Справа № 2а-8750/11/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Київ К/9991/1569/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Ланченко Л.В., Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року

у справі № 2-а-8750/11/2070

за позовом Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області (правонаступником якої є Лозівська об'єднана державна податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби)

до 1. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКС-ОЙЛ» (яке є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Пересічанський МЕЗ»)

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2011 року Лозівська об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКС-ОЙЛ» (далі - відповідач-2) про: стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЕКС-ОЙЛ» коштів у загальній сумі 641358,51 грн., отриманих за договорами поставки від 05 червня 2009 року № 050609-р (соняшник на суму 192000,00 грн.), від 16 червня 2009 року № 160609-р (соняшник на суму 235000,00 грн.), від 18 червня 2009 року № 180609-р (соняшник на суму 188000,00 грн.); стягнення з ТОВ «ЕКС-ОЙЛ» в дохід державного бюджету коштів в загальній сумі 641358,51 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Лозівська ОДПІ у Харківській області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У запереченні на касаційну скаргу фізична особа - підприємець ОСОБА_1, посилаючись на те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2011 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну позивача - Лозівської ОДПІ у Харківській області його правонаступником - Лозівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що податковим органом не доведено наявності з боку відповідачів мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, при укладенні оспорюваних правочинів, з урахуванням того, що реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, складеними належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість, договори є виконаними, а податки, збори (обов'язкові платежі) - сплачені. При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що податковий орган звернувся до суду з вказаним позовом після спливу річного строку, встановленого статтею 250 Господарського кодексу України для застосування санкцій, передбачених статтею 208 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (постачальником) та ТОВ «Торговий дім Пересічанський МЕЗ», правонаступником якого є ТОВ «ЕКС-ОЙЛ» (покупцем), були укладені договори від 05 червня 2009 року № 050609-р, від 16 червня 2009 року № 160609-р, від 18 червня 2009 року № 180609-р на поставку товару (соняшника, кукурудзи, ячменю, пшениці) (т.1 арк. справи 25-32).

Фактичне виконання сторонами умов зазначених договорів підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами вантажного автомобіля (т.1 арк. справи 32-48, 106-188).

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог податковий орган посилається на те, сільськогосподарська продукція, а саме - соняшник, була придбана фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 у ТОВ «Геокслайн Плюс» , яке згідно пояснень громадянина ОСОБА_2 (який значиться засновником та директором вказаного товариства) було зареєстроване ним зна прохання незнайомої особи за винагороду та без мети здійснення підприємницької діяльності. Такеож, податковий орган в богрунтування позлвних вимог посилався на те, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не надав документів, які б підтверджували факт поставки товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Геокслайн Плюс». Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що укладанні між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ «Геокслайн Плюс» договори поставки продукції (а саме - соняшника) є нікчемними, та, як накладок, є нікчемними договори, укладені між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ «ЕКС-ОЙЛ» (яке є правонаступником ТОВ «ТД Пересічанський МЕЗ»), а тому все отримане відповідачами за оспорюваними договорами підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України як таке, що отримане за нікчемними правочинами у відповідності до положень статей 207, 208 Господарського кодексу України.

При цьому, матеріали справи містять належним чином оформлені договори та первинні бухгалтерські документи, а саме: податкові та видаткові накладні, рахунки-фактури, квитанції до прибуткових касових ордерів, звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, які підтверджують факт виконання договорів між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ «Геокслайн Плюс» (т.1 арк. справи 240-250, т.2 арк. справи 1-82), та журнал реєстрації довіреностей за 2009 року, який підтверджує факт оприбуткування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 продукції, отриманої від ТОВ «Геокслайн Плюс» (т.1 арк. справи 236-239), з урахуванням того, що за умовами договорів обов'язок доставки товару був покладений на ТОВ «Геокслайн Плюс».

Вказані обставини знайшли своє підтвердження і у акті Лозівської ОДПІ у Харківської області від 20 жовтня 2010 року № 887/17-213/ «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2010 року (т.1 арк. справи 96-105).

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави (частина 1 статті 208 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Зокрема, при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін, тоді як доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, вироків у кримінальних правах щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо сторонами оспорюваних правочинів (а саме: фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ «ЕКС-ОЙЛ» (яке є правонаступником ТОВ «ТД Пересічанський МЕЗ»)) матеріали справи не містять. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

З урахуванням вищевикладеного, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Лозівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2011 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ Л.В. Ланченко

_____________________ Н.Г. Пилипчук