Справа № 806/2143/15
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Житомир справа № 806/2143/15

час прийняття: 14 год. 55 хв. категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Длугаш О.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Головакової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Житомирській області про визнання відмови протиправною,

встановив:

Позивач звернувся з позовом до суд, в якому просив визнати відмову зазначену у листі Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 26.12.2014 за № 19-6-0.21-8620/2-14 у надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 450 га на території Хомутецької сільської ради Брусилівського району ОСОБА_1 протиправною. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.06.2014 (справа №806/1784/14) відповідача було зобов'язано відповідно до вимог земельного законодавства розглянути клопотання позивача ще від 25.03.2014 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Проте, за результатами такого розгляду відповідач листом від 26.12.2014 № 19-6-0.21-8620/2-14 повідомив, що у клопотанні не зазначено обґрунтування розмірів земельної ділянка, яку має намір отримати позивач в користування з урахуванням можливості її обробітку, не обґрунтовано необхідність отримання великої площі земельної ділянки та не зазначено при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, зокрема, не наведено доказів наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку землі таких великих площ. Позивач вважає, що така відмова відповідача суперечать статті 123 Земельного кодексу України, оскільки нею заборонено вимагати додаткові документи.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.06.2014року (справа №806/178/14), яка залишена ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2014 без змін, зобов'язано Головне управління Держземагентства у Житомирській області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 25 березня 2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

За результатами розгляду клопотання позивача від 25.03.2014 Головне управління Держземагенства в Житомирській області, листом від 26.12.2014 за № 19-6-0,21-8620/2-14 з посиланням на вимоги ст.123 Земельного кодексу України та ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" повідомило про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 450 га на території Хомутецької сільської ради Брусилівського району.

В листі зазначено, що у клопотанні позивача не зазначено обґрунтування розмірів земельної ділянки, яку має намір отримати позивач в користування з урахуванням можливості її обробітку, не обґрунтовано необхідність отримання великої площі земельної ділянки та не зазначено при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, зокрема, не наведено доказів наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку землі таких великих площ.

Перевіряючи оскаржувану відмову на відповідність того чи прийнята вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, суд виходить з наступного.

Поняття "землеустрою" визначено у статті 1 Закону України "Про землеустрій", в якій зазначено, що землеустрій - сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

У відповідності до приписів ст. 8 Закону України "Про землеустрій" регулювання у сфері землеустрою здійснюють, зокрема, органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі у межах повноважень, встановлених законом.

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про землеустрій", землеустрій здійснюється на підставі: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Пунктом 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 445, визначено, що центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності є Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України).

Згідно зі п. 7 згаданого Положення, Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

У пункті 1 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 № 258 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 р. за № 852/21164 (далі - Положення № 258) закріплено, що Головне управління Держземагентства в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане. Голова місцевої державної адміністрації координує діяльність Головного управління і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань.

Згідно зі підпунктом 4.32 пункту 4 Положення № 258, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України, передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 2 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону (ч. 2 ст. 1 наведеного Закону).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства врегульовано статтею 7 Закону.

Згідно зі частиною 1 цієї статті Закону, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності (ч. 3 ст. 7 Закону).

Закон України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-IV є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить на користь висновку, що з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Імперативність зазначених норм полягає в тому, що така заява чи клопотання має містити обов'язкові реквізити, зокрема, додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Подібна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 22.01.2014 в справі №К/800/40388/13.

У контексті викладеного судом встановлено, що подані до відповідача заяви ОСОБА_1 не містять обґрунтувань розмірів вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідності отримання таких великих площ земельних ділянок та не зазначив самі перспективи діяльності фермерського господарства, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність.

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відмовляючи у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 450 га на території Хомутецької сільської ради Брусилівського району ОСОБА_1 Головне управління Держземагентства у Житомирській області діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку про безпідставність адміністративного позову, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - ,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 13 липня 2015 р.