Справа № 22-ц-9255/11
Суддя: Яцина В. Б.
Дата ухвалення: 2011-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 22-Ц-9255/2011 р. Головуючий 1 інстанції-Болибок Є.А.
Категорія - перерахунок пенсії ОСОБА_1
постраждалим від аварії на ЧАЕС
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2011 року. м.Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В .Б.,

суддів Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Дергачівському районі Харківської області

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Дергачівському районі Харківської області про визнання дій незаконними та зобовязання перерахунку і виплату пенсії, як постраждалій внаслідок аварії на ЧАЕС, -

В СТАНОВИЛА:

07.07.2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зобов'язати відповідача з 01.01.2004 року провести згідно встановленої другої групи інвалідності перерахунок та виплату заборгованості пенсії в розмірах, встановлених ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. З ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року N 796-ХІІ (далі - Закон N 796-ХІІ), в мінімальному обємі у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, визначеної за нормою ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобовязаний відповідач здійснити перерахунок та провести виплати пенсії позивачу відповідно до ст.. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи зі встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, встановленим ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 12.01.2005 року, за виключенням періоду з 01 січня 2008 по 22 травня 2008 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням Управління ПФУ в Дергачівському районі Харківської області в апеляційній скарзі поставило питання про його скасування та відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів за відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю відповідно до правил ст. 195, п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України розглянувши справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання державної пенсії в розмірі, передбаченому ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідач неправомірно відмовив у проведенні перерахунку даних пенсій с посиланням на норми Постанов КМУ, які обмежують розмір цих пенсійних виплат.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач є інвалідом II групи та належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, знаходиться на пенсійному забезпеченні у відповідача, на підставі чого має право на отримання державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до Закону України Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України N 796-ХІІ позивач звертався до відповідача з заявою про нарахування державної та додаткової пенсій у розмірах, встановлених зазначеною нормою Закону, на що Управління Пенсійного фонду України відмовило в перерахунку призначених пенсій з огляду на відсутність підстав такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом № 796-ХІІ. У статті 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам 3 групи - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, інвалідам 2 групи -у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю, незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до частини четвертої статті 54 цього Закону, якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у звязку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 3-ї групи, щодо яких установлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком, для інвалідів 2-ї групи - 8 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. З ст. 67 вказаного Закону N 796-ХІІ, яка набрала чинності 31.10.2006 р., у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Стаття 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з підпунктом 15 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» була викладена в новій редакції та відповідно частини третьої вказаної статті у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою. Крім того, згідно вказаного закону стаття 50 була доповнена частиною 6 наступного змісту: «розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, зазначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами».

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі N 1-28/2008 щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет України на 2008 рік були визнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України". У вказаному рішенні Конституційного суду України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Таким чином, з 22 травня 2008 року була відновлена дія вищевказаних норм статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (в редакції на день звернення позивача за перерахунком) передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до частини 3 статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-ІV також передбачено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з правила ч. 4 ст. 9 КАС України про пріоритетність законів над підзаконними актами, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст. ст. 50 та 54 Закону України N 796-ХІІ, а не наведені відповідачем на обґрунтування своїх заперечень проти позову постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом пенсійних прав та конституційних гарантій.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Ця Постанова є чинною і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням статей 50, 54 Закону України N 796-ХІІ.

З огляду на принцип юридичної визначеності положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-ІV не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з даною розрахунковою величиною, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Виходячи із наведеного обґрунтування судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених наведеними вище статтями, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Крім того, органи державної влади, виходячи із їх конституційного обовязку, не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму, відповідач з дня такого збільшення зобовязаний проводити перерахунок пенсії позивачеві виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому правильними також є висновок суду першої інстанцій щодо протиправності відмови відповідачем у перерахунку пенсії позивачу в разі встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов до вірного висновку про неправомірність дій управління Пенсійного фонду України щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії до визначених законом розмірів, а відповідач не спростував своєї вини у своїй бездіяльності.

Що стосується застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявив відповідач при розгляді справи по суті і на що посилався в доводах апеляційної скарги, судова колегія у цьому питанні виходить з наступного.

Обмежений строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України, має субсидіарний характер, тобто він застосовується лише у випадку, якщо закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не містить з цього приводу своїх правил.

З огляду на те, що спір виник щодо розміру пенсій, які за ст.. 63 Закону N 796-ХІІ сплачуються за рахунок державного бюджету, а не Пенсійного фонду України, у даному випадку не застосовуються правила ч. 2 ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", або ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яким суми пенсії (або відповідно - нараховані суми пенсії), не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Виходячи з того, що спірна основна та додаткова пенсія за законом гарантується особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач мав щонайменше «законні сподівання» на відповідні суми і таке сподівання може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, за відсутності між сторонами відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, у даному випадку підлягають застосовуванню загальні правила позовної давності, передбачені чинним ЦК України, а не ст. 99 КАС України, яка у порівнянні з нормами цивільного судочинства, за якими відбувся розгляд справи в районному суді, обмежує права особи на судовий захист.

Однак, суд першої інстанції вказаних норм матеріального права не врахував і в частині визначення строку перерахунку та виплати пенсії позивачу припустився помилки, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України є підставою для відповідної зміни рішення суду.

З урахуванням дати звернення позивача до суду, а також - терміну зупинення дії Закону N 796-ХІІ у 2008 році, відповідно до п. З ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв'язку із спливом позовної давності позов підлягає задоволенню шляхом зобовязання відповідача здійснити відповідний перерахунок та виплати - із 14 лютого 2007 року, а не з 12.01.2005 року, як помилково вирішив суд першої інстанції.

Оскільки в іншій частині суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись абз. 15 п. 1 розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 210-212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дергачівському районі Харківської області задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2010 року змінити в частині початку терміну перерахунку та проведення доплати ОСОБА_2 пенсії відповідно до ст.. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобовязавши Управління Пенсійного фонду України в Дергачівському районі Харківської області його здійснити з 14 лютого 2007 року, за виключенням періоду з 01 січня 2008 по 22 травня 2008 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді колегії: