Справа № 872/6357/15
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2015 рокусправа № 804/20796/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. ,

при секретарі: Портненко М.В.,

за участю прокурора Міщук Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року у справі № 804/20796/14 за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області про визнання перевірки неповною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати, що перевірка за зверненням ОСОБА_2 Відповідачем виконана неповно, не всебічно і не об'єктивно; зобов'язати Відповідача призначити нову перевірку з метою правової оцінки законності дій державних виконавців щодо майна родини позивача та перевірки законності дій посадових осіб органу опіки під час примусового виселення з квартири АДРЕСА_1; встановити особи державних виконавців, які здійснювали примусове виселення неповнолітнього сина позивача з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що 15 квітня 2014 року він звернувся до Генерального прокурора України зі скаргою про допущені порушення органів виконавчої влади під час примусового виселення неповнолітнього сина позивача з квартири АДРЕСА_1. Листом Прокуратури Дніпропетровської області від 26.05.2014р. за № 05/2-300-14 позивача було повідомлено, що підстав для вжиття заходів прокурорського реагування, у тому числі представницьких повноважень на захист інтересів неповнолітнього ОСОБА_4, на даний час не вбачається. Позивач вважає, що перевірка його скарги була виконана неповно, не всебічно і не об'єктивно, тому що: не були опитані свідки, які були присутні при примусовому виселенні неповнолітнього сина, які можуть надати свідчення про те, що це виселення відбувалося без присутності законних представників, без присутності представників органу опіки; не були надані позивачу до відповіді з прокуратури копії документів про його майно (меблі, одяг, посуд, цінності...) які на момент виселення знаходилися в квартирі, як то - копії актів опису майна та копії угоди про зберігання цього майна.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано, що перевірка Прокуратури Дніпропетровської області за скаргою ОСОБА_2 від 15.04.2014р., результати якої викладені в листі від 26.05.2014р. за № 05/2-300-14 є такою, що здійснена не в повному обсязі. Зобов'язано Прокуратуру Дніпропетровської області провести перевірку всих обставин викладених у скарзі ОСОБА_2 від 15.04.2014р. та надати ОСОБА_2 належну відповідь. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач звернувся до Генерального прокурора України зі скаргою від 15.04.2014р. в якій вказав на протиправність рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.01.2012р. у справі № 2-123/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.05.2012р., яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради про визнання права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та задоволено зустрічний позов виконкому Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: фонд комунальної власності Дніпродзержинської міської ради, ДП "Центральне" КП "ДЖО", Орган опіки та піклування виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, яким виселено позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 із самовільно зайнятого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житла. Вказав, що при задоволенні зустрічної позовної заяви суд не врахував і не захистив інтереси неповнолітнього сина позивача ОСОБА_4 Едвардаса виселивши його фактично на вулицю, а орган опіки та піклування виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради протиправно самоусунувся від захисту інтересів неповнолітнього. Також в скарзі позивач вказав, що на час виселення з квартири він з ОСОБА_7 знаходилися на заробітках, неповнолітній проживав з мамою позивача, акт про виселення ніхто не підписував, особисті речі позивача та сина залишилися в квартирі. В скарзі позивач просив провести прокурорську перевірку щодо незаконного заволодіння працівником прокуратури ОСОБА_8 квартирою АДРЕСА_1 та прокурорський нагляд за додержанням законів при ухваленні рішення Заводським районним судом м. Дніпродзержинська від 31 січня 2012 року. (а.с. 51-52)

25.04.2014р. до Прокуратури Дніпропетровської області з Генеральної прокуратури України надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_9. Розгляд зазначеного звернення було доручено відділу організації представництва, відділу захисту прав і свобод дітей та відділу кадрів прокуратури області.

Листом від 26.05.2014р. за № 05/2-3001-14 за підписом заступника прокурора області Рички О. позивачу було повідомлено, що - "Прокуратурою області розглянуто Ваше звернення щодо законності рішень суду та з інших питань. Встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.01.2012 у справі №2-123/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.05.2012, відмовлено у задоволенні Вашого позову до виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради про визнання права користування житловим приміщенням; зустрічний позов виконкому Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради до Вас, ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: фонд комунальної власності Дніпродзержинської міської ради, ДП "Центральне" КП "ДЖО", Орган опіки та піклування виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, задоволено у повному обсязі. Цим же рішенням виселено Вас, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 із самовільно зайнятого приміщення за адресою:АДРЕСА_1, без надання іншого житла. Вищезазначені рішення судів набрали законної сили відповідно до вимог чинного законодавства. З'ясовано також, що неповнолітній ОСОБА_4 забезпечений житлом, мешкає та зареєстрований (з 01.06.2001 року) за адресою: АДРЕСА_2, разом з бабусею ОСОБА_11 та дідом ОСОБА_12 Інші доводи Вашого звернення не знайшли свого підтвердження. З урахуванням викладеного, підстав для вжиття заходів прокурорського реагування, у тому числі представницьких повноважень на захист інтересів неповнолітнього ОСОБА_4, на даний час не вбачається".

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Конституцією України проголошено розподіл державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу та судову. У системі державної влади прокуратура України займає особливе положення, оскільки її не віднесено до жодної з вказаних гілок.

Прокурорський нагляд є самостійним, специфічним видом державної діяльності, який повинен забезпечити виконання закону та його верховенство у всіх сферах життєдіяльності суспільства. Він здійснюється від імені держави - України, репрезентує і захищає суспільні інтереси та інтереси фізичних та юридичних осіб.

Згідно статті 5 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ прокуратура України становить єдину систему, на яку відповідно до Конституції України та цього Закону покладаються такі функції:

1) підтримання державного обвинувачення в суді;

2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом;

3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство;

4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

У зв'язку з цим колегія суддів зазначає, що до функцій прокуратури не відноситься нагляд за додержанням законів при прийнятті рішень судами, який позивач просив здійснити Генерального прокурора України у скарзі від 15.04.2014 року. Участь прокурора у цивільному судочинстві носить характер представництва інтересів громадянина або держави.

Відповідно до статті 36? Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

За наявності підстав, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом:

1) звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями);

2) вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду;

3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи;

4) брати участь у розгляді справ.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на принципі диспозитивності. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частини 2 статті 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами.

Таким чином, прокурор, як і інші особи, в цивільному судочинстві діє на підставі принципу диспозитивності, тобто своїми правами розпоряджається на власний розсуд. Вказане виключає можливість зобов'язання прокурора здійснити якість дії у цивільному судочинстві, оскільки прокурор сам вирішує, чи наявні підстави для його вступу у справу на будь-якій стадії цивільного процесу або для подання позову, апеляційної чи касаційної скарги.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про прокуратуру» прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. Прийняте прокурором рішення може бути оскаржено вищестоящому прокурору або до суду.

Статтею 19 Закону України №1789-XII від 05.11.1991 «Про прокуратуру» передбачено, що предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є:

1) відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам;

2) додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав;

3) додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності.

Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до положень ст. 21 Закону України № 1789-XII перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора.

Для здійснення перевірки прокурор приймає постанову, в якій зазначає підстави, що свідчать про можливі порушення законності, та обґрунтовує необхідність вчинення дій, передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини першої статті 20 цього Закону. Не допускається проведення перевірки без надання копії зазначеної постанови представнику підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, підпорядкованості чи приналежності, фізичній особі - підприємцю. Постанова прокурора може бути оскаржена цими особами до прокурора вищого рівня або суду в порядку адміністративного судочинства протягом десяти днів з дня одержання копії постанови.

Статтею 23 Закону України № 1789-XII встановлено, що подання - це акт реагування прокурора на виявлені порушення закону з вимогою (вимогами) щодо:

1) усунення порушень закону, причин та умов, що їм сприяли;

2) притягнення осіб до передбаченої законом відповідальності;

3) відшкодування шкоди;

4) скасування нормативно-правового акта, окремих його частин або приведення його у відповідність із законом;

5) припинення незаконних дій чи бездіяльності посадових і службових осіб.

На забезпечення точного і однакового застосування норм закону при реалізації Закону № 1789-XII наказом Генерального прокурора України № 111 від 12.11.2012 затверджено Положення про порядок проведення органами прокуратури перевірок при здійсненні нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Пунктом 1.2 Положення № 111 визначено, що перевірка - спосіб здійснення нагляду за додержанням і застосуванням законів, який з моменту прийняття постанови про проведення перевірки надає право на вчинення дій, зазначених у пунктах 3, 4, 5 частини 1 статті 20 Закону України «Про прокуратуру».

Підставами для проведення перевірки прокурором за власною ініціативою, є дані, що свідчать про можливі порушення законності.

З огляду на вказане колегія суддів зазначає, що прокуратура як орган нагляду самостійно обирає тактику, способи проведення перевірки за заявами осіб та реалізації її результатів і органи судової влади не повинні підміняти у здійсненні повноважень органи прокуратури, надаючи останнім вказівки щодо належного та повного на думку суду проведення перевірок.

Також колегія суддів вважає, що обраний позивачем та судом спосіб захисту у виді визнання проведеної прокуратурою перевірки такою, що здійснена не в повному обсязі, не відповідають положенням частини 2 статті 162 КАС України, які у сукупності з положеннями статті 12 Закону України «Про прокуратуру» як спосіб захисту порушеного права передбачають можливість оскарження прийнятого за результатами звернення особи прокурором рішення, а не визнання перевірки неповною з зобов'язанням провести таку перевірку в повному обсязі, надати мотивовану відповідь та встановити особи державних виконавців, які здійснювали примусове виселення.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржують ся дії прокурора при проведенні перевірки за його заявою від 15 квітня 2014 року, але в останній, як зазначалось вище, позивачем ставились лише питання щодо заволодіння вказаної квартири працівником прокуратури та здійснення прокурорського нагляду за додержанням законів при прийнятті судом рішення, а не питання щодо перевірки законності дій державних виконавців та посадових осіб органу опіки під час примусового виселення.

Зі змісту скарги від 15 квітня 2014 року вбачається, що позивачем в ній зазначалось лише про процесуальні порушення під час розгляду справи в суді, які здійснені на його думку з метою заволодіння квартири певним працівником прокуратури, і не зазначалось про порушення працівниками органів державної виконавчої служби та опіки вимог діючого законодавства під час виконання вказаного судового рішення. При цьому доводів щодо неналежного вирішення прокурором його скарги в частині саме вимог, які заявлялись в останній (заволодіння квартирою працівником прокуратури та неналежне здійснення прокурорського нагляду за розглядом справи в суді тощо), позивачем в позові взагалі не наведено.

З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку, що позивачем заявлені вимоги, які не були предметом розгляду за його скаргою від 15 квітня 2014 року.

Крім того, за положеннями Закону України «Про виконавче провадження» позивач як сторона виконавчого провадження може самостійно оскаржувати до суду дії державних виконавців при проведенні виконавчих дій, а також виступати в суді від імені свого малолітнього сина як законний представник. Прокурор же за вимогами вказаного закону може вчиняти такі дії лише якщо сам бере участь у виконавчому провадженні.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нової про відмову у задоволенні позову.

Повний текст виготовлено 13 липня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, 196, 198, 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, 212, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року у справі № 804/20796/14 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області про визнання перевірки неповною та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко