Справа № 22-а-50/11
Суддя: Цяцяк Р. П.
Дата ухвалення: 2011-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-50/11 Головуючий у 1 інстанції: Грудова Н.Б.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Мацея М.М. та Мікуш Ю.Р.,

при секретарі судового засідання Панчуку І.С.

та за участю позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И Л А:

26.05.2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, у якому просила суд визнати дії відповідача, які повязані з нарахуванням і виплатою державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 01.01.2007 року по час звернення до суду незаконними; зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з того, що розмір державної пенсії становить 6 мінімальних пенсій за віком, а додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю - 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії; стягнути недоплачену пенсію за 2007-2009 роки в сумі 117 480 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що відноситься до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалід 3-ї групи, віднесена до категорії 1, виплати проводились у меншому розмірі, ніж передбачено згаданим Законом.

Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: визнано незаконними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивачки відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за період з 26.05.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року.

Зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачці пенсію відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за період з 26.05.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року - з урахуванням вже проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат по справі (а.с. 25-27).

Дане рішення оскаржив відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким повністю відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права (а.с. 29-32).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофипорядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України. Винесені цим органом постанови, які визначають розміри пенсій категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є чинними і не були визнані в установленому порядку такими, що не підлягають до застосування, чи скасованими. Відтак вважає, що питання обчислення розміру пенсій по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до закону регулюються постановами уряду, в яких відсутнє покликання на визначення мінімального розміру пенсії відповідно до положень Закону України про бюджет.

Також вважає, що положення ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннящодо мінімального розміру пенсії за віком не застосовуються при призначенні пенсії за Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В апеляційній скарзі міститься клопотання справу розглядати за участю представника апелянта, однак апелянт, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 45), у судове засідання не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних він них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Як видно з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і їй встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с. 6, 11).

Відповідно до ст.50 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами ІІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 вищезгаданого Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України та ч. 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_1 України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачці застосуванню підлягають статті 50, 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не постанова КМ України № 01 від 03.01.2002 року Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, на підставі якої була нарахована пенсія позивачці, оскільки остання істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд правильно не взяв до уваги посилання відповідача на ч.5 ст.54 вищезгаданого Закону, якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавством такого права Кабміну України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальних пенсій за віком.

Зі змісту статтей 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивипливає, що за основу нарахування пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з чинним законодавством визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

З огляду на викладене правильними є висновки суду першої інстанції щодо невзяття до уваги положень ч.3 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно дл визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскількість наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної державної пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст.ст. 49, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.3 ст.67 зазначеного Закону в разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Частиною 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розрахунку мінімальної пенсії за віком.

Тому правильним також є висновок суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача у перерахунку пенсії в разі встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись Законом України „Про внесення змін до розділу ХІІ „Прикінцеві положення Закону України „Про судоустрій і статус суддів щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами від 02.12.2010 року № 2748-УІ та ст.ст. 195, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова відхилити та залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: