Справа № 872/17870/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2015 рокусправа № 2а/333/131/13

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новоженіна І.Є.,

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_2 (дов.від 26.02.2015 року)

відповідача: - Циганок А.В. (дов.від 05.01.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2013 р. у справі № 333/3734/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду Комунарського району м. Запоріжжя

про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

"25" лютого 2013 р. ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду Комунарського району м. Запоріжжя в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_4; зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату пенсії ОСОБА_4 з моменту припинення нарахування пенсії до теперішнього часу.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача щодо безпідставного припинення виплати пенсії.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2013 р. у справі № 333/3734/13-а в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду Комунарського району м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними - відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що позивачем не доведено протиправності оскаржуваних дій відповідача.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2013 р. у справі № 333/3734/13-а, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не вірно застосовував норми матеріального права, керуючись під час винесення рішення положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року, в той час як пенсія позивачу призначалась у 2002 році, тобто до набрання чинності даним нормативно-правовим актом, відповідно норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до даних правовідносин застосовувати неможливо.

Представниками сторін надано ґрунтовні пояснення щодо обставин по справі та підтримано позиції викладені в апеляційній скарзі та запереченнях до неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4 звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії 17.03.2003 року, разом з документами, необхідними для призначення пенсії, позивачем надано паспорт громадянина СРСР. Позивач зобов'язалась до 01.09.2003 року надати паспорт громадянина України, що підтверджується пояснювальною запискою.

Відповідачем на підставі наданих документів, призначено ОСОБА_4 пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 17.03.2003 року по 31.08.2003 року.

В вересні 2003 року позивачем до УПФУ надано тимчасове посвідчення громадянина України, дійсне до 01.10.2003 року, наслідок чого виплату пенсії ОСОБА_4 продовжено до 30.09.2003 року.

В подальшому позивач виїхала на постійне місце проживання за кордон. Отримання пенсії позивачем доручено доньці - ОСОБА_5, що підтверджується довіреністю від 20.07.2001 року.

Внаслідок тривалого неотримання пенсії ОСОБА_4, виплату пенсії Управління припинено 01.06.2004 року.

28.03.2012 року ОСОБА_4 звернулась до УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя з заявою про поновлення виплати пенсії, перерахунок та виплату неотриманої пенсії з 2002 року, надавши до заяви паспорт громадянина України, виданий 17.11.2005 року.

З березня 2012 року, пенсійні виплати позивачу поновлено, пенсія нараховувалась та виплачувалась у відповідності до вимог чинного законодавства.

Не погодившись з діями пенсійного фонду України щодо нездійснення перерахунку пенсії за минулий час, позивач звернулась до суду.

Спірним є питання припинення виплати пенсії та відмова у здійсненні перерахунку за минулі періоди. Дослідивши обставини по справі, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

На виконання даної норми позивачу 17.03.2003 року призначено пенсію за віком.

Пенсію позивачу призначено тимчасово, оскільки згідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", затвердженому Наказом Мінсоцпраці від 30.04.2002 № 224/30, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її постійного проживання та вік). Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_4 до Пенсійного фонду подано паспорт громадянина СРСР, в той час як згідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України. Після надання необхідних документів виплату пенсії подовжено.

Приписами ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначені підстави припинення виплати пенсії, так, зокрема положеннями п. 4 передбачено, що виплата пенсії за рішенням Пенсійного фонду України припиняється в разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

З 01.06.2004 року, на виконання вимог ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплату пенсії ОСОБА_4 припинено, оскільки остання виїхала за кордон, а отже фактично не мала можливості отримувати пенсію.

Посилання скаржника на те, що пенсію повинна була отримувати донька ОСОБА_4 за довіреністю, а отже така підстава для припинення виплат як неотримання протягом 6 місяців є необґрунтованою, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до пояснень представника відповідача, довіреність на отримання пенсії надана до Пенсійного фонду лише 28.03.2012 року, а отже до цього моменту виплата пенсії третій особі без надання документу, що підтверджує повноваження особи, є неможливою. Наведене підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача, витребувані та досліджені судом апеляційної інстанції, в яких відсутня довіреність, виписана позивачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією Пенсійного фонду щодо наявності підстав для припинення виплати пенсії у зв'язку із фактичним неотриманням особою призначених пенсійних виплат, проте, вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено підстави та порядок припинення виплати пенсії, набрав чинності з 01.01.2004 року. Диспозиція п.4 ч.1 ст.49 Закону обов'язковою умовою припинення виплати пенсії, вказує на неотримання особою пенсії протягом 6 місяців поспіль. Тобто, припинення виплати пенсії, на підставі неотримання особою пенсії протягом 6 місяців може відбутись не раніше 01.07.2004 року.

На відміну від наведеного, позивачу припинено виплату пенсії 01.06.2004 року, тобто, після спливу 5 місяців неотримання пенсії, з моменту набрання чинності нормативно-правовим актом, який передбачає таке припинення. З огляду на викладене, колегія суддів вважає протиправними дії Пенсійного фонду України щодо передчасного припинення виплати пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції не в повному обсягу встановлено обставини по справі, що в свою чергу призвело до невірного застосування норм матеріального права, що згідно до ст..202 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2013 р. у справі № 333/3734/13-а - задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2013 р. у справі № 333/3734/13-а - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_4 з 01.06.2004 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя провести нарахування та виплату пенсії за період з 01.06.2004 року по 01.07.2004 року.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко