Справа № 802/219/15-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/219/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

09 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача Юзвака А.М.

прежставника відповідача Нестерука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія" про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2015 року позивач - Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія" про стягнення заборгованість по відшкодуванню Пенсійному фонду України фактичних витрат проведених на виплату та доставку пенсій, які призначені відповідно до пунктів "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у сумі 5222,65 грн.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 25.03.2015 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задоволити позов.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, в свою чергу представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задоволити, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідачем підтверджено трудовий стаж за списком №2 для ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується пільговими довідками.

Відповідачем від УПФУ отримано розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з січня 2015р., відповідно до якого відповідач зобов'язаний щомісячно відшкодовувати УПФУ розмір фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у сумі 5222,65 грн.

Заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за січень 2015р. становить 5222,65 грн., що підтверджується розрахунком боргу УПФУ відносно Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія".

В добровільному порядку відповідач не сплачує дану заборгованість, що й слугувало підставою для звернення позивача до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Відмовляючи в задоволенны позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач раніше був платником фіксованого сільськогосподарського податку, а на даний час являється платником 4 групи єдиного податку, яка сформована з колишніх платників фіксованого сільськогосподарського податку. Суд зазначив, що для платників 4 групи єдиного податку починаючи з 2015 року збереглися майже всі умови оподаткування, які раніше були передбачені для платників ФСП, тому відповідно до ст.ст. 2, 4 Закону України "Про збір на обов"язкове державне пенсійне страхування" звільняються від відшкодування витрат Пенсійному Фонду України на доставку та виплату громадянам пільгових пенсій.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та Податкового кодексу України, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до приписів пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

У відповідності зі ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" дострокові пенсії залежно від умов праці (але не раніш як після досягнення 55 років чоловіками і 50 років жінками) можуть встановлюватися за результатами атестації робочих місць за рахунок коштів підприємств та організацій, призначених на оплату праці, які перераховуються до Пенсійного фонду України на виплату пенсій до досягнення працівником пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону.

Абзацом 4 пункту 1 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Підпунктом 6.1 пункту 6 Інструкції "Про порядок обчислення та сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України", що затверджена Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року №64/8663, встановлено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, відшкодуванню підлягають фактичні витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам які працювали або працюють на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці.

За правилами встановленими підпунктом 6.8. пункту 6 Інструкції, підприємства та організації зобов'язані щомісяця до 25-го числа вносити до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Отже, підприємства зобов'язані відшкодувати управлінням Пенсійного фонду України витрат на виплату та доставку пенсій особам, які працювали або працюють на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Беручи до уваги те, що заявлену до стягнення суму заборгованості до управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області в розмірі 5222,65 грн. відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив, наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області.

Твердження відповідача про те, що відсутні докази, які підтверджують наявність у нього обов'язку сплачувати вказану заборгованість, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідачу направлявся розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", який є додатком до Інструкції № 21-1 на яку посилається відповідач.

Крім того, відповідач не вчиняв жодних дій щодо оскарження даного розрахунку чи дій по його складенню. Також матеріали справи містять докази того, що громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначена на пільгових умовах за Списком №2, а заборгованість відповідача за січень 2015 року становить 5222,65 грн.

Доводи відповідача стосовно того, що він не зобов'язаний сплачувати вказану заборгованість колегія суддів не враховує, з огляду на наступне.

Законом України від 28.12.2014р. №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", внесено зміни до ПК України, зокрема з 01 січня 2015 року з переліку загальнодержавних податків і зборів виключено фіксований сільськогосподарський податок. Сформовано 4 групи платників єдиного податку. До 4 групи таких платників віднесено відповідача.

Згідно із п.297.1 ст.297 ПК України (в редакції Закону № 71-VIII від 28.12.2014р.) платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Нарахування, сплата та подання звітності з податків і зборів інших, ніж зазначені у пункті 297.1 цієї статті, здійснюються платниками єдиного податку в порядку, розмірах та у строки, встановлені цим Кодексом (п.297.1 ст.297 ПК України).

Суд першої інстанції зазначає, що для платників 4 групи єдиного податку збережено всі умови оподаткування, які раніше були передбачені для платників фіксованого сільськогосподарського податку та з огляду на наведене, суд першої інтсанції вважає, що на відповідача поширюється дія п.1 ст.2 закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" в частині звільнення від сплати фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Колегія суддів вважає такі твердження відповідача помилковими. Як зазначено вище, з 01 січня 2015 року змінилось законодавче регулювання оподактування сільськогосподарських підприємств. До 01 січня 2015 року сільськогосподарські підприємства сплачували фіксований сільськогосподарський податок, особливості обкладення яким встановлювались статтею 307 ПК України.

Згідно із ст.307 ПК України платники податку не є платниками таких податків і зборів:

а) податку на прибуток підприємств;

б) земельного податку (крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються для ведення сільськогосподарського товаровиробництва);

в) збору за спеціальне використання води;

г) збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності (у частині провадження торговельної діяльності).

Податки і збори, не зазначені у пункті 307.1 цієї статті, сплачуються платником податку в порядку і розмірах, установлених цим Кодексом, а єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - в порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п.1 ст.2 закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Конституційний Суд України в Рішенні від 03.10.1997 р. №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Колегія суддів зауважує, що заборгованість, про стягнення якої подано позов, виникла у відповідача в січні 2015 року. Тому, застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми, які діяли станом на січень 2015 року, тобто норми ПК України в редакції Закону № 71-VIII від 28.12.2014р., а також п.1 ст.2 закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, положення п.1 ст.2 закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" звільняють від сплати збору саме платників фіксованого сільськогосподарського податку, до яких, з урахуванням положень ПК України в редакції Закону № 71-VIII від 28.12.2014р., відповідач не відноситься.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність обов'язку у сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія" обов'язку по відшкодуванню Пенсійному фонду України актичних витрат проведених на виплату та доставку пенсій, які призначені відповідно до пунктів "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у сумі 5222,65 грн.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області до Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Росія" про стягнення заборгованості скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія" с. Борисівка на користь Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області заборгованість по відшкодуванню Пенсійному фонду України фактичних витрат проведених на виплату та доставку пенсій, які призначені відповідно до пунктів "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у сумі 5222,65 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.