Справа № 569/8655/15-а
Суддя: Кучина Н.Г. Н. Г.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/8655/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого - суддя Кучина Н.Г.

при секретарі судового засідання Соломон О.М.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління пенсійного фонду України в м.Рівне про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

17 червня 2015 р. до Рівненського міського суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області про:

- визнання протиправними дій та рішень названого відділу, зокрема, постанови головного державного виконавця Синіцької Н.П. від 10 червня 2015 р. про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Рівненського міського суду про зобов»язання Управління Пенсійного фонду України у місті Рівне зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 01.05.2010 року (далі - постанова про закінчення виконавчого провадження);

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 25739167 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2а-2001, виданого 23.03.2011 року Рівненським міським судом. (а.с. 1-2).

Ухвалою Рівненського міського суду від 01 липня 2015 р. до участі у справі залучено Управління пенсійного фонду України в місті Рівне як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (далі третя особа).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 червня 2015 року державним виконавцем Синіцькою Н.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 25739167 по примусового виконанню рішення Рівненського міського суду. Згідно вищевказаної постанови , виконавчий лист, на думку, відповідача, виконано у спосіб та порядок, визначений ним та ЗУ « Про виконаваче провадження». Однак, згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014 року встановлено що ОСОБА_1, отримані кошти, присуджені Європейським судом з прав людини в розмірі 2000 євро та відсотки, що не є підтвердженням виконання рішення національного суду згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 року у справі « Москаленко та інші проти України» № 1270/12, яким зобов»язано державу Україна протягом трьох місяців виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників( в тому числі і його), які залишаються невиконаними та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його спадкоємцю. В ухвалі від 27.11.2014 року суд також зазначив, що суд першої інстанції правильно вийшов за межі позовних вимог і з метою продовження виконання рішення Рівненського міського суду в повному обсязі скасував постанову головного державного виконавця Синіцької Н.П. про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2012 року ВП№ 25739167. Позивач зазначає, що посилання головного державного виконавця Синіцької Н.П. на змінену практику Європейського суду з прав людини у справах, прийнятих уже після прийняття рішення 18 липня 2013 року у справі « Москаленко та інші проти України» є необгрунтованим, оскільки вказані рішення стасуються інших осіб, а не його.

Стверджував, що постанову про закінчення виконавчого провадження відповідачем винесено завчасно та вона є протиправною, оскільки виконавчий лист № 2а-2001 виданий 23.03.2011 року не виконаний.

Вважає, що такими діями відповідачем порушено вимоги Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV (далі - Закон України N 606-XIV).

Відповідач подав до суду письмові заперечення, в яких позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята на підставі та у межах чинного законодавства. Стверджував, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби перебував виконавчий лист № 2а-2001 виданий 23.03.2011 Рівненським міським судом про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 6 (шість) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров 'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 1 травня 2010 року, постанова суду винесена в порядку скороченого провадження підлягає негайному виконанню.

31.03.2015 державним виконавцем надіслано запит до УПФ в м. Рівне про надання інформації стосовно нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 в подальшому з травня 2011 року (без кінцевого терміну виплати) на підставі виконавчого листа № 2а-2001/11 в розмірі 6 (шість) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров 'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком та у разі зміни розміру або припинення виплати пенсії, про дату та причини припинення чи зміни такої виплати.

Боржником було надано відповідь, що виплата пенсії у розмірі 6 (шість) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінінімальної пенсії за віком на виконання рішення суду здійснювалась із травня 2011 року по жовтень 2011 рокута виплачена з основним розміром пенсії на суму 28 018,37 грн.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження" державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 10.06.2015 було винесено постанону про закінчення виконавчого провадження. Копії постанови направлені сторонам.

Крім того, покликаючись на відповідні рішення Європейського суду з прав людини, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про час розгляду справи повідомлявся належними чином, заперечень проти позову не подав.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином. Виходячи з положень ч.4 ст.122 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані суду документи, подані заперечення, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними, а тому його адміністративний позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом третьої групи внаслідок захворювання, пов'язаного із наслідками аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 8).

01.04.2011 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області від 23.03.2011 року у справі № 2а-2001/11.

Відповідно до п. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов про відкриття виконавчого провадження надіслані 30.03.2011 року для виконання до Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне та для відома стягувачу. Управлінням Пенсійного Фонду України у м. Рівне надіслано повідомлення де зазначено,-що згідно протоколу ОР № 182020 від 08.04.2011. здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в сумі 41507,17 грн. та виплачено 25.05.2011року.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження" державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області 21.11.2012 р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження суд визнає неправомірними, а постанову від 31 серпня 2012 року про закінчення виконавчого провадження протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.75 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

З поданих письмових заперечень відповідача вбачається, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.07.2014 р. по справі № 817/1607/14 скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2012 ВП№ 25739167.( а.с. 23-24)

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 року справі № 81-7/1607/14 апеляційну скаргу Управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області залишено без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду 10.07.2014 року - без змін.

