Справа № 0870/11483/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2015 р. м. Київ К/800/39771/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - Інспекція)

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2013

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013

у справі №0870/11483/12

за позовом комунального підприємства "Водоканал" (далі - Підприємство)

до Інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013, позов задоволено; скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.11.2012 № .

У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з того, що право платника на податковий кредит за операціями з придбання вугілля у рамках господарських правовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством «Метал» (далі - ТОВ НВП «Метал») підтверджується належним чином оформленою податковою накладною та не може залежати від факту дотримання цим контрагентом податкової дисципліни.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що реальність взаємовідносин позивача та ТОВ НВ «Метал» не підтверджена необхідними первинними документами, складення яких є притаманним даному виду господарської операції, у зв'язку з чим у визнанні податкового кредиту Підприємства має бути відмовлено.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги Інспекції з урахуванням такого.

Судовими інстанціями під час розгляду даної справи встановлено, що Інспекцією було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Підприємства щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ НВП «Метал» за період з 01.07.2012 по 31.07.2012, оформлену актом від 12.11.2012 № 476/28-1/03327121.

Перевіркою виявлено недоплату позивачем ПДВ у загальній сумі 260 400 грн. внаслідок завищення податкового кредиту по операціям з придбання товару (вугілля) у ТОВ НВП «Метал», що стало підставою для прийняття Інспекцією оспорюваного податкового повідомлення-рішення, згідно з яким Товариству донараховано ПДВ у сумі 390 600 грн. (у тому числі 260 400 грн. за основним платежем та 130 200 грн. за штрафними санкціями).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 цієї ж статті Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, за своїм юридичним змістом право на податковий кредит є компенсацією, що надається добросовісним платникам на покриття реально понесених ними витрат по сплаті податку за операціями з придбання товарів (робіт, послуг).

Можливість отримання податкової вигоди передбачає наявність реального здійснення господарських операцій, у зв'язку з чим для підтвердження права на податковий кредит має бути встановлений предметний взаємозв'язок з фактами та результатами реальної економічної діяльності на підставі аналізу первинних документів.

Платник повинен надати достовірні докази на підтвердження того, що товари (роботи, послуги), на оплату яких перераховані грошові кошти, реалізовані саме тим контрагентом, на користь якого проведено оплату.

При цьому податкове законодавство не встановлює конкретного переліку документів, які мають бути представлені платником на підтвердження реального виконання господарської операції. Платник може надати будь-які первинні документи, які з урахуванням предмета такої операції є достатніми для встановлення факту існування активу, його руху на шляху до платника податків - набувача.

У справі, що переглядається, на підтвердження сформованого податкового кредиту за операціями з ТОВ НВП «Метал» позивачем подано договір поставки від 18.06.2012 № ДП1806, податкову накладну та листи (датовані березнем та травнем 2013 року), в яких названий постачальник повідомив про неможливість виконання поставок у строк, визначений у договорі.

Отже, зі змісту цих листів вбачається, що у визначений договором строк постачальник не виконав свої зобов'язання перед позивачем з поставки товару (вугілля).

Слід зазначити, що відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Отже, у розглядуваному випадку першою подією у розумінні аналізованої норми, з якою остання пов'язує право платника на формування податкового кредиту з ПДВ, є перерахування коштів на рахунок постачальника в оплату майбутньої поставки товару.

Таким чином, самі по собі порушення постачальником виконання своїх договірних зобов'язань з поставки товару не можуть слугувати підставою для позбавлення платника податків - покупця права на включення сум ПДВ, перерахованих на користь цього постачальника у ціні товару. У той же час у випадку перерахування таких коштів контрагентові без мети настання економічних наслідків цивільного правочину з поставки товару, а виключно з ціллю одержання платником податкової вигоди у формі права на податковий кредит, у визнанні останнього має бути відмовлено.

А відтак обставини даної справи вимагають ретельної перевірки умов укладення та виконання договору між позивачем та ТОВ НВП «Метал», з'ясування дійсних причин невиконання розглядуваних поставок у визначений строк, аналізу існування у цього постачальника об'єктивної можливості виконати зазначені поставки вугілля, а також дослідження того, чи вживалися позивачем необхідні заходи щодо зобов'язання названого контрагента виконати спірні поставки (як-от проведення претензійно-позовної роботи).

Також у даному разі правовій оцінці підлягає і факт декларування та сплати названим контрагентом податкових зобов'язань з ПДВ за цими операціями. Адже хоча самі по собі порушення постачальником податкової дисципліни не є доказом одержання покупцем необґрунтованої податкової вигоди, однак у сукупності з іншими доказами (зокрема, у разі перерахування таким покупцем 100-відсоткового авансового платежу на оплату товар, який у подальшому не був поставлений, наявності ознак фіктивного підприємництва у діяльності постачальника тощо) можуть слугувати про недобросовісний характер взаємовідносин постачальника і покупця та зловживання ними правами платників.

Ухилення судами від перевірки та надання правової оцінки обставин справи, що входять до предмета доказування у справі, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, у тому числі з виявленням та витребуванням доказів з власної ініціативи, та вимагає скасування прийнятих у справі судових актів з направленням останньої на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків шляхом дослідження усіх обставин, зазначених у цій ухвалі.

З урахуванням викладного, керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів задовольнити частково.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013 у справі №0870/11483/12 скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько