Справа № 367/548/14-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/800/30729/14

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

суддів: Олексієнка М.М. (доповідач), Бутенка В.І., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Сквирської районної державної адміністрації Київської області (далі - УПЗСН), Київського міського центру по нарахуванню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання провести перерахунок і виплату одноразової компенсації і щорічної грошової допомоги на оздоровлення за касаційною скаргою позивача на судові рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 березня 2014 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив зобов'язати відповідачів за період з 1996 року по 2013 рік здійснити перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення, одноразової компенсації як інваліду І групи у розмірі, передбаченому Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).

Посилався на незаконність щодо не виплати йому у визначених законом розмірах соціальної допомоги та не порушення строків звернення до суду.

Ухвалою судді Сквирського районного суду Київської області від 14 березня 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 про здійснення нарахування і виплати щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації за період з 1996 року по 2013 рік, залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Київський апеляційний адміністративний суд рішенням від 6 березня 2013 року зазначену ухвалу в частині позовних вимог за 2013 рік скасував і ухвалив нову про направленнями справи в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції. В решті ухвалу залишено без змін.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення в частині залишення без розгляду позовних вимог за пропуском строків звернення до суду скасувати з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Зазначає, що судами не досліджено підстави пропуску строку звернення до суду. Не враховані й положення Віденської конвенції від 21 травня 1963 року про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, ратифіковану Законом України від 12 липня 1996 року № 334/96-ВР (далі - Віденська конвенція), відповідно до якої строк позовної давності для звернення до суду з метою захисту своїх прав на відшкодування ядерної шкоди, спричиненої тілесному здоров'ю, складає тридцять років з дня ядерного інциденту.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого в частині позовних вимог за період з 1996 по 2012 роки погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду і суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку поважними.

Такий висновок відповідає дійсними обставинам справи та нормам процесуального права.

Строки звернення до адміністративного суду визначені статтею 99 КАС України.

Відповідно до частини другої цієї норми ( в редакції Закону № 2453-VІ) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що зостановлюється ухвала (частина перша статті 100 КАС України в редакції Закону № 4054-VІ).

Як установлено судами, що відповідає дійсним обставинам справи, ОСОБА_3 звернувся до суду 11 березня 2014 року та просив зобов'язати відповідача здійснити нарахування і виплату соціальної допомоги за період з 1996 по 2012 роки включно.

Вказані обставини свідчать про пропуск строку звернення до суду, передбаченого частиною другою статті 99 КАС України.

Доводи, викладені ним, не свідчать про поважність причин пропуску строків звернення до суду. Зокрема, позивач постійно отримував соціальну допомогу і мав реальну можливість у визначений законом строк звернутися до суду за захистом своїх прав.

При визначенні поважності причин пропуску звернення до суду необхідно виходити з того, що поважними є причин, пов'язані з об'єктивними, непереборними чи істотними труднощами. Саме до такого висновку зводяться роз'яснення, викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7. Позивач таких обставин не навів.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, судові рішення попередніх інстанцій в частині їх оскарження є законними і обґрунтованими.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Посилання позивача на положення Віденської конвенції, де зазначено, що позовна давність на вимоги про відшкодування ядерної шкоди становить тридцять років, є помилковим. Вказаний міжнародний акт передбачає відповідальність та відшкодування за заподіяний ядерний інцидент з боку оператора - особи, призначеної або визнаної відповідальною державою в якості оператора ядерної установки.

Вимоги про нарахування суб'єктом владних повноважень та проведення виплат, встановлених Законом № 796-ХІІ є публічно-правовими, а не цивільно-правовими, у зв'язку з чим до таких вимог правила позовної давності встановлені статтею 268 глави 19 Цивільного кодексу України не застосовуються.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвали Сквирського районного суду Київської області від 14 березня 2014 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман