Справа № 826/9652/13-а
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9652/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Старової Н.Е., Чаку Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Голови комісії з проведення ліквідації Державного управління охорони навколишнього природного середовища в київській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Голови комісії з проведення ліквідації Державного управління охорони навколишнього природного середовища в київській області про скасування наказу від 22.05.2013 № 52-0 "Про звільнення у зв'язку з ліквідацією управління ОСОБА_2", поновлення на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта сектору юридичної роботи державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2013 по день фактичного поновлення на посаді.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2015 року адміністративний позов було задоволено частково.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2013 по день фактичного поновлення на посаді прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходила службу в державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Київській області. остання посада з 11.09.2012 - головний спеціаліст-юрисконсульт сектору юридичної роботи.

Згідно наказу від 22.05.2013 №52-0 ОСОБА_2 звільнено з посади головного спеціаліста-юрисконсульта сектору юридичної роботи за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з ліквідацією державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №159 "Про ліквідацію територіальних органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища", наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.03.2013 №98, наказу Держуправління від 21.03.2013 "Про ліквідацію Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області".

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба -це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 N 3723-XII (далі по тексту - Закон N 3723-XII), який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Відповідно приписів частини першої статті 30 зазначеного Закону N 3723-XII позивача звільнено з публічної служби за загальними правилами - відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з ліквідацією установи.

Нормами вказаного пункту статті Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другої статті 40 Кодексу законів про правю України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 20.02.2013 №11-в ОСОБА_2 надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 18.03.2013 по 06.02.2016 року.

Відповідно до частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина 6 статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Тобто, заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років має лише один виняток - звільнення можливе у випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації. Разом з тим, під поняттям повної ліквідації підприємств, установ і організацій, яке міститься в частині третьої статті 184 Кодексу законів про працю України, слід розуміти ліквідацію, тобто припинення всіх прав і обов'язків юридичної особи без визначення правонаступника.

Відповідно до пункту 1 "Положення про Державне управління охорони навколишнього природного середовища в областях, містах Києві та Севастополі", затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 19.12.2006 №548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 за N119/13386, встановлено, що Державне управління охорони навколишнього природного середовища в областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України і входить до сфери його управління.

Згідно Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Міністерство екології та природних ресурсів шляхом реорганізації Міністерства охорони навколишнього природного середовища. Установлено, що міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

На підставі пункту 1 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації повноважень органів виконавчої влади у сфері екології та природних ресурсів, у тому числі на місцевому рівні" від 16.10.2012 №5456-VІ (далі по тексту - Закон №5456-VІ), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №159 "Про ліквідацію територіальних органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища" ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства охорони навколишнього природного середовища.

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 16.05.2013 створено Департамент екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації, який відповідно до Закону №5456-VІ наділений повноваженнями Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (частина 3 статті 84 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я).

Отже, згідно з частинами другою та третьою статті 36 кодексу законів про працю України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічної позиції викладена в постанові Верховного суду України від 17.10.2011 № 2а-237а11.

Разом з тим, відповідачами - суб'єктами владних повноважень, не надано суду доказів виконання зобов'язання щодо працевлаштування позивача ОСОБА_2 як жінки - працівника, яка має дитину віком до трьох років, зокрема, надання роботи у створеній установі чи запропонування роботи, від якої позивач відмовилась з поважних причин.

Зазначене свідчить про порушення відповідачами трудових гарантій позивача та процедури її звільнення.

Суд звертає увагу на те, що за змістом пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Згідно частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_2 слід поновити на попередній посаді - головного спеціаліста-юрисконсульта сектору юридичної роботи державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області з 23.05.2013.

Водночас, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2013 по день фактичного поновлення на посаді з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 20.02.2013 №11-в ОСОБА_2 надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 18.03.2013 по 06.02.2016 року. Враховуючи, що позивач заробітну плату не отримувала, а отримувала державну допомогу відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2013 по день фактичного поновлення на посаді.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.05.2013 по день фактичного поновлення на посаді - скасувати, в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя Н.Е.Старова

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Старова Н.Е.

Чаку Є.В.