Справа № 804/7887/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2015 р. Справа № 804/7887/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Строй-Поставка» до Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
30 червня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Союз-Строй-Поставка» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить: визнати дії Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області щодо невизнання податкової декларації з ПДВ за лютий 2015р. такими, що не відповідають чинному законодавству та зобовязати податковий орган виконати свій обовязок по прийняттю податкової декларації з ПДВ за лютий 2015р., встановлений п.49.8 ст. 49 Податкового Кодексу України.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачем була заповнена податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2015 року, з додатками, та у електронній формі засобами електронного звязку була надіслана до податкового органу, та була отримана відповідачем 20.03.2015р.
09 квітня 2015 року на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Союз-Строй-Поставка» надійшов лист від 26.03.2015року № 5623/10/4-17-18-79 Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому зазначено, що звітність ТОВ відповідальністю «Союз-Строй-Поставка» з ПДВ за період лютий 2015 року не визнано податковою, оскільки при складанні такої податкової декларації були порушенні ст.ст. 48, 49 Податкового кодексу України, а саме в листі зазначається підстава для невизнання податкової декларації податкова адреса не відповідає адресі, внесеній в ЄДР. Позивач вважає зазначені дії податкового органу протиправними та такими, що не відповідають діючому законодавству.
При цьому, позивач вважає, що податковим органом було порушено вимоги п. 49.11 ст. 49 ПКУ, оскільки, на адресу платника податків не було направлено повідомлення про порушення вимог, встановлених ст.48 та 49 ПК України у встановлений законодавстовм строк, тобто протягом п'яти робочих днів з дня її отримання. Ці норми не надають права податковому органу на невизнання декларації після факту її прийняття, а саме, на думку позивача, неможливо вважати декларацію прийнятою 26.03.2015р., а 28.03.2015р. повідомляти платника про її неприйняття, так як такої норми не містить чинне законодавство України.
Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, причини неявки не повідомив, на пропозицію суду заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження у встановлений строк не направив.
У судовому засіданні 09 липня 2015 року, зважаючи на неявку відповідача, судом ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, Товариство з обмеженою відповідальністю «Союз-Строй-Поставка» є платником податку на додану вартість, та перебуває на обліку у Дніпропетровській ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Відповідно до п. 184.6 ст.184 ПКУ при анулюванні реєстрації особи в якості платника податку останнім звітним періодом є період, який починається від дня, що настає за останнім днем попереднього періоду та закінчується днем анулювання реєстрації. Тобто, за період з 01.02.2015р. по 05.02.2015р. позивач повинен був подати до податкового органу податкову декларацію за лютий 2015 року в строки подання для місячного звітного періоду, тобто до 20 березня 2015р.
20.03.2015 року позивачем до податкового органу у електронній формі засобами електронного звязку була надіслана податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2014 року, з додатками.
Згідно із Квитанцією №2, долученою до матеріалів справи, вказана декларація була отримана відповідачем 20 березня 2015 року.
09 квітня 2015 року позивачем одержано лист № 5623/10/4-17-18-79 від 26.03.2015 року, в якому відповідачем повідомлено про те, що звітна нова декларація з ПДВ, з додатками, за звітний період лютий 2015 року, яка надана у електронній формі засобами електронного звязку, не вважається податковою звітністю, а саме податкова адреса не відповідає адресі, внесеній в ЄДР.
20.05.2015 року у звязку з отриманням листа від 26.03.2015 року, позивач повторно направив поштою податкову декларацію за лютий 2015 року.
Позивачем одержано лист № 9034/10/04-17-18-26 від 21.05.2015 року, в якому повідомлено, що надані товариством поштою 20.05.2015 року звітна декларація з податку на додану вартість, з додатками, за звітний період лютий 2015 року, не вважаються податковою звітністю, оскільки індивідуальний податковий номер платника податків, вказаний в декларації, на дату подання звітності - 20.05.2015 року виключено з реєстру платників податку на додану вартість.
Позивач вважає дії податкового органу щодо невизнання податкової декларації з ПДВ за лютий 2015 року протиправними, у звязку із чим, звернувся до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.
За приписами ст.ст. 15, 16 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи, юридичні особи та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операціях), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.
Згідно п. 46.1. ст. 46 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.
Відповідно до п. 47.1 ст. 47 ПК України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть: юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи. Відповідальність за порушення податкового законодавства відокремленим підрозділом юридичної особи несе юридична особа, до складу якої він входить.
Згідно до п.48.1, п.48.3, п.48.4 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:
- тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);
- звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;
- звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);
- повне найменування (прізвище, імя, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;
- код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;
- реєстраційний номер облікової картки платника податків;
- місцезнаходження (місце проживання) платника податків;
- найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність;
- дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);
- ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;
- підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку ( за наявності).
У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити:
- відмітка про звітування за спеціальним режимом;
- код виду економічної діяльності (КВЕД);
- код органу місцевого самоврядування за КОПТУУ;
- індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
У відповідності до п.49.8, п.49.9 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою.
Пунктом 49.10 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.
Згідно п.49.11 ПК України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:
- п. 49.11.1. у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.
Водночас Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.
Досліджена судом декларація з податку на додану вартість за лютий 2015 року з додатками оформлена у відповідності до приписів чинного законодавства, містить обов'язкові реквізити, підписи уповноважених осіб та печатку підприємства.
Податкова адреса, яка зазначена в якості обовязкового реквізиту декларації за лютий 2015 року, відповідає даним ЄДР, а наявність в адресі додаткового реквізиту про район, на думку суду, не створює перешкод для ідентифікації платника податків та його місцезнаходження. В адресі, зазначеній в декларації, реквізити адреси відповідають адресі ЄДР.
Письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи, спростовується твердження відповідача, що податкова декларація заповнена з порушенням п.п. 48.1. ПКУ.
Також, суд зазначає, що, оскільки декларація податковим органом була отримана 20.03.2015 року, то письмове повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації повинно бути надіслано платнику податків не пізніше ніж 26.03.2015 року.
Проте, лист від 26.03.2015 року № 5623/10/4-17-18-79 було надіслано платнику податків лише 28.03.2015 року, про що свідчить документ Укрпошти про відстеження пересилання поштового відправлення, долучений до матеріалів справи.
Щодо невизнання контролюючим органом декларації за лютий 2015 року, направленої податковому органу повторно поштою, з підстав того, що індивідуальний податковий номер платника податків, вказаний в декларації, на дату подання звітності - 20.05.2015 року виключено з реєстру платників податку на додану вартість (лист ДПІ №9034/10/04-17-18-26 від 21.05.2015 року), то суд не приймає до уваги відсутність у позивача індивідуального податкового номеру у звязку з виключенням з реєстру під час повторного звернення 20.05.2015 року, оскільки таке звернення було здійснено у звязку з неправомірним неприйняттям ДПІ декларації в березні 2015 року, в той час як позивач такий номер мав.
Враховуючи зазначене, суд вважає дії податкового органу стосовно невизнання відповідачем податкової декларації за лютий 2015 року податковою звітністю необґрунтованими та протиправними.
Відповідно до пункту 49.13.статті 49 Податкового кодексу України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
З огляду на викладене, суд вважає, що необхідним заходом для належного захисту прав платника податків є зазначення дати, з якої податкова декларація вважається поданою платником до органу державної податкової служби, і, враховуючи наявний спір, суд вважає необхідним зобов'язати відповідача прийняти таку декларацію датою її фактичного отримання 20.03.2015 року.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно частини 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Приймаючи рішення по справі, суд враховує, що відповідач не скористався правом участі в судовому засіданні та не спростував факти порушення ним пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
Керуючись статтями 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Строй-Поставка» до Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо невизнання податковою звітністю податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Строй-Поставка» з податку на додану вартість за лютий 2015 року, з додатками, надісланої Товариством з обмеженою відповідальністю «Союз-Строй-Поставка» засобами електронного звязку 20.03.2015 року.
Зобовязати Дніпропетровську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року, з додатками, надіслану Товариством з обмеженою відповідальністю «Союз-Строй-Поставка» засобами електронного звязку, датою її фактичного отримання Дніпропетровською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - 20.03.2015 року.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя ОСОБА_1