Справа № 2а-11249/11/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 р. Справа № 149774/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року у справі за позовом Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Надія» до Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Львові, про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Державне відкрите акціонерне товариство (ДВАТ) «Шахта «Надія» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «Шахта «Надія») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області, яким просило скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 20.12.2005 року № /0, яким його зобов'язано сплатити штраф в розмірі 399730,99 грн. за порушення граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Суд першої інстанції залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у місті Львові, на обліку в якій з січня 2011 року перебуває позивач.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України на момент погашення податкових зобов'язань, визначених у податковій деклараціях з податку на додану вартість, належало виключно платнику, а тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків. А наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями підтверджується неправомірність дій органу державної податкової служби по самостійному зарахуванню частини сплачених сум коштів на погашення податкової заборгованості, яка виникла за попередні періоди, всупереч визначеному в них призначенню платежу. Також відповідно до вимог п. 17.3 ст. 17 цього Закону сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум, та те, що з моменту виникнення права податкового органу на застосування штрафу пройшло понад 1095 днів, суд вважає, що в даному випадку органом державної податкової служби несвоєчасно, тобто з порушенням розумного строку 1095 днів, застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у спірному випадку податковий орган не визначав позивачу податкове зобов'язання, тобто не збільшував і не зменшував зобов'язання, самостійно визначене платником податків при поданні декларації, яке є узгодженим з дня подання декларації, а наклав на позивача штраф за порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання. Тому, на думку відповідача, перебіг передбаченого пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» 1095-денного строку давності в даному випадку розпочався не з моменту узгодження податкового зобов'язання, а з моменту виникнення у податкового органу права застосовувати штраф, а саме з моменту сплати позивачем податкового боргу. Також відповідач зазначає, що відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 та п. 7.7 ст. 7 даного Закону платник податків має право вибору черговості погашення своїх податкових зобов'язань лише за наявності у нього активів, вільних від заставних зобов'язань, і лише за рахунок цих активів. Також згідно з п. 7.7 ст. 7 цього Закону податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ДВАТ «Шахта «Надія» зареєстроване як юридична особа, є платником податків, до 2011 року перебувало на обліку у Державній податковій інспекції в Сокальському районі Львівської області, а з січня 2011 року - у Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові.

20.12.2005 року працівник Сокальського відділення Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області (правонаступником якого є Державна податкова інспекція в Сокальському районі Львівської області) провів невиїзну документальну перевірку сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість ДВАТ «Шахта «Надія» по поданій звітності за 2001-2005 роки, за результатами якої складено акт № 152/493/00178175.

В акті зазначено про порушення позивачем вимог пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме порушено граничні строки сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 799461,95 грн., визначеного в податкових деклараціях, поданих у 2001 році, на 1277 календарних днів.

На підставі даного акту перевірки Сокальське відділення Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області прийняло податкове повідомлення-рішення від 20.12.2005 року № /0, яким ДВАТ «Шахта «Надія» зобов'язано сплатити штраф в сумі 399730,99 грн. за порушення граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість на понад 90 календарних днів в розмірі 50% несвоєчасно сплаченого зобов'язання.

Як вбачається з розрахунку штрафних санкцій, доданого до акту перевірки, податковий борг з податку на додану вартість в сумі 799461,95 грн., який виник внаслідок несплати узгоджених податкових зобов'язань, визначених в податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень-грудень 2001 року, сплачено протягом квітня 2004 року - липня 2005 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, виходячи з наступного.

Як встановив суд, за квітень-грудень 2001 року ДВАТ «Шахта «Надія» самостійно задекларувало податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 799461,95 грн., які відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» стали узгодженими з дня подання податкових декларацій та відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього Закону мали бути сплачені протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Однак, як встановив суд і не заперечують сторони, зазначену суму податкових зобов'язань позивач самостійно не сплачував, в зв'язку з чим після закінчення цих строків у нього виник податковий борг.

Водночас у 2004-2005 роках ДВАТ «Шахта «Надія» сплачувало узгоджені суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість за вказані роки згідно з платіжними дорученнями від 21.04.2004 року № 653 на суму 70000,00 грн. з призначенням платежу «ПДВ за березень 2004 року», від 09.07.2004 року № 1107 на суму 100000,00 грн. з призначенням платежу «ПДВ за травень 2004 року», від 20.09.2004 року № 1551 на суму 150000,00 грн. з призначенням платежу «ПДВ за серпень 2004 року», від 30.11.2004 року № 1990 на суму 20000,00 грн. з призначенням платежу «ПДВ за жовтень 2004 року», від 10.12.2004 року № 2069 на суму 50000,00 грн. з призначення платежу «ПДВ за листопад 2004 року», від 26.10.2004 року № 1782 на суму 100000,00 грн. з призначенням платежу «ПДВ за ІІІ квартал 2004 року, від 23.03.2005 року № 455 на суму 70000,00 грн. з призначенням платежу «ПДВ за лютий 2005 року», від 31.03.2005 року № 506 на суму 13500,00 грн. з призначенням платежу «ПДВ за березень 2005 року», від 22.03.2005 року № 446 на суму 80000,00 грн. з призначенням платежу «ПДВ за лютий 2005 року» та від 31.03.2005 року № 505 на суму 5500,00 грн. з призначенням платежу «ПДВ за березень 2005 року».

Однак Державна податкова інспекція в Сокальському районі Львівської області зарахувала зазначені суми на погашення податкового боргу позивача, що виник в попередніх податкових періодах, а саме у 2001 році, що відображено у картці особового рахунку платника і не заперечується податковим органом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність таких дій відповідача, виходячи з наступного.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) був визначений принцип рівності бюджетних інтересів, який передбачав, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8976 (в редакції, чинній на час сплати позивачем зазначених податкових зобов'язань), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому, згідно з п. 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Виходячи із аналізу вказаних норм, колегія суддів вважає, що норми Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачали пріоритет погашення податкового боргу перед сплатою податкових зобов'язань по відповідному податку. Разом з тим, вищезазначені норми цього ж Закону України не встановлюють порядок та черговість (а також право) зарахування податковими органами платежів, що направлені платниками податків та мають цільове призначення, вказане у відповідних платіжних дорученнях, та не встановлюють відповідний порядок для примусового стягнення податковим органом добровільно сплачених платником податків сум податкового зобов'язання для погашення податкового боргу, що виник раніше.

При цьому, положенням пп. 16.3.3 п. 16.3 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковим органам було надано право розподілу суми, сплаченої платником податків в рахунок погашення податкового боргу, який відповідно до п. 1.3 цього Закону включає суму пені, на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини) за умови, що платником податків при сплаті податкового боргу у відповідному платіжному дорученні не було окремо визначені суми, що спрямовуються на погашення податкового боргу, та окремо суми, що спрямовуються на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу; або, якщо визначення відповідних сум боргу та пені платником податків було зроблено з порушенням відповідної пропорції.

Крім того, норми пп. 8.6.2 п. 8.6 ст. 8 даного Закону з урахуванням положень п. «б» пп. 8.6.1 п. 8.6 цієї статті не встановлюють заборону для платників податків щодо розпорядження своїми оборотними коштами, зокрема, для сплати поточних податкових зобов'язань.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, як правильно встановив суд першої інстанції, на час виникнення спірних правовідносин не було передбачено права податкового органу за власною ініціативою (примусово та без згоди на те платника податку) направляти кошти такого платника податків, сплачених ним для погашення податкових зобов'язань (і про це зазначається платником податків у відповідному платіжному дорученні), для погашення заборгованості.

При цьому, пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачений спосіб примусового стягнення активів платника податків для погашення його податкового боргу - виключно за рішенням суду.

Також колегія суддів враховує, що пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 цього Закону в редакції, чинній на час прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, було передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф, зокрема, при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином даною нормою визначено, що розмір штрафу визначається виходячи із суми погашеного податкового боргу, тобто обов'язковою умовою для застосування штрафу є фактична сплата платником податків податкового боргу.

Однак, як зазначено вище, ДВАТ «Шахта «Надія» не сплачувало податкового боргу, який виник в зв'язку з несплатою узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість за квітень-грудень 2001 року, в зв'язку чим у відповідача були відсутні правові підстави, передбачені пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», для застосування до позивача штрафу за порушення строків сплати узгоджених податкових зобов'язань за вказаний період.

Крім того, п. 17.3 ст. 17 цього Закону було передбачено, що сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на застосування податковим органом штрафів, передбачених п. 17.1 цієї статті, поширюється строк у 1095 календарних днів, визначений пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 зазначеного Закону.

При цьому, даною нормою було також передбачено, що якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, оскільки як на підставу застосування до ДВАТ «Шахта «Надія» спірного штрафу відповідач посилається на порушення позивачем граничного строку сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість за квітень-грудень 2001 року, граничний строк сплати останнього з яких закінчився 30.01.2002 року, колегія суддів зазначає, що з моменту виникнення у податкового органу права на застосування штрафу за вказане порушення до дня прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення минуло понад 1095 днів, в зв'язку з чим дане рішення прийняте з порушенням строку, що також є доказом його протиправності.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20.12.2005 року № /0, яким до ДВАТ «Шахта «Надія» застосовано штраф за порушення граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість, є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мали значення для прийняття цього рішення та недобросовісно, а відповідач не надав суду належних доказів правомірності свого рішення.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року у справі № 2а-11249/11/1370 за позовом Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Надія» до Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Львові, про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 03.07.2015 року