Справа № 813/7199/14
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 р. Справа № 876/11011/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївцемремонт» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області до товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївцемремонт» про стягнення заборгованості,

встановив:

23 жовтня 2014 року управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області (далі УПФ України в Миколаївському районі Львівської області) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївцемремонт» про стягнення заборгованості.

Зазначає, що відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України відповідач зобов'язаний відшкодувати УПФ України в Миколаївському районі Львівської області фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах його працівникам, однак не виконав свого обов'язку, внаслідок чого за вересень 2014 року у нього виникла заборгованість в розмірі 34419,93 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року позов задоволений.

Товариство з додатковою відповідальністю «Миколаївцемремонт» оскаржило постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного зясування фактичних обставин справи і з порушенням норм матеріального права, просить її скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що більшість пенсіонерів, яким призначені пенсії, що підлягають до відшкодування, працювали на ТзДВ «Миколаївцемремонт» до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто до 01.01.92, а тому пенсія їм мала призначатись на підставі ст. 100 вказаного Закону, згідно якої підприємства не відшкодовують витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, а не на підставі ст. 13 цього Закону. Крім того, зазначає, що всупереч п.п.3 ч.1 ст. 128 КАС суд не відклав розгляд справи у разі неприбуття в судове засідання відповідача, який не є суб'єктом владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд відповідно до ч.1 ст. 196 КАС України ухвалив провести розгляд у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області надсилало відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак відповідачем обов'язок по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за вересень 2014 року не виконаний. Заборгованість по сплаті вказаних виплат складає 34419,93 гривень.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що оскільки витрати на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених особам відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» покриваються підприємствами та організаціями, де працювали пенсіонери і на яких набули стаж, тому відповідач повинен відшкодовувати такі витрати.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами вищевказаного Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до приписів п.6.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженою постановою Пенсійного Фонду України від 19.12.2003 року, Пенсійний фонд щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, які надсилає підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених пенсій, визначає розмір сум до відшкодування на поточний рік.

Згідно з п.6.8 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, товариству з додатковою відповідальністю «Миколаївцемремонт» було надіслано розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт рудників) з вересня 2014 року.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач добровільно не сплачує вказаної заборгованості, тому її слід стягнути в судовому порядку, є цілком підставний.

Доводи апелянта про те, що ним не були отримані розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій та копії корінців повідомлення про заявлену до відшкодування суму форми «Ю» апеляційний суд не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься копія повідомлення форми «Ю» № 373 від 04.09.2014 року, направлена товариству з додатковою відповідальністю «Миколаївцемремонт», в якій зазначено, що представник відповідача отримав повідомлення 9 вересня 2014 року, про що він розписався.

Щодо посилань апелянта на проведення судового засідання без його участі, що позбавляло його можливості подати свої заперечення, то це не є підставою для скасуання судового рішення, оскільки відповідач був завчасно повідомлений про розгляд справи, мав можливість подати суду письмові заперечення або заяву про відкладення розгляду справи. В апеляційній скарзі апелянт також не зазначає поважності причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, як і не зазначає, які саме обставини не зясовані судом першої інстанції, також не подає жодних доказів на ствердження цих обставин.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївцемремонт» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі № 813/7199/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_1