Справа № 826/5276/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28 травня 2015 року 16 год. 45 хв. № 826/5276/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Штраус Україна" до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконними дій, а також з інших питань.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Штраус Україна" (далі - позивач) до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Махової Д.А. від 15 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 39089761 (далі - оскаржувана постанова), визнання незаконними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Махової Д.А., а також поновлення виконавчого провадження № 39089761 та зобов'язання відповідача, зокрема, відділу примусового виконання рішень, вчинити дії, передбачені ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження".

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, оскільки судове рішення боржником у виконавчому провадженні фактично у повному обсязі не виконано.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його повністю.

Представник відповідача у судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. При цьому, 27 квітня 2015 року до суду через канцелярію надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 12 травня 2015 року судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Постановою від 29 липня 2013 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 39089761 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-15713/11/2670, виданого 17 липня 2013 року Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов'язання Київської регіональної митниці (боржника у виконавчому провадженні) вчинити дії щодо визначення митної вартості товарів за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортувались позивачем (стягувачем у виконавчому провадженні) на підставі декларацій: №100190000/2011/188999 від 26.07.2011; №100190000/2011/189000 від 26.07.2011; №100190000/2011/190323 від 12.08.2011; №100190000/2011/190321 від 12.08.2011; №100190000/2011/190075 від 09.08.2011; №100190000/2011/191051 від 23.08.2011; №100190000/2011/191260 від 26.08.2011; №100190000/2011/191434 від 29.08.2011; №100190000/2011/191437 від 29.08.2011; №100190000/2011/192092 від 05.09.2011; №100190000/2011/192093 від 05.09.2011; №100190000/2011/192432 від 09.09.2011; №100190000/2011/192561 від 12.09.2011; №100190000/2011/192949 від 15.09.2011; №100190000/2011/193776 від 26.09.2011; №100190000/2011/194110 від 29.09.2011; №100190000/2011/194111 від 29.09.2011; №100190000/2011/194803 від 07.10.2011; №100190000/2011/195127 від 11.10.2011; №100190000/2011/195261 від 12.10.2011; №100190000/2011/195665 від 17.10.2011; №100190000/2011/195659 від 17.10.2011; №100190000/2011/195657 від 17.10.2011; №100190000/2011/196105 від 21.10.2011; №100190000/2011/196265 від 24.10.2011; №100190000/2011/196261 від 24.10.2011; №100190000/2011/196599 від 27.10.2011; №100190000/2011/197952 від 07.11.2011; №100190000/2011/197872 від 11.11.2011; №100190000/2011/198058 від 14.11.2011; №100190000/2011/198060 від 14.11.2011; №100190000/2011/198483 від 18.11.2011; №100190000/2011/198666 від 21.11.2011; №100190000/2011/198668 від 21.11.2011; №100190000/2011/199165 від 25.11.2011; №100190000/2011/199301 від 28.11.2011 (далі - декларації).

Відповідною постановою замінено боржника у виконавчому провадженні з Київської регіональної митниці на Київську міжрегіональну митницю Міндоходів.

Оскаржуваною постановою закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у зв'язку з виконанням боржником судового рішення.

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії оскаржуваної постанови, виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону.

Зокрема, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З викладеної норми чітко вбачається, що виконавче провадження може бути закінчено за умови фактичного виконання у повному обсязі судового рішення, на виконання якого видано виконавчий документ.

В оскаржуваній постанові зазначено, що підтвердженням виконання судового рішення є лист боржника від 09 грудня 2014 року № 217/4/26-7025-04.

З метою підтвердження/спростування факту виконання у повному обсязі судового рішення, на виконання якого видано виконавчий лист, у ході розгляду справи судом з'ясовано наступне.

У листі Київської міської митниці ДФС (правонаступника боржника у виконавчому провадженні) від 09 грудня 2014 року № 217/4/26-70-25-04 зазначено, що рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості, зазначені у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2012 року у справі № 2а-15713/11/2670, скасовані. Враховуючи відсутність врегульованого на законодавчому рівні порядку визначення митної вартості шляхом прийняття рішення як акту індивідуальної дії, митницею визнається митна вартість за ціною договору щодо товарів, які імпортувались. Київська міжрегіональна митниця Міндоходів листами від 27 грудня 2013 року № 14.1/4-11/10186 до відділу примусового виконання рішень відповідача та від 27 грудня 2013 року № 14.1/4-11/10177 до позивача проінформувала про виконання митницею судового рішення.

