Справа № 0413/719/2012
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2012-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 0413/719/2012
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2012 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Борис О.Н., розглянувши у порядку скороченого провадження в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2011 року ОСОБА_1 ( надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною ,зобов`язання відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги за період з 2006 року по 28 лютого 2011 року, зобов`язати нараховувати щомісячну соціальну державну допомогу відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війнинадалі при нарахуванні пенсії. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначив , що він, як особа, має статус дитина війни, тому має право на отримання у 2006,2007,2008, 2009,2010,2011 роках доплати до пенсії з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідач, як орган , що призначає ,нараховує та виплачує доплату до пенсії , не виконав своїх зобов`язань. При зверненні до відповідача щодо виплати суми невиплаченої допомоги отримав відмову.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини , суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Предметом судового розгляду є право позивача на підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнина 30% мінімальної пенсії за віком та захист цього права від протиправних дій відповідача щодо нарахування, призначення та виплати .

Судом встановлено, ОСОБА_1 народився 29 червня 1943 року та є особою , на яку поширюється дія абзацу 1 статті 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни№ 2195 IV від 18 листопада 2004 року та має статус дитини війни.

Згідно ст. 6 Закону № 2195 IV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога , що виплачується замість пенсії , підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком, редакція цієї статті набрала чинності з 1 січня 2006 року.

Розглядаючи позовні вимоги за 2006 рік суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України Про пенсійне забезпечення№ 1931- IV від 6 грудня 1991 року (з наступними змінами) суми пенсії , не одержані своєчасно з вини органу , що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Дію статті 6 Закону № 2195 IV було зупинено на 2006 рік відповідно до п.17 ст. 77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 ріквід 20 грудня 2005 року № 3235 - IV .

Проте , Законом України від 22 березня 2006 року № 3367 IV Про внесення змін до ЗУ Про Державний бюджет на 2006 рік було внесено зміни та виключено п.17 ст. 77 зазначеного закону. Ці зміни набули законної сили через 10 днів після публікування 22 березня , тобто 2 квітня 2006 року було відновлено дію ст. 6 в редакції від 1 січня 2006 року.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 110 Закону України Про державний бюджет України на 2006 ріквід 20 грудня 2005 року ( із змінами , внесеними 19 січня 2006 року ) зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком , який мав бути визначений ОСОБА_2 Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. ОСОБА_2 Міністрів України у 2006 році так і не визначив порядку виплати 30% надбавки до пенсії дітям війни, що у свою чергу виключало можливість збільшення пенсії дітям війни. Згідно довідки відповідача , підвищення пенсії позивачу у 2006 році як дитині війнине здійснювалось. Тому , суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача , які стосуються вимог про нарахування та виплату надбавки до пенсії у 2006 році задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі.

Розглядаючи позовні вимоги за 2007 рік суд зазначає наступне.

Дію статті 6 Закону № 2195 IV на 2007 рік було зупинено ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року Про Державний бюджет на 2007 рік ( з урахуванням положень п.12 ст. 71 цього Закону) та визначено , що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону виплачується особам , які є інвалідами ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту) у розмірі 50 % розміру надбавки , встановленої для учасників війни.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6- рп/2007 ( справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п.12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону № 2195 IV. Таким чином, дію ст. 6 цього Закону України відновлено.

Отже, Управління Пенсійного фонду України повинно було зробити перерахунок пенсії позивачу починаючи з 09 липня 2007 року, підстави для перерахунку за період з січня по 09 липня 2007 року відсутні. Позивачем не надано доказів , що він є інвалідом і йому повинні підвищувати пенсію відповідно до ст. 6 Закону у розмірі 50% від розміру надбавки , встановленої для учасників війни.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058- IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність , визначеного законом.

Суд вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсії громадянам та їх призначення.

Положення ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванняне є перешкодою для застосування даної величини ( мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого , крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

У відповідності до ч.3 статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489- V Про Державний бюджет на 2007 ріквстановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуваннявід 09.07.2003 року № 1058 з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом 5 частини 1 цією статті, збільшений на 1 відсоток.

Крім того , згідно ч.2 ст. 85 Закону України Про пенсійне забезпеченнявід 5.11.1991 р. № 1788 ХII ( з наступними змінами та доповненнями) виплата пенсій проводиться за поточний місяць загальною сумою у встановлені строки , але не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.

Підстави для перерахунку за період з січня по липень 2007 року були відсутні, оскільки позивач не надав докази, що він є інвалідом і йому повинні підвищити пенсію відповідно до ст. 6 Закону у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Заперечення відповідача стосовно того, що відповідно до ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуваннямінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин , що регулюються цим законом , і до такої категорії громадян як діти війнине застосовується спростовується вищенаведеними висновками.

Суд також вважає необхідним зауважити, що реалізація особою права , яке пов`язане з отриманням бюджетних коштів, котра базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актів національного законодавства , не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань , тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань судом не приймається до уваги.

Так, у справі Кечко проти УкраїниЄвропейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань , оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Суди не повинні приймати до уваги обставини, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону , що був прийнятий раніше. І тому до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Розглядаючи позовні вимоги за 2008 рік суд зазначає, що правові підстави для вирішення таких вимог є аналогічними 2007 року.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України № 107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рікта про внесення змін до деяких законодавчих актів Українитекст статті 6 Закону України № 2195-IV викладено у наступній редакції : дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги , що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги , що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України Про статус ветеранів війни ,гарантії їх соціального захиступідвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога , що виплачується замість пенсії підвищується на 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Підстави для підвищення пенсії за період з 01 січня по 22 травня 2008 року відсутні , оскільки позивачу пенсія виплачувалась у збільшеному розмірі у січні березні 2008 року на 47,00 грн, з квітня на 48,10 грн , що підтверджується довідкою відповідача , тому позовні вимоги за цей період не підлягають задоволенню.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік № 107- VI від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни№ 2195- IV в новій редакції. Таким чином, відновлено дію ст. 6 Закону України № 2195- IV.

Ст. 58 Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українипрожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2008 рік затверджений у наступному розмірі : з 1 січня -470 грн, 1 квітня - 481 грн, з 1 липня 482 грн, з 1 жовтня 498 грн.

Таким чином, відповідач повинен був провести підвищення пенсії у збільшеному розмірі відповідно до вимог ст. 6 Закону починаючи з 22 травня по 31 грудня 2008 року включно.

Суд вважає, що відповідач починаючи з 22 травня 2008 року неправомірно застосовує п.8 Постанови ОСОБА_2 Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року , якою встановлено , що дітям війни( крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань ) до пенсії виплачується підвищення у розмірах: з 22 травня 2008 року 48,10 грн, з 01 липня 2008 року 48,20 грн , бо ці положення протирічать Закону України Про соціальний захист дітей війни та рішенню Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року.

Розглядаючи позовні вимоги стосовно виплати за 2009-2011 роки суд зазначає наступне.

Статтею 54 Закону України Про Державний бюджет на 2009 рік, встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних та демографічних груп населення , встановлений у розмірах, що діяли у грудні 2008 року, Законом України Про Державний бюджет на 2010 рік зміни щодо розміру прожиткового мінімуму на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних та демографічних груп населення, не вносились. На час розгляду справи Законом України Про державний бюджет на 2010 рікта Законом України Про державний бюджет на 2011 рікне призупинено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, а відтак відповідач був зобовязаний виплачувати позивачу підвищення до пенсії у розмірах , які визначено ст. 6 названого Закону.

Таким чином, право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування , так право надане державою і закріплено ЗУ Про соціальний захист дітей війни. Оскільки таке право деклароване державою, то відповідно держава , через створені нею органи , в даному випадку органи Пенсійного фонду України

, і несе обов`язок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах , які нею визначені та закріплені в Законі.

Таким чином, суд дійшов висновку , що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством на певний період часу , Рішення Конституційного Суду України не виконував , що стало причиною звернення до суду позивача.

Суд не враховує посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачу, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів , як на підставу невиконання своїх зобов`язань , які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Крім того, Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд Україниі здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку територіальні управління.

Відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуваннярішення щодо призначення ,донарахування , перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов`язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача , передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першої статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За Преамбулою Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. - покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Відповідно до глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та встановленому у ст.35 Бюджетного кодексу України порядку розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України - суд вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до Головного Управління та Пенсійного Фонду України з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності після надання Конституційним Судом України роз'яснень щодо неконституційності положень Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рікта на наступний бюджетний період. І такої можливості на погляд суду відповідач не був позбавлений.

Оскільки функції з призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищення та доплат діючим законодавством покладено на органи Пенсійного фонду України, тому відповідач по справі заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен був доказати правомірність своєї бездіяльності стосовно позивача. Таких доказів відповідачем не надано.

Водночас, суд при вирішенні спору по даній справі вважає, що відповідач ухилився від виконання покладених на нього державою обов'язків щодо призначення, нарахування та виплати позивачці підвищення до пенсії у розмірі, визначеному ст.6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р після прийняття Конституційним Судом України Рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. та до кінця бюджетного року, чим відповідно були порушені права позивача.

Стосовно початку терміну дії положень Рішеннями Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, та 22 травня 2008 року № 10- рп/2008 суд приймає до уваги абзац другий пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, яким визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд звертає увагу на те, що у Прикінцевих положеннях Закону України Про соціальний захист дітей війниОСОБА_2 Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Невиконання ОСОБА_2 Міністрів України наведених норм Закону не може слугувати підставою для порушення прав позивачки стосовно належної, гарантованої державою соціальної підтримки. Суд приходить до висновку , що відповідачем допущено не протиправні дії, а бездіяльність , оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при набранні законної сили Рішеннями Конституційного Суду України та відновленні дії ст. 6 Закону мав самостійно вчинити дії на виконання вимог розглянутих законодавчих актів, зробити перерахунок та виплатити недоплачені суми пенсії з врахуванням відповідного підвищення.

На думку суду, право позивача у даному випадку має бути захищене шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу належні суми підвищення , з урахуванням часткових виплат.

Суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача нараховувати щомісячну соціальну державну допомогу відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війнинадалі при нарахуванні пенсії, оскільки така позовна вимога заявлена на майбутнє, а в судовому порядку можуть бути захищені виключно порушені права, свободи або законні інтереси.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони , інші правові акти або їх окремі положення , що визнанні неконституційними , втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею КСУ ухвалює рішення, які є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

При цьому, статтею 74 Закону України Про Конституційний Суд Українивизначено, що Конституційний Суд України може вказати на преюдиціальність свого рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами , що виникли внаслідок дії неконституційного акта.

Між тим, у п. 5 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 конкретно зазначено, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами , які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 73 Закону України Про Конституційний Суд Українив разі, якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції , то вони втрачають чинність від дня прийняття КСУ рішення про їх неконституційність.

Так, на звернення позивача щодо перерахунку підвищення до пенсії відповідач листом повідомив про неможливість нарахування та виплати підвищення до пенсії позивачу на 30% мінімальної пенсії за віком, проте, відповідного рішення про перерахунок чи про відмову в перерахунку відповідачем прийнято не було. Таким чином, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність відповідача.

Згідно до статті 71 ч.1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог статті 11 ч.2 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне конкретніше сформулювати резолютивну частину постанови з метою можливості її виконання у подальшому.

На підставі викладеного та керуючись Законом України Про соціальний захист дітей війни, Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007, Рішенням Конституційного Суду України №10/рп від 22 травня 2008 року ст.ст.8-12, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 28 лютого 2011 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірною.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком , встановленого частиною 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням передбаченого законодавством прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність , з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 лютого 2011 року з урахуванням сум, виплачених у цей період.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 грн 40 коп компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_3