Справа № 2а-1176/11/0970
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Справа № 175134/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді Сеника Р.П.,

Суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Івано-Франківськліфт» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2012 року у справі № 2а-1176/11/0970 за позовом Комунального підприємства «Івано-Франківськліфт» до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

04.04.2011 року комунальне підприємство «Івано-Франківськліфт»звернулося з позовом до Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно оскаржуваних рішень податковим органом безпідставно збільшено позивачу податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість.

Ухвалою суду від 05.05.2011 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням господарського суду Івано-Франківської області у справі № 5010/913/2011-14/44 за позовом КП «Івано-Франківськліфт»до ТзОВ «Комерційне підприємство «Будріал ЛТД», Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську про визнання факту дійсності договорів № 27 від 20.10.2008 і № 132 від 28.11.2008. Ухвалою суду від 04.07.2012 року провадження у даній справі поновлено в зв'язку з набранням законної сили постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.07.2011 у справі за № 5010/913/2011-14/44.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апеллянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2012 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Як встановлено судом першоїінстанції та вбачається з матеріалівсправи, що Державною податковою інспекцією в м.Івано-Франківську проведено планову виїзну перевірку КП «Івано-Франківськліфт»з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 30.09.2010.

За результатами перевірки складено акт за №769/23-2/31524654 від 15.02.2011, в якому зафіксовано, що внаслідок неправомірного включення до складу валових витрат вартості субпідрядних робіт на суму 402 762 грн. Та формування податкового кредиту в розмірі 80 552,33 грн. за операціями, що проведені на підставі нікчемних правочинів, укладених між КП «Івано-Франківськліфт»та ТзОВ «КП Будріал ЛТД», позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість, чим порушено вимоги ст.ст. 4, 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

На підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення- рішення за № та № від 01.03.2011, згідно яких КП «Івано-Франківськліфт»відповідно донараховано 139 894 грн.- податку на прибуток підприємства, з них 111 509 грн.- за основним платежем та 28 385 грн.- штрафними санкціями, та 57 441 грн.- податку на додану вартість, з яких розмір основного зобов'язання становить 35 872 грн. та 21 569 грн.- штрафні санкції.

Судом першої інстанції встановлено, що непогодившись із висновками податкового органу, позивач у визначеному законом порядку оскаржив повідомлення-рішення від 01.03.2011 до Державної податкової адміністрації (далі-ДПА) в Івано-Франківській області. Згідно рішення ДПА в Івано-Франківській області за № 828/10/25-019/87/222 від 22.03.2011 скаргу КП «Івано-Франківськліфт»залишено без задоволення, а оскаржувані повідомлення -рішення за № та № від 01.03.2011 року- без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимогах у справі, суд першої інстанції виходив з того, що Згідно вимог ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства (далі- КАС) України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до умов договорів за № 27 від 20.10.2008 та №132 від 28.11.2008, ТзОВ «Комерційне підприємство «Будріал ЛТД», як субпідрядник за дорученням підрядника КП «Івано-Франківськліфт»взяло на себе зобов'язання щодо виконання робіт по заміні п'яти ліфтів в житлових будинках по вулиці Довженка в м.Івано-Франківську, зокрема двох ліфтів в будинку за № 11А- та трьох в будинках за № 9А( 2 під'їзд) та № 9Б (3,4 під'їзд).

Виконання сторонами умов вказаних договорів за №27 та № 132, які спрямовані на реальне настання правових наслідків, на думку представника позивача підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема Актами приймання виконаних підрядних робіт за листопад- грудень 2008 року, довідками про вартість виконаних робіт форми № КБ-3, затвердженої наказом Державного комітету статистики України та Державного комітету України з питань будівництва та архітектури від 21.06.2002 за № 237/5, які погоджені та підписані посадовими особами КП «Івано-Франківськліфт»та ТзОВ «КП Будріал ЛТД». Реальність виконання вказаних договорів субпідряду позивачем також підтверджено податковими накладними за №1644 від 31.10.2008, № 2008 від 28.11.2008 та № 2327 від 24.12.2008, згідно яких КП «Івано-Франківськліфт» здійснено перерахунок субпідряднику ТзОВ «КП «Будріал ЛТД»коштів за виконані роботи на загальну суму 483 314 грн.( в тому числі ПДВ 80 552,33 грн).

Однак дані докази суд першої інстанції залишив без уваги, так як на переконання суду висновки посадових осіб податкового органу щодо безтоварності господарських операцій за вищевкзаними правочинами є вірними та підтверджуються наступними обставинами.

Згідно інформації, отриманої від ДПІ у Печерському районі м.Києва 05.10.2010 року, посадові особи ТзОВ «КП «Будріал ЛТД» за юридичною та фактичною адресою відсутні. Відповідно до поданої вказаним суб'єктом господарювання податкової звітності ф.1-ДФ за період 2008-2009 років нараховувалася заробітна плата ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Однак згідно пояснень вказаних осіб, отриманих ГВПМ ДПІ в м.Івано-Франківську, дані громадяни в ТзОВ «КП «Будріал ЛТД» не працювали.

На запит ГВПМ ДПІ в м.Івано-Франківську від 04.10.2010 року за №7550/7/26-90/5167 отримано інформацію, що свідоцтво платника ПДВ ТзОВ «КП «Будріал ЛТД»анульоване 23.04.2007 року.