У з'язку з набранням рішенням законної сили, керуючись ч. 1 ст. 51 Закону України про виконавче провадження», 04.02.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження. ( а.с.26)

06.02.2015 року в порядку ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець звернувся з поданням до Рівненського міського суду про встановлення способу та порядку виконання рішення суду.( а.с. 27-28)

Ухвалою Рівненського міського суду від 05.03.2015 було відмовленно в задоволенні подання про встановлення способу та порядку виконання рішення суду.( а.с.30)

31.03.2015 державним виконавцем надіслано запит до УПФ в м. Рівне про надання інформації стосовно нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 в подальшому з травня 2011 року (без кінцевого терміну виплати) на підставі виконавчого листа № 2а-2001/11 в розмірі 6 (шість) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров 'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком та у разі зміни розміру або припинення виплати пенсії, про дату та причини припинення чи зміни такої виплати.( а.с. 32)

Боржником було надано відповідь, що виплата пенсії у розмірі 6 (шість) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінінімальної пенсії за віком на виконання рішення суду здійснювалась із травня 2011 року по жовтень 2011 року та виплачено з основним розміром пенсії на суму 28 018,37 грн.( а.с. 33-34)

У зв"язку з цим, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження" державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 10.06.2015 рокубуло винесено постанону про закінчення виконавчого провадження. ( а.с. 35)

Таким чином, судове рішення, яким зобовязано управління Пенсійного фонду в місті Рівне зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1. пенсію в розмірі 6( шість) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 01 травня 2010 року, є таким, що підлягає подальшому виконанню.

За встановлених по справі обставин суд прийшов до висновку, що закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», є необгрунтованим та неправомірним.

Пленум Вищого адміністративного суду України в п. 18 постанови № 3 від 13.12.2010 року "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби " (із внесеними змінами і доповненнями) роз'яснив: "Державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 27.11.2014 року встановлено, що позивачем отримані кошти присуджені Європейським судом з прав людини в розмірі 2000 євро. Також отримано 75,48 грн., як 3 відсотки з моменту закінчення трьохмісячного строку і до моменту повного розрахунку. Тобто, відповідачем підтверджено факт сплати позивачу коштів, зазначених в пунктах (a) та (b) рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 р. № 1270/12, однак вказані дії не є підтвердженням виконання рішення національного суду.( а.с.5-7)

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішення за яким боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення передбачений статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 27.11.2014 року також встановлені обставини, а саме, що припинення виплати пенсії в подальшому, вже після закінчення виконавчого провадження, не узгоджується з фактом повного виконання рішення національного суду, а тому суди дійшли до правильного висновку про обгрунтованість вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність державної виконавчої служби України по примусовому виконанню рішення №1270/12 від 18.07.2013 року Європейського суду з прав людини в частині невиконання рішення національних судів, а отже вказані обставини в силу ст. 71 КАС України не підлягають доведенню.

За таких підстав, ухвалою Вищого адміністративного суду від 27.11.2014 року встановлено, що припинення виплати пенсії в подальшому, не узгоджується з фактом повного виконання рішення національного суду, а тому прийняття державним виконавцем Синіцькою Н.П. постанови від 10.06.2015 року про закінчення виконавчого провадження є передчасним та таким, що не узгоджується із встановленими ухвалою ВАС України від 27.11.2014 року обставинами.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачає наступне:"Кожен має право на... розгляд його справи упродовж розумного строку... судом,..., який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..."

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 17 ЗУ « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ( № 3477- IV від 23.02.2006 року із змінами до доповненнями) , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Рішенням Європейського суду у справі « ОСОБА_2 проти України від 15.10.2009 року, яке є пілотним для держави України встановлено, зокрема у п.51, що суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" ((Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Пунктом 53 вказаного рішення також встановлено, що відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі "Бурдов

проти Росії" N 59498/00, ECHR 2002-III).

Пункт 54 суд також повторює, що саме на державу покладено

обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її

органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній

власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до

зазначених вище вимог Конвенції (див рішення у справі "Ромашов

проти України),N 67534/01, від 27 липня 2004 року.

Враховуючи вищевказані порушення Європейський суд постановив, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень

національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і

у зв'язку з якими сторони, права яких порушені, не мають

ефективних засобів юридичного захисту.

Водночас, суд не приймає до уваги доводи відповідача про застосування при вирішенні спору рішень Європейського суду з прав людини «Войтенко проти України», «Ромашов проти України», «Великода проти України», оскільки вказані рішення констатували лише те, що причиною невиконання судового рішення про стягнення коштів з державної установи полягає саме у відсутності відповідних законодавчих заходів, які б забезпечували виконання рішення, а не у бездіяльності органу ДВС, і жодним чином вказані рішення не стосуються позивача, крім того, в даному позові позивач просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв»язку з її передчасністю і не визнає бездіяльність протиправною.

Відповідно до підпунктів 1,3 частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскаження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

При розгляді справи встановлено, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, ним не доведено правомірності винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі статей 49, 50 Закону України "Про виконавче провадження".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,122, 160,161,162,186,256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління пенсійного фонду України в м.Рівне про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії задоволити.

Визнати дії та рішення управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області та Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Рівненськійц області ОСОБА_3 по виконанню виконавчого листа № 2а-2001, виданого Рівненським міським судом 23 березня 2011 року протиправними.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження ВП № 25739167 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2а-2001, виданого 23.03.2011 року Рівненським міським судом, згідно якого управління Пенсійного фонду України у м.Рівне зобов»язано зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1, пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»яю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01 травня 2010 року.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена у повному обсязі 15 липня 2015 року

Суддя Н.Г.Кучина