Зокрема, у листі Київської міжрегіональної митниці Міндоходів від 27 грудня 2013 року № 14.1/4-11/10186, копія якого міститься у матеріалах виконавчого провадження, копії якого долучено до матеріалів справи, зазначено, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2012 року у справі № 2а-15713/11/2670 скасовано рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості. Враховуючи, що відсутність механізму визначення митної вартості шляхом прийняття рішення як акту індивідуальної дії, митницею визнається митна вартість за ціною договору щодо товарів, які імпортувались, заявлена декларантом.

У матеріалах виконавчого провадження міститься копія заяви Київської регіональної митниці про роз'яснення судового рішення у справі № 2а-15713/11/2670 в частині зобов'язання вчинити дії щодо визначення митної вартості товарів за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, оскільки п. 16 Порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання при ввезені їх на митну територію України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 17 березня 2008 року № 230, передбачено тільки порядок повернення надміру сплачених податків.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі № 2а-15713/11/2670 відмовлено у задоволенні заяви Київської регіональної митниці про роз'яснення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2012 року.

В обґрунтування вказаного судового рішення (ухвали) зазначено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року зобов'язано відповідача у справі вчинити дії щодо визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортувалися позивачем на підставі вантажних митних декларацій.

Такий висновок суду апеляційної інстанції в резолютивній частині є зрозумілим, оскільки прийнятий у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України та не викликає труднощів для розуміння. Натомість, відповідач у заяві про роз'яснення судового рішення фактично просить суд змінити зміст зазначеного рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2015 року К/800/9983/14 у справі № 2а-15713/11/2670 ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року залишено без змін.

Судом касаційної інстанції зазначено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2012 року визнано неправомірними та скасовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів та транспортних засобів через митний кордон України. Визнано неправомірними та скасовано рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості товарів. Зобов'язано Київську регіональну митницю вчинити дії щодо визначення митної вартості товарів за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортувалися позивачем на підставі декларацій.

Відсутні підстави для роз'яснення постанови, оскільки судове рішення є зрозумілим. Доводи заяви про роз'яснення судового рішення не вказують на незрозумілість рішення, а лише зводяться до незгоди з цим рішенням, що не є підставою для його роз'яснення.

Проаналізувавши викладені норми та обставини суд прийшов до висновку, що судове рішення боржником у виконавчому провадження фактично у повному обсязі не виконано, оскільки у його листах зазначено про визнання ним митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортувались.

Натомість, у виконавчому листі, як і у судовому рішенні у справі № 2а-15713/11/2670, зазначено про зобов'язання Київської регіональної митниці вчинити дії щодо визначення митної вартості товарів за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортувались позивачем (стягувачем у виконавчому провадженні) на підставі декларацій.

Отже, як вбачається з вище викладеного, заявлені позивачем вимоги про визнання незаконними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Махової Д.А., якою прийнято оскаржувану постанову, а також про визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови підлягають задоволенню.

Заявлена позивачем вимога про поновлення виконавчого провадження № 39089761 та зобов'язання відповідача, зокрема, відділу примусового виконання рішень, вчинити дії, передбачені ст. 75 Закону, підлягає задоволенню шляхом зобов'язання відповідача вчинити дії, направлені на відновлення виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відновлюється шляхом прийняття державним виконавцем відповідної постанови після надходження судового рішення.

За переконанням суду, вище викладене є належним способом захисту прав та інтересів позивача.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 51 Закону, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Суд зазначає, що позивачем передбачений нормами КАС України строк звернення до суду пропущений з поважних причин, оскільки із матеріалами виконавчого провадження позивач ознайомився 13 березня 2015 року, а до суду з позовом звернувся 26 березня 2015 року. Доказів направлення позивачу копії оскаржуваної постанови суду не надано.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Штраус Україна" до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про визнання незаконним та скасування рішення відповідача, визнання незаконними дій, а також з інших питань підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 39089761.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 39089761 від 15 грудня 2014 року, прийняту старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А.

4. Зобов'язати управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві вчинити дії, направлені на відновлення виконавчого провадження ВП №39089761.

5. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин