Справа № 2а/0370/1598/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Справа № 62599/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Астерія» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року у справі за позовом Приватного підприємства «Астерія» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ПП «Астерія» звернулось до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції, яким просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 09.08.2010 року № /1, яким йому визначено податкове зобов'язання з податку з доходів найманих працівників в розмірі 21237,75 грн., в тому числі 7079,25 грн. за основним платежем і 14158,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що відповідач правомірно прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки було встановлено, що ПП «Астерія» в період з 10.09.2007 року до 15.03.2010 року незаконно використовувало працю найманих працівників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 без укладення трудових договорів, що підтверджується вироком суду, в зв'язку з чим позивач був зобов'язаний утримувати і сплачувати за цих осіб податок з доходів найманих працівників, однак всупереч вимогам законодавства не робив цього. Суд відхилив твердження позивача про невідповідність сум заробітної плати, виплачених цим особам, зазначеним у акті перевірки, оскільки дані суми встановлено на підставі протоколів допитів зазначених осіб як свідків, а позивач не подав жодних доказів у спростування даних фактів, а також не підтвердив документально виплату заробітної плати в іншому розмірі.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не заперечує факту перебування ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у трудових відносинах з підприємством в періоді, що перевірявся, однак вважає, що відповідач безпідставно визначив суми заробітної плати, виплаченої цим особам, і відповідно розмір податку з доходів найманих працівників, оскільки їх показання в якості свідків в межах кримінальної справи не є належним доказом даної обставини, будь-яких інших доказів податковий орган не надав і, крім того, зазначені особи не були допитані судом під час розгляду даної адміністративної справи. Водночас позивач зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про оплату праці» виплачував вказаним особам мінімальну заробітну плату, з приводу чого між ними і виник спір, відповідно ОСОБА_1 було виплачено 9700,00 грн., а не 33100,00 грн. як він стверджував, ОСОБА_2 7548,00 грн., а не 10835,00 грн., ОСОБА_3 1260,00 грн., а не 2060,00 грн., а ОСОБА_4 1200,00 грн. Отже, загальна сума заробітної плати, виплачена цим особам, становила 19878,00 грн., а не 47195,00 грн., як зазначає відповідач, в зв'язку з чим розмір податкового зобов'язання повинен становити 3011,82 грн., а розмір штрафних санкцій 6023,64 грн.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановив суд, 12-18.05.2010 року працівники Луцької об'єднаної державної податкової інспекції на підставі постанови слідчого Волинської транспортної прокуратури від 22.04.2010 року провели виїзну позапланову перевірку ПП «Астерія» з питань дотримання вимог податкового, іншого законодавства в частині використання праці найманих працівників протягом 2007-2010 років, за результатами якої складено акт від 20.05.2010 року № 2905/17-235/32508305.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме не виплачено заробітну плату ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та не утримано і не перераховано податку з доходів фізичних осіб.

На підставі даного акта Луцька об'єднана державна податкова інспекція прийняла податкове повідомлення-рішення від 09.08.2010 року № /1, яким ПП «Астерія» визначено податкове зобов'язання з податку з доходів найманих працівників в розмірі 21237,75 грн., в тому числі 7079,25 грн. за основним платежем і 14158,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 15 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) податковий агент - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Відповідно до пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 цього Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

Згідно з пп. пп. 8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 цього Закону податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується платнику податку особою, що його нараховує, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду.

Згідно абз. 1 п. 19.2 ст. 19 цього Закону особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Статтею 7 даного Закону було передбачено, що ставка податку з доходів фізичних осіб становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

Відповідно до пп. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 цього Закону у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

А відповідно до пп. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов'язкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку, збору (обов'язкового платежу).

Як встановив суд, ПП «Астерія» в період з 10.09.2007 року до 15.03.2010 року незаконно використовувало працю найманих працівників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 без укладення трудових договорів та без внесення відповідних записів до трудових книжок, що підтверджується вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2010 року у справі 1-588/2010 в кримінальній справі про обвинувачення директора ПП «Астерія» ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України (грубе порушення законодавства про працю), а також не заперечується позивачем.

Таким чином, оскільки ПП «Астерія» фактично використовувало найману працю зазначених фізичних осіб, відповідно до вимог наведених вище норм воно було зобов'язане утримувати і сплачувати податок з доходів найманих працівників із сум виплаченої їм заробітної плати, чого позивач також не заперечує.

Як вбачається із зазначеного вище акту перевірки, податковий орган встановив, що ПП «Астерія» виплатило зазначеним особам заробітну плату в загальному розмірі 47195,00 грн., в тому числі ОСОБА_4 1200,00 грн., ОСОБА_2 10835 грн., ОСОБА_3 2060 грн., а ОСОБА_1 33100 грн., однак податок з доходів найманих працівників при виплаті заробітної плати позивачем не нараховувався та до бюджету не сплачувався.

При цьому, зазначені вище суми були встановлені податковим органом на підставі протоколів допитів зазначених осіб в якості свідків в межах кримінальної справи.

Колегія суддів погоджується з доводами позивач, викладеними в апеляційній скарзі, про те, що зазначені вище протоколи допиту свідків є неналежними доказами для встановлення розміру заробітної плати, виплаченої ПП «Астерія» найманим працівникам, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 цього кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

А згідно з ч. 4 цієї статті обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як встановив суд із наданих сторонами пояснень та доказів, Луцька об'єднана державна податкова інспекція не надала належного обґрунтування розміру донарахованого позивачу податкового зобов'язання з посиланням на документи фінансового чи бухгалтерського обліку ПП «Астерія», а письмові пояснення (свідчення) працівників, на думку колегії суддів, не є податковою інформацією в розумінні норм чинного на час виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, тому не можуть бути підставою для нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень всупереч вимогам наведених норм не довів правильності та обґрунтованості визначення позивачу розміру податкового зобов'язання з податку з доходів найманих працівників.

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як зазначено вище, ПП «Астерія» визнає, що виплатило вказаним вище особам заробітну плату в загальному розмірі 19878,00 грн., а саме ОСОБА_1 було виплачено 9700,00 грн., ОСОБА_2 7548,00 грн., ОСОБА_3 1260,00 грн., а ОСОБА_4 1200,00 грн.

Таким чином, враховуючи визнану позивачем суму заробітної плати, виплаченої найманим працівникам, які перебували з підприємством у фактичних трудових відносинах, в розмірі 19708,00 грн., розмір податкового зобов'язання з податку з доходів найманих працівників з врахуванням ставки податку 15% повинен становити 3011,82 грн., а розмір штрафних санкцій 6023,64 грн.

Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 09.08.2010 року № /1 в частині визначення ПП «Астерія» податкового зобов'язання з податку з доходів найманих працівників в розмірі 12202,29 грн., в тому числі 4067,43 грн. за основним платежем та 8134,86 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є необґрунтованим, в зв'язку з чим підлягає скасуванню. Водночас в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення, на думку колегії суддів, є правомірним та обґрунтованим.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що не підлягає задоволенню вимога апеляційної скарги про направлення справи на новий розгляд, оскільки ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено таких повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Астерія» задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року у справі № 2а-1598/11/0370 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 09 серпня 2010 року № /1 в частині визначення Приватному підприємству «Астерія» податкового зобов'язання з податку з доходів найманих працівників в розмірі 12202 (дванадцять тисяч двісті дві) грн. 29 коп., в тому числі 4067 (чотири тисячі шістдесят сім) грн. 43 коп. за основним платежем та 8134 (вісім тисяч сто тридцять чотири) грн. 86 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 03.07.2015 року