Справа № 2а/1770/3025/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Київ К/9991/13320/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Ланченко Л.В., Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року

у справі № 2а/1770/3025/2011

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 15 квітня 2011 року № /0 та № 0/0.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2011 року позов був задоволений повністю. Податкові повідомлення-рішення Дубенської ОДПІ Рівненської області форми «Р» від 15 квітня 2011 року № /0, № 0/0 скасовано. Присуджено з на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Дубенська ОДПІ Рівненської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1, посилаючись на те, що постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2011 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Дубенська ОДПІ Рівненської області провела документальну позапланову виїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з 01 січня 2008 року по 17 березня 2011 року, за результатами якої був складений акт № 83/17-39/НОМЕР_1 від 30 березня 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені: вимоги статті 13, підпункту «б» пункту 1 статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», пункту 7.1 статті 7, підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8, підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на загальну суму 92688,50 грн., у тому числі: за 3 квартал 2008 року в розмірі 55677,70 грн., за 2 квартал 2009 року в розмірі 37010,80 грн.; вимоги пункту 7.8 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 4.1 статті 4 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року №166, підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», які полягали у тому, що підприємцем не були подані декларації з податку на додану вартість за листопад, грудень 2008 року, січень-березень, серпень-грудень 2009 року, січень-грудень 2010 року, січень-березень 2011 року.

Зокрема, в акті перевірки було встановлено, що ОСОБА_1, в період 01 липня 20018 року по 30 вересня 2008 року та у період з 01 квітня 2009 року по 30 червня 2009 року перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, шляхом сплати єдиного податку за видом діяльності «роздрібна торгівля продовольчими товарами».

Також, акті перевірки було вказано, що в порушення вимог Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29 жовтня 1999 року № 599 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ОСОБА_1 провадила вид діяльності, не передбачений у свідоцтві про сплату єдиного податку, а саме - оптову торгівлю, оскільки здійснювала оптовий відпуск товару Підприємству «Івання» Дубенського РСТ, яке здійснює роздрібну торгівлю, згідно договорів консигнації на комісійні послуги № 3 від 01 липня 2008 року та № 5 від 01 січня 2009 року, з огляду на що доходи, отримані ОСОБА_1 (комітентом) від виконання Підприємством «Івання» Дубенського РСТ (комісіонером) зобов'язань за вказаними договорами, підлягають оподаткуванню на загальних підставах.

Крім іншого, в акті перевірки було встановлено, що в 3 кварталі 2008 року ОСОБА_1 отримала дохід в сумі 494912,86 грн., а в 2 кварталі 2009 року - 328984,91 грн., з огляду на що у 4 кварталі 2008 року, 1 кварталі 2008 року, 3 та 4 кварталах 2009 року, у 2010 році, 1 кварталі 2011 року ОСОБА_1 перейшла на загальну систему оподаткування, проте не зареєструвалась як платник податку на додану вартість і не подавала до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість.

15 квітня 2011 року Дубенська ОДПІ Рівненської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб на 92688,50 грн. - за основним платежем.

15 квітня 2011 року Дубенська ОДПІ Рівненської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України збільшила фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 4250,00грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що господарські операції між ОСОБА_1 та підприємством «Івання» Дубенського РайсСТ не є оптовою торгівлею позивача, оскільки підприємство «Івання» Дубенського РайсСТ здійснювало роздрібну торгівлю товарно-матеріальними цінностями від імені позивача та створювало правові наслідки саме для позивача. Також, виходив з того, що застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість є неправомірним з огляду на те, що позивач не є платником податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, між підприємцем ОСОБА_1 (комітентом) та Підприємством «Івання» Дубенського РайсСТ (комісіонером) були укладені договори консигнації на комісійні послуги від 01 липня 2008 року № 3 та від 01 січня 2009 року № 5 та додаткових угод до них, відповідно до умов яких комітент доручає комісіонеру прийняти на себе обов'язки по організації роздрібного продажу товарів народного споживання за комісійну винагороду, яка зазначається в кожному товарному документі (накладній). Положеннями статей 3, 4 вказаних договорів було визначено, що комітент зобов'язується забезпечити регулярні поставки товарів в повному асортименті та провести повний розрахунок з виплати винагороди за посередництво у визначені договором терміни, а комісіонер зобов'язується прийняти на себе зобов'язання по продажу товарів та забезпечити повне зберігання прийнятих до реалізації цінностей.

Зобов'язання за вказаними договорами були виконані, що підтверджується копіями видаткових накладних та товарно-грошових звітів, а також відомостями з бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів (арк. справи 68, 91-112).

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених положень Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та положень вказаних договорів, право власності на товари, які передавались позивачем Підприємству «Івання» Дубенського РайсСТ, до останнього не переходило, оскільки за умовами зазначених договорів Підприємство «Івання» Дубенського РСТ взяло на себе обов'язок лише щодо здійснення роздрібного продажу переданого йому товару, який належить позивачу.

Крім іншого, як встановлено у акті перевірки, Підприємство «Івання» Дубенського РСТ також здійснює саме роздрібну торгівлю.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_1 здійснювала роздрібний продаж належного їй товару через посередника - Підприємство «Івання» Дубенського РСТ, з огляду на що дохід, отриманих підприємцем від вказаних операцій, є доходом, отриманим від провадження підприємцем діяльності, визначеної у свідоцтві про сплату єдиного податку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 15 квітня 2011 року № 0/0 та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанню локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, обрахування встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничного обсягу оподатковуваних операцій, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування.

За не підтвердження факту перевищення позивачем встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничного обсягу оподатковуваних операцій після переходу на загальну систему оподаткування, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість є безпідставним.

Як вбачається з наведених податковим органом у таблиці на 4 аркуші акту перевірки обсягів виручки (без податку на додану вартість), отриманої позивачем у періоді, який перевірявся (а саме: у 2008 році - 486911,00 грн., у 2009 році - 302885,00 грн., у 2010 році - 0,00 грн., у 2011 році - 0,00 грн.), суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 не був перевищений встановлений підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничний обсяг оподатковуваних операцій.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 15 квітня 2011 року № /0.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Дубенської ОДПІ Рівненської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2011 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ Л.В. Ланченко

_____________________ Н.Г. Пилипчук