Справа № 274/2668/15-а
Суддя: Замега О. В.
Дата ухвалення: 2015-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

cправа № 274/2668/15-а
провадження № 2-а/0274/106/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2015 року м. Бердичев

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу ДВС Бердичівського МРУЮ, третя особа: ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі, про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дії державного виконавця відділу ДВС Бердичівського МРУЮ протиправними, та визнати незаконною та скасувати постанову від 24.03.2015 року ВП № 45791057 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Позовну заяву мотивує тим, що на підставі постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.08.2014 року, якою зобов'язано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату їй щомісячної основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачену ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі восьми мінімальних пенсії за віком (основна пенсія) та 75 відсотків мінімальної пенсії за віком(додаткова пенсія), з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, починаючи з 05 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року, позивачка отримала виконавчий лист № 274/4433/14-а, який пред'явила до виконання до відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції. Постановою державного виконавця зазначеної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження ВП № 45791057. Постановою ВП № 45791057 від 24.03.2015 року державного виконавця ВДВС Бердичівського МРУЮ, яку вона отримала рекомендованим листом з повідомленням під розпис 21.05.2015 року, її виконавчий лист був повернутий на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на те, що відповідно п. З "Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 року рішення суду, тобто виконавчий лист, подаються до органів виконавчої служби для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

З такими висновками державного виконавця вона не може погодитися з наступного.

Пунктом 4 "Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 року, на яку посилається начальник відділу, визначено, що необхідно подати до органу державної виконавчої служби оригінал (дублікат) виконавчого листа або рішення суду (належним чином завірену його копію). Крім того, державний виконавець не врахував, що п. 2 зазначеного Порядку, згідно якого підлягають погашенню заборгованості ті судові рішення, які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року. Її судове рішення видане в 2014 році, та не підпадає під норми зазначеної постанови. Також, запропонований державним виконавцем порядок виконання рішення суду не звільняє державного виконавця вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. З матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що неможливість виконання судового рішення підтверджується будь - якими доказами. Державним виконавцем не винесено актів перевірки. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження встановлено, що згідно листа ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області здійснено перерахунок її пенсії у розмірі 40712.57 грн.. Виплата донарахованої суми в зазначеному розмірі не проведена. При цьому, державним виконавцем не надано доказів про припинення виплати доплат до пенсії, про відсутність коштів в сумі 40712,57 грн., передбачених на виплату позивачу на відповідному рахунку Державного казначейства для виконання судового рішення, про зобов'язання боржника здійснити виплату вказаних коштів, доказів перевірки вказаних обставин, складання відповідного акту, доказів наявності постанов про накладення штрафів за невиконання судового рішення та звернення до правоохоронних органів з відповідним поданням. Таким чином, державний виконавець та боржник з часу відкриття виконавчого провадження до часу винесення постанови про повернення виконавчого документа не вчинив дій, передбачених статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 263 КАС України, а саме не звернулися до суду із заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення. Таким чином висновки державного виконавця про наявність підстав для повернення виконавчого документу без фактичного прийняття будь - яких заходів для виконання рішення суду, є необґрунтованими.

В судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача - відділу ДВС Бердичівського МРУЮ ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності. В судовому засіданні 06.07.2015 року був присутній і позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення проти позову.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності. В судовому засіданні 06.07.2015 року була присутня і позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання.

Дослідивши й оцінивши представлені письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення; якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно частини 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.08.2014 року, зобов'язано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату позивачці щомісячної основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачену ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі восьми мінімальних пенсії за віком (основна пенсія) та 75 відсотків мінімальної пенсії за віком(додаткова пенсія), з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, починаючи з 05 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року( даний факт сторони не оспорюють).

10.12.2014 року позивачкою до відділу ДВС Бердичівського МРУЮ в порядку ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» було подано виконавчий лист № 274/4433/14-а, виданий 04.12.2014 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області.

10.12.2014 року старшим державним виконавцем Оленюком Є.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45791057( а.с.21).

Тобто дане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа, який був наданий до ВДВС позивачкою, будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1 надавався інший документ і він не був прийнятий до розгляду державним виконавцем в судовому засіданні не здобуто.

Боржникові надано строк для самостійного виконання до 17.12.2014 року.

18.12.2014 року у відповідності до положення ст. 75 Закону (на наступний день після закінчення строку наданого боржникові державним виконавцем для самостійного виконання рішення суду), державним виконавцем було здійснено вихід на дільницю за вказаною у виконавчому документі адресою місцезнаходження (реєстрації) боржника: Житомирська обл., м. Бердичів. вул. Л. Карастоянової, 29. з метою перевірки виконання боржником више вказаного рішення.

Під час візиту державного виконавця службовій особі боржника особисто було доведено до відома рішення суду, та зобов'язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної основної та додаткової пенсії, про що було складено відповідний акт(а.с.44).

Додатково державним виконавцем було встановлено, що згідно розпорядження № 183996 від 13.11.2014 року проведено обрахунок суми та визначено розмір в сумі 40712.57 грн., та справу направлено до ОСОБА_2 з Координації та контролю за виплатою для подальшої виплати, про що також було складено акти( а.с. 42-43).

06.01.2015 року державним виконавцем, в порядку положень ст.ст. 5, 11 Закону, було направлено боржникові вимогу надати інформацію про виконання ним рішення суду(а.с. 22).

16.01.2015 року на адресу відділу ДВС надійшло повідомлення боржника (вих. № 371/02 від 09.01.2015 року) згідно ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі було частково виконано рішення суду, а саме: проведено нарахування стягувану основну, як особі, віднесеної до категорії 1, інваліду 2 групи та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ст.ст. 50, 54 Закуну України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 05.02.2014 року по 02.08.2014 року в сумі 40712,57 грн.( а.с.18, 19).

Крім того в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі після отримання 28.10.2014 року ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 року по справі № 274/4433/14-а було здійснено нарахування ОСОБА_1 основної, як особі віднесеної до категорії 1, інваліду 2 групи та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачену ст.ст. 50, 54 Закону України " Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 05.02.2014 року по 02.08.2014 року в сумі 40712,57 грн., про що винесено розпорядження № 183996 від 13.11.2014 року, що підтверджується копією розпорядження № 183996 від 13.11.2014 року(а.с.32).

Опрацьовану пенсійну справу ОСОБА_1 було направлено до управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області для включення в відомості проведення додаткові виплат в грудні місяці 2014 року. Вкзані дії були вчинені управлінням в добровільному порядку, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження по справі ОСОБА_1О управління надіслало на адресу відділу ДВС Бердичівського МРУЮ повідомлення від 09.01.2015 року за № 371/02 в якому зазначило, що на виконання постанови Бердичівського міськрайонного суду від 20.08.2014 року по справі № 274/4433/14-а управлінням було проведено відповідний перерахунок пенсії, суму доплати включено у додаткову відомість, виплата якої буде проведена за наявності фінансування з державного бюджету України, оскільки фінансування даних виплат проводиться Пенсійним фондом централізовано. Інших наявних коштів, які могли бути спрямовані управлінням на виконання рішення суду в управлінні не має.

20.01.2015 року державним виконавцем було повторно здійснено вихід на за адресою боржника, з метою встановлення обставин в зв'язку з якими боржником було частково виконано рішення суду, під час якого також було складено акт( а.с. 45).

Тобто доводи позивачки, що державним виконавецем під час виконання судового рішення не складено актів перевірки, є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

Також на думку суду є безпідставними доводи позивачки, що підлягає скасуванню дана постанова, в зв"язку з тим, що державним виконавцем не враховано п. 2 "Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою," затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 року, оскільки відповідно до зазначеного Порядку підлягають погашенню заборгованості ті судові рішення, які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року, а рішення( постанова) по її справі винесене 20.08.2014 року.

Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку, виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, які видані або ухвалені до 01.01.2013 р., подаються до органів державної виконавчої служби для здійснення їх обліку, інвентаризації та подальшої передачі органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості.

Як вбачається п. 2 даного порядку до органів ДВС подаються виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, в той же час як вбачається з постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.08.2014 року, зобов'язано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату позивачці щомісячної основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, тобто п. 2 зазначеного порядку, на думку суду, в даному випадку не може бути застосований.

Відповідно, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України. 1942 р., № 13. сі. 178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (Відомості Верховної Ради України. 2005 р. № 4, ст. 94 із наступними імінами), Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (Відомості Верховної Ради України. 2003 р. № 15. ст. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Відомості Верховної Ради України. 1992 р., № 29. ст. і99 із наступними змінами), пункту "ж" частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р. № 4. ст. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України. 1993 р. № 45, ст. 425 із наступними змінами), ст. 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України. 1999 р. № 50, ст. 433 із наступними змінами), статей 6-1, 6-2, 6-3 та 6-4 Закону України " Про жертви нацистських переслідувань" (Відомості Верховної Ради України, 2000 р. № 24, ст. 182 із наступними змінами) застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійною фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкової і державного соціальної страхування на 2014 рік.

В зв"язку з чим 24.03.2015 року державним виконавцем, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону " Про виконавче провадження" було завершено виконавче провадження ВП 45791057 (ЄДРВП) шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень, судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться па підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідні до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 11 вказаного Закону, державний виконавець зобов"язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і ним Законом.

Що ж стосується доводів позивачки про те, що спірна постанова підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не вживалися заходи щодо притягнення посадових осіб управління до відповідальності за невиконання рішення суду, то на думку, суду вони є безпідставними виходячи з наступного.

Зі змісту виконавчого документа № 274/44/33/14-а виданого 04.12.2014 року вбачається, що рішення суду на користь ОСОБА_1 носить зобов'язальний характер, оскільки судом зобов'язано боржника ОСОБА_2 пенсійною фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, передбачену ст.ст. 50.54 Закону України " Про статус та соціальний захист громадян", які постраждали внаслідок Чорнобильської катасгрофи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком(Основна пенсія), та 75 відсотків мінімальної пенсії за віком(додаткова пенсія), з урахуванням ч. І ст. 28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, починаючи з 05 лютого 2014 по 02 серпня 2014 року.

Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити

дії, та відповідальність за невиконання вказаної категорії рішення, передбачені статтям 75, 89 Закону. Вказаними статтями зокрема встановлено, що державний виконавець у разі певиконання боржником без поважних причин вимог щодо виконання рішення суду у визначений державним виконавцем строк, накладає на боржника штрафні санкції відповідно до ст. 89 Закону.

Отже, підставою для застосування штрафних санкцій до боржника може бути інша достовірна інформація, що боржником рішення суду не виконане без поважних причин

У ході здійснення виконавчого провадження встановлено, що боржник з поважних причинив не може здійснити виконання даного судового рішення.

А тому, застосувати до боржника заходи примусового виконання в порядку ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» не можливо, оскільки боржник неухиляється від виконання рішення суду та виконує рішення суду в межах наданих повноважень, а рішення суду в частині виплати нарахованих коштів виконує в межах коштів затверджених кошторисом на відповідний рік за рахунок коштів державного бюджету.

Верховним Судом України при здійсненні перегляду судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (постанова ВСУ від 24.03.2015 року у справі № 21-66а15 реєстраційний номер рішення з єдиного державного реєстру судових рішень 43974736) по справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в- Івано-Франківській області ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА11. про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного штрафу зазначено наступне:

"На підставі аналізу зазначених норм права слідує висновок про те, що невиконання судового рішення органом Фонду в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів

Тобто, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у органу Фонду не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки такий боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем семиденного та, повторно, п'ятиденного строку виконати судове рішення в цій частині, а накладення штрафу, визначеного ст. 89 Закону України "Про виконавче провадження", у даному випадку є таким, що суперечить наведеному законодавству".

Відповідно до ч. І ст. 244-2 КАС України, зазначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган здійснюється ДКСУ в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами що реалізує державну політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів України в установленому Кабінетом Міністрів порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів та бюджетних установ., згідно якого стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ покладається виключно на державну казначейську службу.

Боржник за виконавчим провадження, підпадає під поняття визначені у статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», як державний орган, та рішення суду на користь ОСОБА_1 носить зобов'язальний характер.

У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення, визначення джерел державного соціального забезпечення, контроль за використанням коштів Державного бюджету України.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України ( що включає право на достатнє харчування, одяг, житло).

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 у справі щодо стажу наукової роботи, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави з економічною доцільністю, соціально- економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховував також положення актів міжнародного права.

Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, ще здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфер: є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У рішеннях від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 Конституційний Суд України сформулював правові позиції стосовно такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність). Крім того, згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 17 березня 2005 року № 1-рп/2005 (у001р710-05) у справі про надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, держава зобов'язана відповідним чином регулювати економічні процеси, встановлювати і застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

В п. 2.2. ч. І рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 по справі № 1-42/2011 Конституційний Суд України зазначив, що основним Законом України (254к/96-ВР) органи законодавчої, виконавчої та судової владі здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України та зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19);

Відповідно до Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92).

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Статтями 46 та 47 Бюджетного кодексу України визначено стадії виконання бюджету за видатками та кредитуванням та встановлення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів.

Так, основними стадіями виконання бюджету за видатками та кредитуванням є зокрема, встановлення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів на основі та в межах затвердженого розпису бюджету; затвердження кошторисів, паспортів бюджетних програм (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), а також порядків використання бюджетних коштів; взяття бюджетних зобов'язань тощо.

Відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до змісту ч. 2 ст. 49 Бюджетного кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у виключно у разі наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

Стаття 55 Бюджетного кодексу України, закріпила захищені видатки бюджету (видатки загального фонду бюджету, обсяг яких не може змінюватися при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень), серед яких видатки на оплату праці працівників бюджетних установ та нарахування на заробітну плату.

Законодавець визначив відповідальність та заходи впливу за вчиненні порушення бюджетного законодавства, до яких п. 29 ст. 116 вказаного кодексу віднесено і здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік" до видатків бюджету не віднесено проведення спірних виплат у розмірах, визначених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», причому передбачено, з метою стабілізації економічної ситуації в державі та економного і раціонального використання бюджетних коштів, скорочення видатків бюджету, в тому числі і захищених - на оплату праці працівникам бюджетної сфери.

Законом України" Про внесення змін до Закону України " Про державний бюджет України на 2014 рік" за №1622 від 31.07.2014р. ( набув чинності 03.08.2014 року) встановлено, що з 01.01.2014 року норми та положення ст.ст. 50, 51, 52, 54 Закону України " Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів, бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Також, на думку суду, є безпідставними доводи позивачки, що державний виконавець та боржник з часу відкриття виконавчого провадження до часу винесення постанови про повернення виконавчого документа не вчинив дій, передбачених статтею 263 КАС України, а саме не звернулися до суду із заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення, оскільки норми ст. 263 КАСУ України, стосуються лише порядку примусового виконання виконавчих листів, виданих адміністративними судами, а зі змісту виконавчого документа № 274/44/33/14-а виданого 04.12.2014 року вбачається, що рішення суду на користь ОСОБА_1 носить зобов'язальний характер.

Таким чином, аналізуючи всі обставини справи та правові норми, які їх регулюють, суд вважає, що державним виконавцем постанова від 24.03.2015 року ВП № 45791057 про повернення виконавчого документа стягувачеві, була винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 17, 69-71, 158-163 КАС України, ст.ст. 11, 75, 82, 83, 255 Закону України " Про виконавче провадження", суд-

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_1 до відділу ДВС Бердичівського МРУЮ, третя особа: ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови державного виконавця відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В.Замега