Також в наданих суду показаннях свідки ОСОБА_10, ОСОБА_2 та ОСОБА_11, вказали, що працюючи в КП «Івано-Франківськліфт»в грудні 2008 року в позаробочий час здійснювали заміну ліфтів в житлових будинках по вулиці Довженка за № 11, 9А та 9 Б. Нікому із осіб, допитаних судом в якості свідків, про виконання робіт за вказаними адресами працівниками ТзОВ «КП Будріал ЛТД»невідомо. Згідно пояснень свідка ОСОБА_13, нею здійснювалася реєстрація договорів із субпідрядником ТзОВ «КП Будріал ЛТД», проте працівників даного підприємства вона не бачила, відрядні посвідчення не відмічала.

Крім того Правилами будови і безпечності експлуатації ліфтів(далі -Правила), затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 01.09.2008 року за № 190, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10. 2008 за № 937/15628 встановлено порядок здійснення монтажу, налагодження, ремонту, реконструкції та модернізації ліфтів суб'єктами господарювання.

Згідно вказаних Правил суб'єкт господарювання, у власності або в користуванні якого є ліфти та який має намір їх експлуатувати, подає для здійснення реєстрації таких ліфтів письмову заяву, паспорт ліфта та акт технічної готовності ліфта. Акт технічної готовності ліфта складається організацією, яка змонтувала ліфт, виконала його заміну, реконструкцію чи модернізацію. Крім того в паспорті ліфта повинен бути запис про призначення особи, відповідальної за організацію робіт технічного обслуговування і ремонту ліфта, і електромеханіка, відповідального за справність ліфта.

Як вбачається із показань свідка ОСОБА_15 акти технічної готовності ліфтів по вулиці Довженка в будинках за №11, 9А та 9Б підсувалися ним особисто, при цьому в паспортах ліфтів організацією, яка визначалася як власник ліфта, та брала на себе гарантійні зобов'язання зазначено КП «Івано-Франківськліфт».

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від -24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, згідно якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавств та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема повинні відображати реальні товарні операції..

Однак, надані позивачем документи, зокрема акти акти приймання виконаних підрядних робіт за листопад-грудень 2008 року, довідки про вартість виконаних робіт, податкові накладні за №№1644, 2008, 2327 відповідно від 31.10.2008, 28.11.2008, 24.12.2008 не підтверджують реального часу здійснення ТзОВ «КП Будріал ЛТД»операцій, наявності трудових ресурсів, виробничо- складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення Товариством такої діяльності.

За таких обставин суд дійшов висновку, що укладені договори на виконання субпідрядних робіт по заміні ліфтів не мали на меті здійснення господарських операцій та настання правових наслідків, а були укладені КП Івано-Франківсьліфт»з метою ухилення від сплати податкових платежів шляхом завищення власних валових витрат та протиправного оформлення відповідних податкових зобов'язань.

Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.5 ст.203 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Крім того згідно зі статтею 228 ЦК України правочин, спрямований на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок (частина перша), а отже, є нікчемним (частина друга).

Отже, договори за №27 від 20.10.2008 та № 132 від 28.11.2008 відповідно до п.п.1, 2 ст.215, п.п. 1, 5 ст.203 ЦК є нікчемними, і в силуст.216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств»(далі-Закон), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, валові витрати виробництва та обігу -це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій,матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 даного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Абзацом 4 підпункту 5.3.9 п.5.3 статті 5 Закону встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов до висновку про неправомірність включення позивачем до складу валових витрат в декларації з податку на прибуток підприємства за 4 кварталі 2008 року вартості послуг (субпідрядних робіт) на загальну суму 402 762 грн. за операціями, що проведені на підставі нікчемних правочинів за № 27 від 20.10.2008 та № 132 від 28.11.2008, укладених між КП «Івано-Франківськліфт»та ТзОВ «КП Будріал ЛТД».

За таких обставин рішенням за № від 01.03.2001 ДПІ правомірно збільшено позивачу на 139 894 грн. податкове зобов'язання з податку на прибуток, з яких розмір основного боргу становить 111 509 грн. та 28 385 грн. -штрафні(фінансові) санкції.

Також суд першої інстанції погодився із прийняттям відповідачем повідомлення-рішення за № від 01.03.2011 року, згідно якого КП «Івано-Франківськліфт»донараховано 57 441 грн. - податку на додану вартість, з яких 35 872 грн.- за основним платежем та 21 569 грн.- штрафними санкціями, як такого, що прийнято на підставі закону та обгрунтовано, тобто з врахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення(вчинення дії).

Так п.1.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податків має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, яка визначена згідно з цим законом.

Згідно п.п. 7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Підпуктом 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону визначено, що якщо платник податку придбаває(виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи(послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у з зв'язку з таким придбанням( виготовленням) не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів(послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями(іншими подібними документами зідно з п.п.7.2.6 цього пункту).

Однак в порушення вищевказаних приписів Закону України «Про податок на додану вартість»КП «Івано-Франківськліфт»включено до складу податкового кредиту ПДВ у розмірі 80 552 грн., який обчислений із вартості послуг, придбання та використання яких у межах господарської діяльності підприємством не доведено.

Таким чином, розмір податкового кредиту, сформованого позивачем на підставі нікчемних правочинів за № 27 та №132, податковим органом правомірно зменшено на 80 552 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини по справі, матеріалів справи колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, що розмір податкового кредиту, сформованого позивачем на підставі нікчемних правочинів за № 27 та №132, податковим органом правомірно зменшено на 80 552 грн., а позовні вимоги позивача про скасування оскаржуваних повідомлень - рішень від 01.03.2011 року є необгрунтованими

Відповідно до ст. 200 КАСУкраїни суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає,що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення здодержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.195-197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Івано-Франківськліфт» - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2012 року у справі № 2а-1176/11/0970 -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

Я.С. Попко