Справа № К-16295/09-С
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2010-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2010 р. м. Київ К-16295/09

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Усенко Є.А.,

розглянула в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ДПІ у Московському районі м. Харкова на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2009 року по справі № 2а-3380/08 за позовом ДПІ у Московському районі м. Харкова до СПД фізичної особи ОСОБА_1 та ПП «Піттрейд» про визнання угоди недійсною.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2008 року в задоволені позову ДПІ у Московському районі м. Харкова до СПД фізичної особи ОСОБА_1 та ПП «Піттрейд»про визнання угоди недійсною -відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2009 року, постанова суду першої інстанції скасована в частині відмови в позові про визнання угоди недійсною та закрито провадження по справі в цій частині, в решті -постанова залишена без змін.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду, позивач 17.04.2009 року звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.01.2010 року касаційна скарга прийнята до провадження суду, по ній відкрито касаційне провадження.

В касаційній скарзі ДПІ у Московському районі м. Харкова просить скасувати постанову апеляційного суду та прийняти нове судове рішення, яким стягнути в дохід держави з СПД -фізичної особи ОСОБА_1 кошти в сумі 7 611 860,00 грн. отримані по нікчемній угоді.

Касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову апеляційної інстанції -без змін з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх інстанції, 02.09.2004 року між СПД -фізичною особою ОСОБА_1 та ПП «Піттрейд»було укладено договір №25 предметом якого є купівля-продаж насіння соняшникового в кількості 12790/9 тон на загальну суму 21 104 985,00 грн. з яких 3 517 497,50 грн. ПДВ, виконання якого підтверджується податковими накладними №№ 65 від 02.09.2004р., 66 від 03.09.2004р., 68 від 06.09.2004р., 69 від 07.09.2004р., 71 від 08.09.2004р., 72 від 09.09.2004р., відповідними видатковими накладними та актами прийому-передачі товару за ці дати.

За вказаний товар, покупець сплатив постачальнику 76118 60,00 грн. платіжними дорученнями №№ 174 від 15.09.2004р., 175 від 15.09.2004р., 176 від 16.09.2004р., 193 від 01.10.2004р., 198 від 12.10.2004р., 200 від 13.10.2004р., 213 від 28.10.2004р., 214 від 04.11.2004р.

Зазначену партію товару перший відповідач придбав у СПД -фізичної особи ОСОБА_3 за договором № 47 від 02.09.2004р. по податковим накладним №№ 123/1 від 02.09.2004р., 124/1 від 03.09.2004р.., 133 від 06.09.2004р., 134/1 від 07.09.2004р., 140 від 08.09.2004р., 141/1 від 09.09.2004р., відповідними видатковими накладними та актами прийому передачі товари за ці дати.

Перевіркою СПД -фізичної особи ОСОБА_3 встановлено, що він не є виробником цієї партії насіння соняшника, а отримав його за договором № 10 від 10.09.2004р. та податковій накладній № 10/1 від 10.09.2004р. від СПД -фізичної особи ОСОБА_4, який, в свою чергу, придбав цю партію товару у самого ПП «Піттрейд»за договором № 8 від 10.09.2004р. та податковій накладній № 12 від 10.09.2004р. на суму 19864000,00 грн. (в тому числі ПДВ 3310666,67 грн.), що на думку податкової інспекції, свідчать про безтоварний характер господарської операції.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог податкової інспекції щодо визнання спірного договору №25 від 02.09.2004р. недійсним, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги про визнання недійсною угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не можуть бути предметом позову.

Так, на обґрунтування позову ДПІ у Московському районі м. Харкова послалась на статті 207, 208 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 208 вказаного Кодексу, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін -у разі виконання зобов'язання обома сторонами -в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, -нікчемним. Як зазначено у частині другій статті 215 цього Кодексу визнання судом такого правочину недійсним не вимагається.

Враховуючи викладене, позови податкових органів про визнання такого правочину (угоди, господарського зобов'язання) недійсним судовому розгляду не підлягають, отже суд апеляційної інстанції правильно на підставі статті 157 КАС України закрив провадження у справі в частині.

Органи державної податкової служби, вказані в абзаці 1 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

За вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, застосовуються санкції, передбачені частиною першою статті 208 ГК України. За змістом статті це можливо лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Зазначені санкції не можна застосовувати за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору, оскільки за таких обставин правопорушенням була б несплата податків, а не вчинення правочину. Для стягнення цих санкцій є необхідною наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування ПДВ у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Згідно з частиною першою статті 208 ГК України передбачені нею санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає статті 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки зазначені санкції є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то вони належать не до цивільно-правових, а до адміністративно-господарських санкцій як такі, що відповідають визначенню, наведеному в частині першій статті 238 Господарського кодексу України, а отже такі санкції повинні застосовуватись з врахуванням вимог статті 250 зазначеного кодексу, відповідно до якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуваний договір №25 був укладений між СПД - фізичною особою ОСОБА_1 та ПП «Піттрейд»у вересні 2004 року та виконаний в листопаді 2004 року, позовна заява податкового органу була подана в січні 2006 року, тобто з порушенням строків передбачених статтею 250 ГК України.

Підсумовуючи викладене, судами попередніх інстанції правомірно відмовлено податковому органу в позові в частині вимог щодо застосування до відповідачів штрафних санкції передбачених ч.1 ст. 208 ГК України.

Частина 1 ст.224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення -без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 210, 211, 220, 220-1, 224, 231 та ч.5 ст.254 КАС України, колегія -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ДПІ у Московському районі м. Харкова залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2009 року -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

За винятковими обставинами вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Головуючий:/підпис/_______________________Т.М. Шипуліна
Судді:/підписи/_______________________Л.І. Бившева
_______________________М.І. Костенко
_______________________Н.Є. Маринчак
_______________________Є.А. Усенко