіти, не знає особливостей пенсійного законодавства України, у зв»язку з чим не могла знати, що за відписками Пенсійного фонду України про врегулювання якихось нормативних актів та ратифікацією міжнародних договорів стоїть елементарна чиновницька тяганина, яка спрямована на порушення її конституційних прав. Саме такі дії Пенсійного фонду призвели до того, що позивач пропустила стільки часу на право подання позову про захист своїх порушених прав у судовому порядку .

Відповідно до ст. стаття 101 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів, які б перешкоджали позивачу , чи його представнику у визначений законом строк звернутися до суду , а вказані причини не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, а тому суд приходить висновку, що причини пропуску строку звернення до суду є неповажними. За таких обставин, суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайшов підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, інших причин, що об»єктивно унеможливили або ускладнили подачу відповідного адміністративного позову до суду в строк передбачений ст.181 КАС України в заяві не наведено.

Таким чином, до задоволення підлягають вимоги позивача про визнання бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії протиправною; визнання протиправним рішення №165808 від 10.06.2015 року про відмову в поновленні виплати пенсії та зобов»язання відповідача здійснити перерахунок та прийняти рішення про поновлення позивачу виплати раніше призначеної пенсії у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , починаючи з 30 березня 2015 року , тобто саме з моменту звернення ОСОБА_1 до управління із заявою поданою згідно із Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року. При цьому, позовні вимоги про зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії з 07 жовтня 2009 року по 29.03.2015 року, підлягають залишенню без розгляду.

Крім того, суд також зазначає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача здійснити їй перерахунок та виплачувати пенсію з урахуванням індексації , так як позивач зверталася до відповідача із заявою поновлення виплати пенсії, проте вимога про перерахунок її пенсії та індексації пенсії нею заявлено не було, а також відповідачем ці питання при розгляді заяви позивача не розглядались. Отже, право позивача на перерахунок пенсії з урахуванням індексації відповідачем порушено не було.

Згідно вимог ст. 94 КАС України, присудити із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені по справі судові витрати в розмірі -73,08 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10-11, 71, 94, 99, 100, 102, 155, 160-167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 -протиправною.

Визнати протиправним рішення №165808 від 10.06.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області здійснити перерахунок та прийняти рішення про поновлення виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , починаючи з 30 березня 2015 року .

Присудити із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені по справі судові витрати в розмірі -73,08 грн.

В частині позовних вимог з 07 жовтня 2009 року по 29.03.2015 року позов залишити без розгляду.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_3