Справа № 2а/635/12/13 (2034/13006/12)
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2015 р. м. Київ К/800/32664/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Пісочинської селищної ради Харківського районного суду Харківської області (далі - Пісочинська селищна рада)про визнання протиправною бездіяльності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_4 у Харківському районному суді Харківської області пред'явив позов до Пісочинської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності.

В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка по АДРЕСА_1.

Згідно за Державним актом площа цієї земельної ділянки становить 0,0797 га, але фактично земельна ділянка є меншою внаслідок захоплення частини належної йому земельної ділянки власниками (користувачами) сусідніх земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та внаслідок невірного встановлення межі.

01 квітня та 27 квітня 2011 року він звертався до Пісочинської селищної ради стосовно вирішення земельного спору, але відповідачем не вчинено ніяких дій щодо його вирішення.

Просив визнати протиправною бездіяльність Пісочинської селищної ради стосовно усунення від вирішення земельного спору за його заявами від 01 квітня 2011 року № 272 та від 27 квітня 2011 року № 390, а також зобов'язати Пісочинську селищну раду вирішити земельний спір на підставі його заяви від 27 квітня 2011 року № 390 та прийняти рішення по суті спору.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2013 року, залишеною без зміни ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 оскаржив їхні рішення у касаційному порядку. У касаційній скарзі просить рішення судів скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 суд першої інстанції, та залишаючи рішення суду першої інстанції у законній силі суд апеляційної інстанції, виходили із відсутності у Пісочинської селищної ради повноважень на вирішення земельних спорів.

Між тим, така правова позиція судів першої та апеляційної інстанції не є правильною, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно до частин першої - третьої статті 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Отже, спори щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, можуть бути вирішені як у судовому порядку так і органами місцевого самоврядування. Право вибору органу, перед яким може бути поставлено питання про вирішення такого спору, належить особі - власникові земельної ділянки, який вважає, що порушується його право власності на земельну ділянку внаслідок безпідставного зміщення меж його земельної ділянки тощо.

Водночас, згідно із частиною п'ятою статті 158 цього ж Кодексу у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Спір, за вирішенням якого ОСОБА_4 звернувся до Пісочинської селищної ради, стосується саме меж належної йому на праві власності земельної ділянки і не стосується права на цю земельну ділянку, оскільки воно підтверджено виданим у встановленому порядку Державним актом на право власності на земельну ділянку. Щодо правомірності цього Акту будь-якого спору за матеріалами справи немає.

Таким чином селищна рада зобов'язана була вирішити земельний спір (організувати його вирішення її виконавчим органом) і її посилання на відсутність відповідних повноважень безпідставні.

На ці обставини суди першої та апеляційної інстанції не звернули уваги і погодилися з протиправною позицією ради.

Не правильно суди першої та апеляційної інстанцій послалися на положення статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" як на правову норму, яка вказує на те, що вирішення земельних спорів є делегованими повноваженнями виконавчих органів органів місцевого самоврядування, оскільки згідно із пунктом 34 частини першої статті 26 цього Закону до її компетенції належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Крім того, колегія суддів вказує й на таке.

Відповідно до частини другої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний суд при прийнятті позовної заяви, підготовці справи до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Розглядаючи справу та постановляючи рішення, суд першої інстанції, всупереч статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України не залучив з власної ініціативи до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є власниками та землекористувачами сусідніх з земельною ділянкою ОСОБА_4 земельних ділянок.

Апеляційний суд на такі порушення уваги також не звернув та помилково залишив його незаконне рішення без зміни.

Вказані порушення норм процесуального права мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Суди не виконали вимог вказаного процесуального закону й постановили рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому, вони підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід врахувати вказівки суду касаційної інстанції та у залежності від встановленого вирішити спір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_4 до Пісочинської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.