Справа № 34/427а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2010-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2010 р. м. Київ К-16624/07

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Усенко Є.А.,

при секретарі: Шкляр А.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ДПІ у Кіровському районі м. Донецька на постанову Господарського суду Донецької області від 24.04.2006 року та ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 19.07.2006 року по справі № 34/427а (22-а-1158/07) за позовом СПД фізичної особи -ОСОБА_1 до ДПІ у Кіровському районі м. Донецька про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційних скарг щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Господарського суду Донецької області від 24.04.2006 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.07.2006 року, позовні вимоги СПД фізичної особи -ОСОБА_1 до ДПІ у Кіровському районі м. Донецька про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень -задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, відповідач 02.08.2006 року звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.10.2007 року касаційна скарга прийнята до провадження суду, по ній відкрито касаційне провадження.

В касаційній скарзі ДПІ у Кіровському районі м. Донецька просить скасувати судові рішення та постановити нове -про відмову в позові посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, судові рішення -без змін з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених з дотриманням норм процесуального права, було встановлено, що на підставі акта № 162/17/ від 27.01.2006 року планової невиїзної комплексної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2003 року по 30.06.2005 року ДПІ у Кіровському районі м. Донецька були винесені повідомлення-рішення № 000081742/0 від 08.02.2006 року, № 000081742/1 від 30.03.2006 року, № 000081742/2 від 08.06.2006 року, № 000081742/3 від 16.08.2006 року, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання з прибуткового податку з доходів громадян у розмірі 319699 грн. 20 коп., за порушення статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем також були винесені податкові повідомлення-рішення № 000071742/0 від 08.02.2006 року, № 000071742/1 від 30.03.2006 року, № 000071742/2 від 08.06.2006 року, № 000071742/3 від 26.08.2006 року, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, з яких позивач оскаржує 273619 грн. 50 коп., з них 182413 грн. основного платежу та 91206 грн. 50 коп. штрафних (фінансових) санкцій, за порушення підпункту 7.4.5 пункту 7.4 та підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про неправильність формування позивачем податкового кредиту та віднесення ним до складу витрат сум вартості придбаних товарів за взаємовідносинами з контрагентами, а саме ТОВ «Краус-інтел», та Приватного підприємства «Фірма Продсервіс-2», статутні документи та свідоцтва платників податку на додану вартість були визнані недійсними.

Судами було встановлено, що позивачем включено до складу податкового кредиту у квітні та травні 2003 року сплачені сум податку на додану вартість згідно податкових накладних № 58 та № 68 від 01.04.2003року, № 101 від 02.04.2003 року, № 135 та № 148 від 16.04.2003 року.

Спірні податкові накладні були виписані контрагентами позивача, які на момент складання та надання податкових накладних мали статус платника податку на додану вартість, що не заперечується сторонами.

ТОВ «Краус-Інтел»був виключений з Реєстру платників податку на додану вартість 24.11.2005 року на підставі рішення господарського суду Харківської області від 31.10.2005 року.

Свідоцтво ПП «Фірма «Продсервіс-2»анульовано актом від 24.07.2003 року на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2003 року.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 зазначеного Закону, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких належить до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону дату виникнення права платника податку на податковий кредит визначено дату здійснення першої із наступних дій: дату списання коштів з банківського рахунку платника в оплату товарів (робіт, послуг) або дату отримання податкової накладної.

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) -актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг) (п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 цього Закону).

Аналіз наведених норм приводить до висновку, що Законом України «Про податок на додану вартість»передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку -покупця належно оформленої податкової накладної.

На підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість позивачем були надані податкові накладні оформлені у відповідності з вимогами законодавства та документи, які підтверджують здійснення фактичної сплата контрагенту податку на додану вартість у складі ціни придбаних товарів, що дало суду підстави для визнання правомірним віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

Визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість само по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних. Крім того, судами встановлено, що ТОВ «Краус-Інтел»та ПП «Фірма «Продсервіс-2»на момент розгляду справами судами перебували у Державному реєстрі.

Враховуючи, що на момент здійснення господарських операцій, продавці -ТОВ «Краус-Інтел»та ПП «Фірма «Продсервіс-2»знаходилися в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, а також мали свідоцтво про реєстрацію їх як платників податку на додану вартість, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № 000071742/0 від 08.02.2006 року, № 000071742/1 від 30.03.2006 року, № 000071742/2 від 08.06.2006 року, № 000071742/3 від 16.08.2006 року про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 240912 грн. (з яких: основний платіж - 160608 грн. та штрафних (фінансових) санкцій -80304 грн.).

Щодо визначення позивачу прибуткового податку з громадян, судами визнано безпідставним коригування податковою інспекцією податкового кредиту березень, квітень 2003 року та застосування штрафних (фінансових) санкцій, а також визначення прибуткового податку з доходів громадян, скільки факт отримання, сплати вартості товарів підтверджений матеріалами справи, зв'язок зазначених валових витрат з доходами за цей же звітний період підтверджений матеріалами перевірки.

Порушення правил формування позивачем валового доходу, валових витрат, чистого доходу в розумінні статті 13 Декрету «Про прибутковий податок з громадян»податковим органом не доведені.

Такі висновки суду відповідають вимогам законодавства, чинного на момент спірних правовідносин, підтверджуються встановленими по справі обставинами та не спростовуються доводами касаційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення -без змін, якщо визнає, що судом не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 210, 220, 221, 224, 231 та ч.5 ст.254 КАС України, колегія -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ДПІ у Кіровському районі м. Донецька залишити без задоволення, постанову Господарського суду Донецької області від 24.04.2006 року та ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 19.07.2006 року -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

За винятковими обставинами вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Головуючий:/підпис/_______________________Т.М. Шипуліна
Судді:/підписи/_______________________Л.І. Бившева
_______________________М.І. Костенко
_______________________Н.Є. Маринчак
_______________________Є.А. Усенко