Справа № 2а-1225/09/2470
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Київ К/9991/42332/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Головуючого судді: Чалого С.Я.

Суддів: Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

секретар

судового засідання Зубенко Д.В.

за участю представників сторін:

позивача - Погорєлов А.В.

відповідача - не з'явився

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду касаційну скаргу Управління Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року у справі за позовом Управління Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в Чернівецькій області до Державної фінансової інспекції в Чернівецький області про визнання нечинними рішень,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року Управління Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в Чернівецькій області звернулося до суду з адміністративним позовом до Контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області та просило визнати нечинними виявлені відповідачем в ході ревізії та задокументовані в акті ревізії від 01.07.2009 № 24-06/239 порушення: незаконні видатки (безпідставна виплата) у січні 2007 року одноразової грошової винагороди за 2006 рік особам рядового і начальницького складу позивача за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов'язків і бездоганну дисципліну та компенсацію податку з доходів з фізичних осіб на неї - на загальну суму 24483,50 гривень; допущення утворення у квітні-травні 2007 року понадлімітного залишку готівки в касі на суму 10466,45 гривень; нецільове використання бюджетних коштів (не у відповідності до КЕКВ) при оплаті інженерно-геологічних вишукувань для будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом в м. Чернівці на суму 19990,00 гривень. Визнати нечинними пред'явлені листом № 24-06-10-14/4497 від 07.08.2009 вимоги щодо усунення виявлених у ході ревізій порушень і недоліків, в частині: забезпечити відшкодування за рахунок винних осіб незаконної виплати у січні 2007 року одноразової грошової винагороди за підтримку високої бойової готовності військ за 2006 рік на загальну суму 21290,00 грн. та компенсації податку з доходів фізичних осіб на неї на суму 3193,50 грн. (пункт 2); відобразити по бухгалтерському обліку Управління у складі незавершеного будівництва вартість оплачених інженерно-геологічних вишукувань для будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом в м. Чернівці на суму 19990,00 грн (пункт 3). Визнати нечинним Розпорядження відповідача від 07.08.2009 № 95 про зупинення операцій з бюджетними коштами на рахунках, відкритих в органах Державного казначейства.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2009 року залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись та порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати нечинними пред'явлені листом №24-06-10-14/4497 від 07 серпня 2009 року вимоги відповідача щодо усунення виявлених у ході ревізій порушень і недоліків в частині: забезпечити відшкодування за рахунок винних осіб незаконної виплати у січні 2007 року одноразової грошової винагороди за підтримку високої бойової готовності військ за 2006 рік на загальну суму 21290,00 грн. та компенсації податку з доходів фізичних осіб на неї на суму 3193,50 грн. (пункт 2).

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 2.17 Плану контрольно-ревізійної роботи ГоловКРУ України на II квартал 2009 року працівниками Контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності управління Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в Чернівецькій області за період з 01.01.2007 року по завершений звітний період 2009 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 01.07.2009 № 24-06/239, згідно якого встановлено ряд порушень фінансово-бюджетної дисципліни, а саме: допущення утворення у квітні-травні 2007 року понадлімітного залишку готівки в касі на суму 10466,45 грн.; нецільове використання бюджетних коштів (не у відповідності до КЕКВ) при оплат і інженерно-геологічних вишукувань для багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом в м. Чернівці на суму 19990 грн.; незаконні видатки (безпідставна виплата) у січні 2007 року одноразової грошової винагороди за 2006 рік особам рядового і начальницького складу позивача за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов'язків і бездоганну дисципліну та компенсацію податку з доходів фізичних осіб на неї на загальну суму 24483,50 грн.

На підставі зазначеного акту ревізії відповідач видав Розпорядження від 07.07.2009 року № 95 про зупинення операцій з бюджетними коштами на рахунку № 2698 за КПКВ 6641010 «Забезпечення функціонування державної системи спеціального зв'язку та захисту інформації України» позивача, відкритому в Головному управлінні Державного казначейства України в Чернівецькій області та листом № 24-06/10-14/4497 від 07.08.2009 пред'явив позивачу обов'язкові вимоги щодо усунення порушень виявлених ревізією, у тому числі: п. 2 забезпечити відшкодування за рахунок винних осіб незаконної виплат и у січні 2007 року одноразової грошової винагороди за підтримку високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов'язків і бездоганну дисципліну за 2006 рік на загальну суму 21290 грн. та компенсації податку з доходів фізичних осіб на неї на суму 3193,50 грн.; п. 3 відобразити по бухгалтерському обліку управління у складі незавершеного будівництва вартість оплачених інженерно-геологічних вишукувань для будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом в м. Чернівці на суму 9990 грн.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, зокрема вказав на таке.

Акт ревізії є лише засобом документування дій інспекції та не породжує для позивача певних правових наслідків та не має обов'язкового характеру, а отже, не може визнаватися нормативно-правовим актом індивідуальної дії 17 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути предметом оскарження в суді.

Щодо визнання нечинними п.п.2, 3 вимог відповідача від 07.08.2009 №24-06-10-14/4497 в частині забезпечення відшкодування за рахунок винних осіб незаконної виплати у січні 2007 року одноразової грошової винагороди за підтримку високої бойової готовності військ за 2006 рік на загальну суму 21290 грн. та компенсації податку з доходів фізичних осіб на неї на суму 3193,50 грн., відображення по бухгалтерському обліку позивача у складі незавершеного будівництва вартість оплачених інженерно-геологічних вишукувань для будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом в м. Чернівцях на суму 19990,00 грн. суди вказали, що до позивача не передавались зобов'язання щодо нарахованої, але не виплаченої одноразової грошової винагороди за підтримку високої бойової готовності військ за 2006 рік від відділу державних спеціальних телекомунікаційних систем та захисту інформації СБУ України в Чернівецькій області. Крім того, актом ревізії зафіксовано, що позивачем у липні 2008 року відповідно до укладеного договору від 14.05.2008 №24, перераховано ПП «Кременчук - Теплоенергопроект» кошти за проведені інженерно-геологічні вишукування для будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом у м.Чернівцях на суму 19990 грн. Проте, позивачем видатки проведено за рахунок асигнувань по спеціальному фонду кошторису, передбачених на поточні видатки позивача за КЕКВ 1139 «Оплата інших послуг та інших видатків», а не як капітальні видатки по КЕКВ 2121 «Будівництво (придбання) житла», що є порушенням вимог абз.2 розділу «Капітальні видатки (2000)» роз'яснень щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затверджених наказом Державного казначейства України від 04.11.2004 №194 та призвело до нецільового використання коштів в сумі 19990,00 грн. та є порушенням п.8 ст.7 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необхідність відмови в задоволенні заявленого позову.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками судів. При цьому, вважає за доцільне зазначити про таке.

Частиною першою статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-ХІІ) встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII закріплює право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550.

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За змістом частини шостої статті 2 Закону №2939-XII порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

На підставі наведеного колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу, констатувала встановлення ревізією порушення суб'єктом господарювання законодавства та вказала спосіб усунення цього порушення.

Предметом заявленого у справі позову є оскарження зазначеної вимоги з підстав неправомірності висновку Інспекції про наявність самого порушення законодавства позивачем. Сума збитків, що визначені Інспекцією та необхідність їх відшкодування за умови наявності самого порушення, позивачем не оспорюється.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень , крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, у тому числі правових актів індивідуальної дії.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що обов'язкова до виконання вимога державної фінансової інспекції в частині встановлення порушень законодавства, виявлених ревізією та шляхів їх усунення, є правовим актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, а отже може бути оскаржена до суду.

При цьому, правильність обчислення збитків перевіряє суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2013 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та у поставної від 20 січня 2015 року у справі №21-603а14.

Відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що предметом переданого на вирішення суду спору є оскарження вимоги з підстав неправомірності висновку Інспекції про наявність саме факту вчинення порушення законодавства, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, колегія суддів, зважаючи на правильність позиції судів щодо обгрунтованості висновків акту ревізії, на підставі яких сформовано пункт 2 оскаржуваної вимоги, погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами попередніх інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Керуючись статтею 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: