Справа № 2а/2570/1639/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Київ К/9991/12866/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Ланченко Л.В., Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Чернігові

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2012 року

у справі № 2а/2570/1639/2011

за позовом Приватного підприємства «Спецтранс»

до Державної податкової інспекції у місті Чернігові

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «Спецтранс» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Чернігові (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22 березня 2011 року № /0 та № /0.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року позовні вимоги були задоволені повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 22 березня 2011 року № /0 та № /0.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2012 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Чернігові, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

У запереченні на касаційну скаргу ПП «Спецтранс», посилаючись на те, що постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у м. Чернігові провела документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Спецтранс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні взаємовідносин з АТЗТ «Агропромпостач» за період з 01 серпня 2008 року по 31 березня 2009 року, за результатами якої був складений акт № 163/23/30380850 від 09 березня 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені: вимоги статей 202, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, статей 3, 42, 142 Господарського кодексу України, статей 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 1, 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого, занижено податок на прибуток в періоді, який перевірявся, на загальну суму 132504,00 грн., у тому числі: за 3 квартали 2008 року у сумі 54757,00 грн., за 2008 рік у сумі 98324,00 грн., за 1 квартал 2009 року у сумі 132504,00 грн.; вимоги статей 202, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, статей 3, 42, 142 Господарського кодексу України, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено податковий кредит у періоді, який перевірявся, на загальну суму 106002,94 грн., у тому числі: за серпень 2008 року в сумі 23441,00 грн., за вересень 2008 року у сумі 20357,00 грн., за жовтень 2008 року у сумі 15782,00 грн., за листопад 2008 року у сумі 7505,00 грн., за грудень 2008 року у сумі 11574,00 грн., за січень 2009 року у сумі 8302,00 грн., за лютий 2009 року у сумі 8945,00 грн., за березень 2009 року у сумі 10097,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що ПП «Спецтранс» (замовник) неправомірно включило до складу валових витрат відповідного податкового періоду вартість виконаних АТЗТ «Агропромпостач» (виконавець) робіт (послуг), проведених згідно договорів на автотранспортне обслуговування № 42/1 від 01 серпня 2008 року та № 37 від 02 січня 2009 року, а податок на додану вартість, сплачений у складі такої вартості, - до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, оскільки: згідно вироку Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 серпня 2010 року у справі №1-172/2010р. ОСОБА_1 (генерального директора АТЗТ «Агропромпостач») було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частиною 3 статті 27, частиною 4 статті 28, частиною 2 статті 205, частиною 1 статті 366, частинами 2, 3 статті 358 Кримінального кодексу України. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що первинні бухгалтерські, виписані АТЗТ «Агропромпостач», не можуть бути прийняті до уваги як первинні бухгалтерські документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та, як наслідок, не дають позивачу права на формування валових витрат та податкового кредиту.

22 березня 2011 року ДПІ у м. Чернігові на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.2 підпункту 54.3 статті 54, абзацом 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ПП «Спецтранс» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на 165630,00 грн., у тому числі: 132504,00 - за основним платежем, 33126,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

22 березня 2011 року ДПІ у м. Чернігові на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.2 підпункту 54.3 статті 54, абзацом 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ПП «Спецтранс» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 132504,00 грн., у тому числі: 106003,00 - за основним платежем, 26501,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач правомірно включив до складу валових витрат відповідного податкового періоду вартість виконаних АТЗТ «Агропромпостач» робіт, а податок на додану вартість, сплачений у складі такої вартості, - до податкового кредиту відповідного податкового періоду на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, оскільки реальність господарських операцій між позивачем та вказаним суб'єктом господарювання підтверджена первинними бухгалтерськими документами, виданими належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість, та не заперечувалась податковим органом, з урахуванням того, що вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 серпня 2010 року у справі №1-172/2010р. не містить відомостей про те, що осподарські операції між позивачем та АТЗТ «Агропромпостач» не мали реального характеру, або ж щодо невиконання сторонами умов договорів на автотранспортне обслуговування № 42/1 від 01 серпня 2008 року та № 37 від 02 січня 2009 року.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для формування валових витрат є наявність у платника податку - покупця відповідних розрахункових та платіжних документів, а підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язують виникнення у платника податків права на включення до складу валових витрат вартості придбаних товарів (робіт, послуг), а сплачених ним у складі такої вартості сум податку - до складу податкового кредиту із фактичним виконанням робіт (послуг) чи поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, факт надання АТЗТ «Агропромпостач» позивачу послуг із автотранспортного обслуговування згідно укладених договорів підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: актами виконаних робіт по транспортному обслуговуванню, податковими накладними, виписками з банку, товарно-транспортними накладними, накладними на повернення тари (т. 1 арк. справи 192-252, т.2 арк. справи 1-130), що свідчить про реальний характер вчинення господарських операцій.

Вказані обставини знайшли своє відображенні і у акті перевірки (т.1 арк. справи 22-23). Реальність господарських операцій у акті перевірки податковим органом не заперечувалась.

Також, матеріали справи містять копію ліцензії, виданої АТЗТ «Агропромпостач» Міністерством транспорту та зв'язку України 15 грудня 2005 року, з терміном дії з 15 грудня 2005 року по 14 грудня 2010 року, яка підтверджує право АТЗТ «Агропромпостач» на здійснення такого виду робіт (послуг) як внутрішні перевезення вантажів (т.1 арк. справи 188).

Судами також було встановлено, що необхідність укладення позивачем договорів з АТЗТ «Агропромпостач» була зумовлена необхідністю належного виконання позивачем його зобов'язань за договорами перевезення від 01 січня 2008 року № 3844 та від 01 січня 2009 року № 1606301, укладеними з ВАТ «САН Ін Бев Україна», у яких позивач виступав перевізником, факт належного виконання яких також підтверджено належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме, актами здачі-приймання робіт (надання послуг), товарно-транспортними накладними, накладними на повернення тари (т. 1 арк. справи 49-185).

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Посилання податкового органу на вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 серпня 2010 року у справі 1-172/2010р. були правомірно відхилені судами попередніх інстанцій як безпідставні, оскільки вказаний вирок не містить відомостей про те, що осподарські операції між позивачем та АТЗТ «Агропромпостач» не мали реального характеру, або ж щодо невиконання сторонами умов договорів на автотранспортне обслуговування № 42/1 від 01 серпня 2008 року та № 37 від 02 січня 2009 року. Натомість, у цьому вироку було вказано, що АТЗТ «Агропромпостач» є працюючим підприємством.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у м. Чернігові підлягає залишенню без задоволення, а постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Чернігові залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ Л.В. Ланченко

_____________________ Н.Г. Пилипчук