Справа № 822/667/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"09" липня 2015 р. м. Київ К/800/3774/15

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

суддів: Олексієнка М.М. (доповідач), Бутенка В.І., Штульман І.В.,

розглянувши у касаційному порядку в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області (далі - ТУ ДСА) про стягнення заборгованості по заробітній платі за касаційною скаргою позивача на судові рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року, Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив стягнути з ТУ ДСА на його користь за період з 1 січня 2006 року по 30 січня 2009 року включно заборгованість по заробітній платі у розмірі 49 208 грн. та компенсацію за несвоєчасну її виплату у розмірі 58 327 грн. з лютого 2006 року по час розгляду справи судом.

На обґрунтування позову послався на те, що ТУ ДСА за період з 1 січня 2006 року по 30 січня 2009 року розмір його щомісячної заробітної плати обраховувало неправильно, а саме: розмір надбавки за вислугу років ОСОБА_3 відповідач обчислював не від загальної суми щомісячного заробітку, як це передбачено частиною четвертою статті 44 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2862-XII), а лише виходячи з розміру посадового окладу та доплати за кваліфікаційний клас, що призвело до виплати відпускних та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у значно меншому розмірі.

Вважає, що відповідач неправомірно не включив до складу його заробітної плати такі складові, як надбавка до посадового окладу в розмірі 10 відсотків у зв'язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці, та надбавка за виконання особливо важливої роботи.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано ТУ ДСА перерахувати та виплатити ОСОБА_3 надбавку за вислугу років із урахуванням премій за період з 1 лютого 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року і компенсацію за несвоєчасну її виплату. У решті в задоволенні позову відмовлено.

Вінницький апеляційний адміністративний суд рішенням від 27 травня 2014 року постанову окружного суду скасував та ухвалив нову про відмову в позові.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати з направленням справи на новий розгляд. Вказує на те, що ТУ ДСА неправомірно не виплачувало йому надбавки до грошового забезпечення, які визначені чинним законодавством.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_3 з 5 січня 1993 року по 30 січня 2009 року працював суддею Хмельницького міського (міськрайонного) суду Хмельницької області.

Рішенням кваліфікаційної комісії суддів місцевих та апеляційного судів Хмельницької області від 12 грудня 2001 року йому присвоєно другий кваліфікаційний клас судді.

За своїм статусом та вислугою років на посаді судді ОСОБА_3 мав право на отримання 30-відсоткової надбавки за вислугу років, яка виплачувалася виходячи з розміру посадового окладу та доплати за кваліфікаційний клас.

Задовольняючи позовні вимоги в частині нарахування надбавки за вислугу років та премії, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ці надбавки є складовою його щомісячного заробітку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ТУ ДСА правомірно розраховувало надбавку за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Висновок судів не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

Відповідно до частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, що діяла до 1 січня 2006 року) суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Статтею 113 Закону України від 20 грудня 2005 року № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (далі - Закон № 3235-IV) установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою статті 44 Закону № 2862-ХІІ, від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Неконституційним Закон № 3235-IV в частині виплати суддям щомісячної надбавки за вислугу років не визнавався, а тому у 2006 році щомісячна надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

З 1 січня 2007 року вищезгадана надбавка мала нараховуватися відповідно до частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) були внесені відповідні зміни до Закону № 2862-ХІІ. Зокрема, в абзаці другому частини четвертої слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».

Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (далі - Рішення № 10-рп/2008) Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, у тому числі й пункту 61 розділу II Закону № 107-VI щодо внесення зазначених вище змін.

Тобто, з 1 січня до 22 травня 2008 року (дати винесення Рішення № 10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2008 року № 19 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» (яка набрала чинності з 1 березня 2008 року) останню доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Таким чином, після 22 травня 2008 року - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - Закон № 2862-ХІІ і постанова № 865 по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років.

Виходячи із визначених в частині четвертій статті 9 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами слід зазначити, що при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22 травня 2008 року - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - слід застосовувати положення Закону № 2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - постанову № 865.

На підставі наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що з 1 січня по 31 грудня 2006 року (під час дії статті 113 Закону № 3235-IV) та з 1 січня до 22 травня 2008 року (з дати набрання чинності Законом № 107-VI до винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 1 січня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30 січня 2009 року - у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 17 червня 2014 року (справа № 21-91а14), від 13 січня 2015 року (справа № 21-582а14).

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що обов'язковою умовою для стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за несвоєчасну її виплату з лютого 2006 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами та, на підставі цих документів, можливе співставлення сум, призначених до нарахування. Іншого чинним законодавством не передбачено.

В порушення вимог пункту 1 частини першої статті 161 КАС України, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, належним чином не врахував положення вище згаданих нормативних актів, що призвело до не з'ясування обставини, які мають суттєве значення. Зокрема, судом не встановлено, який посадовий оклад і доплата за кваліфікаційний клас були у позивача в період з 01.01. по 31.12.2006 року, з 01.01. по 22.05.2008 року, оскільки за цей час надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. Не досліджувалися судом й обставини щодо сум щомісячного заробітку з доплатою за кваліфікаційний клас з 01.01 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 30.01.2009 року, хоча за вказаний період надбавка за вислу років повинна здійснюватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплат за кваліфікаційний клас.

Апеляційний суд порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції, не виправив, доводи, викладені в апеляційний скарзі, належним чином не перевірив, тому попередні судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених частиною другою статті 227 КАС України (порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи), з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 КАС України позбавлений права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Судові рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року, Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман