Справа № 2-а-6647/10/2270
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

27 січня 2015 року м. Київ В/800/288/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів

судді-доповідача Шипуліної Т.М.

суддів: Бившевої Л.І., Ланченко Л.В., Лосєва А.М., Пилипчук Н.Г.,

перевіривши матеріали заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 22.10.2014 у справі №822/3060/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.10.2014 відмовлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.08.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 у справі №822/3060/14.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду України з заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 22.10.2014 та просила допустити справу до провадження по перегляду судового рішення Верховним Судом України.

Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В даному випадку, заявник посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, зокрема, статей 1 та 6 Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», статті 929 Цивільного кодексу України, статей 1, 4, 8 т 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

В обґрунтування своїх вимог заявник додає копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 31.01.2013 у справі №2а-6072/09/1770 (К-30797/09), від 23.10.2014 у справі №2а-8385/12/2670 (К/9991/77386/12), від 21.01.2014 у справі №2а-29279/10/0570 (К/9991/3414/12), від 16.04.2013 у справі №2а-7638/07 (К-12074/09), від 24.09.2012 у справі №6/510 (К-65/10), від 05.07.2012 у справі №5/83-А (К-47845/09), від 24.11.2011 у справі №2а-3080/08 (К-19565/09), від 17.11.2011 у справі №АС 12/58-08 (К-16462/09) та зазначає, що у вказаних справах та у даній справі Вищий адміністративний суд, здійснивши різне тлумачення змісту і сутності правових норм, дійшов різних висновків за аналогічних обставин.

Так, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.10.2014, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.08.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 у справі №822/3060/14, в яких суди дійшли висновку, що при визначенні суми виручки експедитор повинен враховувати кошти у тому обсязі, в якому вони фактично отримані від клієнта внаслідок виконання договорів з транспортно-експедиційного обслуговування, а не лише суму одержаної винагороди.

Такі висновки судів відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18.11.2014 у справі №21-501а14, згідно з якою положеннями Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» не передбачено можливості кваліфікації фактично отриманих платником коштів від реалізації товарів (послуг) як його виручки залежно від виду правочину, на підставі якого отримані такі кошти, та від їх подальшого спрямування. А відтак спірні кошти, отримані позивачем за виконання зобов'язань на користь третіх осіб у рамках надання транспортно-експедиційних послуг, є виручкою позивача у розумінні статті 1 Указу №727/98.

Згідно з частиною першою статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Оскільки суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України, а висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.10.2014 позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії, підстав для допуску справи до провадження немає.

Враховуючи викладене, у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відсутні підстави, передбачені статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, для порушення питання щодо розгляду заяви Вищим адміністративним судом України про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 задоволенні вимоги про допуск справи для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 22.10.2014 у справі №822/3060/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: _________________ Т.М. Шипуліна

Судді: _________________ Л.І. Бившева

_________________ Л.В. Ланченко

_________________ А.М. Лосєв

_________________ Н.Г. Пилипчук