Справа № 804/1024/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2015 р. Справа № 804/1024/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1,
секретаря судового засідання:ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково -виробничого підприємства «Стандарт» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02.09.2014 № НОМЕР_1,
15 січня 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю науково -виробничого підприємства «Стандарт» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02.09.2014 № НОМЕР_1.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2014 відкрито провадження по адміністративній справі № 804/1024/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 30.01.2015.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно відомостей, які містяться на сайті інформаційно - ресурсного центру (www.usr.minjust.gov.ua) встановлено, що видами діяльності позивача є: код КВЕД 13.20. Ткацьке виробництво; код КВЕД 22.19. Виробництво інших гумових виробів; код КВЕД 46.19. Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; код КВЕД 46.39. Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; код КВЕД 46.90. Неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 70.22. Консультування з питань комерційної діяльності й керування; код КВЕД 32.99. Виробництво іншої продукції, н. в. і. у. (основний).
Згідно з висновками зазначеного акту встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю науково - виробничим підприємством «Стандарт» занижено податок на додану вартість у розмірі 179717, 80 грн., а саме: у травні 2014 року на суму ПДВ -179717,80 грн.
Зі змісту означеного акту встановлено, що перевіряючий ревізор - інспектор податкового органу до висновків, викладених у акті перевірки, дійшов під час аналізу взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробничого підприємства «Стандарт» із ТОВ «Велстар - Ф», котре здійснювало постачання та транспортування товару та з ТОВ «Велар - Д», яке здійснювало технічне обслуговування та поточний ремонт обладнання, з огляду на відсутність сертифікатів якості та товарно - транспортних накладних по взаємовідносинам із ТОВ «Велстар - Ф», та з урахуванням того, що контрагентом обох вказаних підприємств було ТОВ «Компанія Металозбут».
В акті перевірки від 19.08.2014 № 1843/04-65-22-04/25513947 зазначено, що дії ТОВ НВП «Стандарт» не обумовлені розумним змістом, що направлений на отримання доходу, вважається, що такі дії були направлені виключно на мінімізацію податкових зобовязань та не можуть вважатися такими, що вчинені з діловою метою, операції за наслідками яких, платник податків бажає отримати виключно податкову вигоду без здійснення реальної господарської діяльності.
Надаючи оцінку висвітленим в акті перевірки обставинам та перевіряючим зазначено, що операції між ТОВ «Велстар - Ф», ТОВ «Велар - Д» та ТОВ НВП «Стандарт» у травні 2014 року не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, які економічно необхідні для здійснення діяльності.
Дослідивши надані сторонами докази та обставини справи, суд не погоджується із позицією податкового органу щодо нереальності господарських операцій між ТОВ НВП «Стандарт» та ТОВ «Велстар - Ф» і ТОВ «Велар - Д» у травні 2014 року, у зв'язку з наступним.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, у якому зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.
Також, у вищевказаному листі Вищого адміністративного суду України зазначено, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобовязань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Оцінуватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Таким чином, судом відхиляються доводи відповідача про те, що правочини, укладені позивачем із ТОВ «Велстар - Ф» і ТОВ «Велар - Д» у травні 2014 року, не спрямовані на настання реальних правових наслідків через те, що за ланцюгом між ТОВ «Велстар - Ф» і ТОВ «Велар - Д» із ТОВ «Компанія Металозбут» відсутні обєкти оподаткування, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачання платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Суд також зазначає, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит порушення податкової дисципліни, яке допустили ТОВ «Велстар - Ф» і ТОВ «Велар - Д» або їх контрагент - ТОВ «Компанія Металозбут». Аналогічну позицію займає Верховний Суд України, яка викладена у постанові від 13.01.2009, номер судового рішення в ЄДРСР - 3060678.
В Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 06.05.2011 № 742/11/13-11 зазначено, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між ТОВ НВП «Стандарт» із ТОВ «Велстар - Ф» і ТОВ «Велар - Д» і реальність зміни майнового стану першого.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, між позивачем (покупцем) та ТОВ «Феном» (постачальником) (в подальшому назву змінено на ТОВ «Велстар - Ф») укладений договір постачання товару від 29.04.2014 № 24/1/14, за умовами якого постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупця партії товару найменування, номенклатура, асортимент, кількість, строки та ціни якого вказуються у видаткових накладних, рахунках фактурах або специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору.
На підставі вказаного договору постачальником були виставлені покупцеві - ТОВ НВП «Стандарт» рахунки від 05.05.2014 № № 35, 36, 37, 37, 38, 39, від 06.05.2014 № № 56, 57, 58, 59, від 07.05.2014 № № 64, 65, 66, 67, від 08.05.2014 №№ 72, 73, 74, 75, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, на придбання наступних видів товарів: пелюсток клапану, поліпропілену, стретч - плівки пакувальної для палет, папіру газетного, промивної рідини, розріджувачу, чорнил, стрічки еластичної спеціальної та шнура еластичного. Передача товару від постачальника до покупця проводилася на підставі видаткових накладних від 05.05.2014 № № 35, 36, 37, 37, 38, 39, від 06.05.2014 № № 56, 57, 58, 59, від 07.05.2014 № № 64, 65, 66, 67, від 08.05.2014 № № 72, 73, 74, 75, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 суд зобовязав Товариство з обмеженою відповідальністю «Велстар - Ф» надати інформацію та документи по взаємовідносинам із ТОВ НВП «Стандарт».
В матеріалах справи наявні договори оренди транспортних засобів від 20.05.2005 № 16-АА, від 28.02.2014 № 13а/14, від 14.01.2014 № 2/14, на підставі яких у ТОВ НВП «Стандарт» знаходяться у користуванні автотранспортні засоби, саме якими і здійснювалося перевезення продукції від ТОВ «Феном» ( в подальшому змінено назву на ТОВ «Велстар - Ф») до ТОВ НВП «Стандарт». При цьому, як пояснив представник позивача у судовому засіданні, товарно - транспортні накладні дійсно не складалися позивачем, з огляду на самостійне здійснення транспортування товару.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
На підтвердження наявності приміщень у ТОВ «Велстар - Ф», останнім наданий договір суборенди від 01.01.2013 № 01-01/13, укладений із ТОВ «Форта - Ком».
На підтвердження наявності трудових ресурсів останнім надана звітність з єдиного внеску за травень 2014 року, з якої вбачається, що кількість працюючих у ТОВ «Феном» (в подальшому змінено назву на ТОВ «Велстар - Ф») становила 11 осіб.
Матеріалами справи підтверджено, що продукція, виготовлена ТОВ НВП «Стандарт» із сировини, придбаної у ТОВ «Феном» (в подальшому ТОВ «Велстар - Ф»), реалізована в подальшому ТОВ «ДТЕК РОВЕНЬКИАНТРАЦИТ» (договір поставки від 17.02.2014 № 203/14-4 РА) та ПАТ «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» (договір поставки від 06.05.2014 № 2014/н/ОМТС/742).
Із наданої ТОВ «Велстар - Ф» (попередня назва ТОВ «Феном») податкової звітності з ПДВ, а саме: додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року видно, що вказаним підприємством задекларовано постачання товару ТОВ НВП «Стандарт» на суму 1018306,80 грн.
Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № 20181935, зробленого судом, встановлено, серед видів діяльності ТОВ «Велстар - Ф» значиться, зокрема, неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90). На момент господарських операцій із ТОВ НВП «Стандарт» зазначене підприємство було зареєстровано як юридична особа, мало відповідне свідоцтво платника ПДВ, що свідчить про наявність спеціальної правосубєктності у вказаного субєкта господарської діяльності.
На продукцію, що постачалася позивачеві (фільтрувальні елементи півмасок (респіраторів)) наявні сертифікати відповідності, видані Державною системою сертифікації України УкрСЕПРО Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, між позивачем (замовником) та ТОВ «Велар - Д» (виконавцем) укладений договір на технічне обслуговування обладнання від 31.03.2014 № 7/2/14, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання надати послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту обладнання, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, 1, Перелік робіт визначений у розділі 3 вказаного договору від 31.03.2014 № 7/2/14.
Оплата проведена на підставі платіжного доручення від 07.08.2014 № 1098, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.
Також, між позивачем (замовником) та ТОВ «Велар - Д» (виконавцем) укладений договір на інформаційно - технічне обслуговування від 01.02.2014 № 8/1/14, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання з інформаційно технічного обслуговування техніки замовника.
Розділом 2 вказаного договору визначений порядок інформаційно технічного обслуговування й ремонту техніки, яке зобовязалось надати ТОВ «Велар - Д».
Оплата проведена на підставі платіжного доручення від 07.08.2014 № 1097, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.
Згідно довідки за формою 1 - ДФ за другий квартал 2014 року встановлено, у вказаному періоді у штаті ТОВ « Велар Д» працювало 11 осіб.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 суд зобовязав Товариство з обмеженою відповідальністю «Велар - Д» надати інформацію та документи по взаємовідносинам із ТОВ НВП «Стандарт».
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 ( далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Судом під час розгляду справи встановлено, що описані вище господарські операції позивача із контрагентами ТОВ «Велстар - Ф», ТОВ «Велар - Д» підтверджуються первинними документами: договорами, рахунками на оплату, видатковими та податковими накладними, актом здачі - приймання виконаних робіт.
Що стосується обґрунтування позиції податкового органу в акті від 19.08.2014 № 1843/04-65-22-04/25513947 суд зазначає, що вона ґрунтується лише на доводах щодо простеження формування «сумнівного» податкового кредиту від постачальника, визначеного як «податкова яма», шляхом маніпулювання звітністю, що призвело до мінімізації податкових зобовязань інших субєктів господарювання.
Порядок проведення податковим органом перевірок та оформлення результатів її проведення визначені главою 8 ПК України (статті 75 86) та Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.12.2010 № 984 (далі Порядок № 984).
Відповідно до статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Згідно ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Відповідно до Порядку № 984, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (пункт 4 ).
За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово - господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (пункт 5).
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункт 6).
У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:
чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово - господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому, додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;
у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;
у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті (п. 5.2).
Суд зауважує, що акт перевірки є службовим документом, який складається посадовою особою державного органу, відтак повинен відповідати вимогам, які встановлюються до офіційного документа, містити чіткий перелік обставин та порушень у разі їх наявності, із обґрунтованим посиланням на відповідні документи, і не може ґрунтуватися на припущеннях і субєктивній думці перевіряючого щодо «сумнівності податкового кредиту» чи «маніпулювання звітністю». Крім того, посилання у акті перевірки на такі терміни як «податкова яма» як на доказ неправомірності формування податкового кредиту є недоречним, оскільки жодною нормою чинного податкового законодавства зазначені терміни не закріплені. Положеннями Податкового кодексу України, зокрема ст. 198 та ст. 201 ПК України, лише чітко визначені умови та підставі виникнення у платника податку права на податковий кредит.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Посилання представника відповідача на те, що ТОВ НВП «Стандарт» регулярно придбаються у одних і тих же контрагентів однакові товари не беруться судом до уваги, з огляду на те, що зазначене питання не досліджувалося в ході перевірки, про такі обставини не зазначено в акті від 19.08.2014 № 1843/04-65-22-04/25513947, і вказані доводи нічим не підтверджуються.
Більш того, суд відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, лише субєкт підприємницької діяльності може визначатися зі змістом та направленістю своєї господарської діяльності, у тому числі і з доцільністю укладення тих чи інших договорів та вибором контрагентів, що забезпечують провадження такої діяльності.
Згідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог і доведеність позивачем невідповідності винесеного оскаржуваного податкового повідомлення рішення від 02.09.2014 № НОМЕР_1, винесеного Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне присудити з Державного бюджету України на користь позивача витрати у розмірі 487 грн. 20 коп.
Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159 163, 186, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю науково -виробничого підприємства «Стандарт» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02.09.2014 № НОМЕР_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 02.09.2014 № НОМЕР_1 (форми «Р»).
Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробничого підприємства «Стандарт» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 487 ( чотириста вісімдесят сім ) грн. 20 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1