Справа № 22-а-2326/11
Суддя: Цяцяк Р. П.
Дата ухвалення: 2011-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-2326/11 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А. Т.
Категорія справи: 70 (10.3.1) Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Кота І.Н. та Петрички П.Ф.,

при секретарі судового засідання Колодці М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області на постанову Бориславського міського суду Львівської області від 08 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області про визнання протиправними дій, нарахування і виплату недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії як дитині війни,

В С Т А Н О В И Л А:

10.04.2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області про відновлення їй пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, визнання дій відповідача неправомірними та стягнення з відповідача на її користь недоплачену їй, як дитині війни, щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії за період з січня 2006 по червень 2008 року включно в сумі 4 189 грн. 40 коп. (а.с. 4).

Оскаржуваною постановою позов частково задоволено: зобовязано відповідача нарахувати і виплати позивачці надбавки до пенсії, як дитині війни, в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з урахуванням вже фактично отриманих сум надбавки. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 20-23).

Дану постанову оскаржив відповідач - Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області.

Апелянт просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нову, якою повністю відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог, покликаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

Покликаючись на те, що на адресу апелянта копія повного тексту оскаржуваної постанови не надходила, стверджує, що повний текст апеляційної скарги ним буде подано після ознайомлення з повним текстом оскаржуваної постанови (а.с. 25).

Як вбачається з матеріалів справи, апелянту ще у серпні 2011 року достовірно стало відомо про надіслання даної справи до суду апеляційної інстанції (а.с. 28), а 03.11.2011 року апелянта судом апеляційної інстанції було повідомлено про призначення цієї справи до апеляційного розгляду на 05.12.2011 року (а.с. 33).

Крім цього, матеріали справи містять Заперечення на позовну заяву, подані відповідачем, у яких ним наведено його доводи проти задоволення позову.

Згідно доводів вище згаданого Заперечення … відповідач звертає увагу суду на те, що на виконання вимог Закону України „Про соціальний захист дітей війни не було прийнято жодного нормативного акту, а відтак не було визначено за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку і яким чином мали б обчислюватись передбачені згаданим законом підвищення до пенсій.

Також посилається на невизначеність законодавством поняття „мінімальна пенсія за віком, як розрахункової величини для підвищення пенсії дітям війни, оскільки вважає, що встановлений ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннямінімальний розмір пенсії за віком може застосовуватися виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може застосовуватися для обчислення надбавок або підвищень інших пенсій (а.с. 11).

Незважаючи на те, що апеляційна скарга міститься клопотання справу розглядати за участю представника апелянта, останній, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 33), доповнень до поданої ним апеляційної скарги (обґрунтування вимог щодо незаконності винесеного судового рішення) до суду апеляційної інстанції не подав, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини його неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обгрунтованість оскаржуваної постанови в межах доводів апеляційної скарги, а також доводів Заперечення на позовну заяву (а.с. 11), та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що позивачка народилася у 1941 році (а.с. 4) і відповідно до ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війнинабула статусу „дитина війни, а відтак, відповідно до ст.6 вказаного Закону пенсія позивачки повинна виплачуватись із збільшенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України „Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війнизастосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який вираховується виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами про Державний бюджет України на певний рік.

З урахуванням вище наведеного, доводи апеляційної скарги в частині посилань на неврегульованість механізму реалізації положень ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війнидо уваги прийматись не можуть.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відсутності бюджетного фінансування передбачених Законом України Про соціальний захист дітей війнидоплат до пенсії, то колегія суддів вважає, що зазначене не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а відтак і ці доводи апеляційної скарги до уваги прийматись не можуть.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та прийняв оскаржуване рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись Законом України „Про внесення змін до розділу ХІІ „Прикінцеві положення Закону України „Про судоустрій і статус суддів щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами від 02.12.2010 року № 2748-УІ та ст.ст. 195, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області відхилити та залишити постанову Бориславського міського суду Львівської області від 08 червня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: