Справа № 818/2085/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/800/54238/14

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

суддів: Олексієнка М.М. (доповідач), Бутенка В.І., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Синтез» (далі - ПАТ «АБ «Синтез») до Державної виконавчої служби Тростянецького районного управління юстиції Сумської області (далі - ДВС), третя особа: комунальне підприємство Тростянецької районної ради «Тростянецька районна друкарня» (далі - КП «Тростянецька районна друкарня» про зобов'язання зняти арешт з майна за касаційною скаргою представника позивача на судові рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року та Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року,

встановила:

У серпні 2014 року представник ПАТ «АБ «Синтез» звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив зобов'язати ДВС зняти арешти з нерухомості, яке знаходиться в іпотеці за договором від 23.09.2005 року, а саме з нежитлової будівлі, друкарні, підвалу, що знаходяться за адресою: м. Тростянець Сумської області вул. Горького, 32.

Посилався на те, що на обтяжене нерухоме майно банк має пріоритетні права, тому арешт накладено на зазначене майно незаконно.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на те, що судами неповно з'ясовані обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV).

При цьому статтею 60 обумовлено випадки, підстави й порядок знання арешту з майна. Відповідно до положень цієї норми ( в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У силу вимог статті 54 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно частини четвертої цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягуавчів, які не є заставодержателями.

При цьому за правилами частини третьої вказаної норми для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателя, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Тобто, чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Проте є випадки, коли з такого майна повине бути знятий арешт.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає дійсним обставинам справи, 23.09.2005 року між Сумською філією Акціонерного банку «Синтез» (іпотекодержателем) та Тростянецькою районною лікарнею (іпотекодавцем) укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець (власник) передав у якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредитної лінії нерухоме майно - нежитлове приміщення, друкарню, що складається з адмінбудівлі (літ А-1) та підвалу, загальною площею 810,7 кв.м, які знаходять за адресою: Сумська обл.. Тростянецький район, м. Тростянець вул.. Горького, 32. За умовами договору вартість іпотеки становить 200 000 грн., сума кредиту - 80 000 грн.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 19.12.2012 року у справі за позовом ПАТ «АП Синтез» до КП «Тростянецька районна друкарня» про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлено, що станом на 01.07.2012 року розмір заборгованості за договором кредитної лінії від 23.06.2009 року склав 95 372,16 грн. На виконання цього рішення видано наказ про примусове виконання рішення, за яким постановою державного виконавця від 23.12.2013 року накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати відчуження.

На підставі виконавчого листа від 15.10.2013 року, виданого Тростянецьким районним судом Сумської області, постановою державного виконавця від 22.04.2013 року накладено арешт і оголошено заборону на відчуження майна боржника КП «Тростянецька районна друкарня» та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про накладення арешту на майно.

Виходячи із зазначених обставин та норм права, право застави на нерухоме майно, яке є предметом спору, виникло раніше набрання чинності судовим рішенням про стягнення коштів з третьої особи, проте вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю,тому суди прийшли до обґрунтованого висновку про безпідставність позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не дають підстав вважати судові рішення такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Зокрема, ураховуючи суть іпотеки, визначення якої міститься у статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель має прав в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених частиною третьою статті 54 Закону № 606-ХІV.

Як зазначалося вище, зібрані та досліджені судами докази свідчать, що вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Примусове звернення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону № 606-ХІV), відповідно статей 3, 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Синтез» відхилити, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман