Справа № 2а-1199/11/1512
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/800/50701/14

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

суддів: Олексієнка М.М.(доповідач), Бутенка В.І., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФ) про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за касаційною скаргою представника ГУ ПФ на постанову Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив зобов'язати ГУ ПФ призначити йому пенсію як інваліду ІІ групи відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснити перерахунок зазначених пенсій та забезпечити виплати в подальшому.

Посилався на незаконність нарахування і виплати пенсій, передбачених вище згаданим законом, та відмову в переведенні з пенсії, яку він отримує за Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів та деяких інших осіб», на пенсію, визначену Законом № 796-XII.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2012 року, позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано ГУ ПФ перерахувати і виплатити ОСОБА_3 додаткову пенсію як інваліду 2-ї групи і учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 1 березня 2011 року. У решті в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення в частині задоволення позову скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Вказує на те, що ГУ ПФ є неналежним відповідачем, оскільки додаткова пенсія учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС визначається УПФ на місцях. Крім того, судами невірно визначено розмір додаткової пенсії.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я , в тому числі соціального захисту потерпілого населення, визначається Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII)

Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії (стаття 49 Закону № 796-XII).

Статтею 50 цього Закону передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Додаткова пенсія, зокрема, за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу (стаття 53 Закону № 796-XII).

Згідно фактичних обставин справи, ОСОБА_3 як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інваліду 2 групи призначена і виплачувалась додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі меншому ніж передбачено Законом № 796-ХІІ.

Норми Закону України від 28 грудня 2007 року №107- VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині змін до Закону № 796-ХІІ, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року вони визнані неконституційними.

З моменту ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України відновлено дію попередньої редакції наведеної норми Закону.

Отже, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 Закону № 796-ХІІ, а не Постанова Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав і на яку посилається відповідач.

Вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії є мінімальна пенсія за віком, розмір якої відповідно до статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-IV не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, підвищується розмір пенсії, визначений за статтею 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Аналізуючи зазначені норми законів, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач як потерпілий від Чорнобильської катастрофи І категорії та інвалід II групи має право на отримання додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, встановленому частиною першої статті 50 Закону № 796-ХІІ.

В рішенні Верховного Суду України 25 березня 2014 року (справа №21-487а13), яке відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, зазначається, що відповідно до Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27 червня 2002 року № 11-2, зазначене управління здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсії виключно військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам, які мають право на пенсію згідно із Законом №2262-ХІІ.

На момент звернення до суду із зазначеним позовом належним відповідачем по призначенню (перерахунок) і виплаті пенсії виступало ГУ ПФ, оскільки пенсія позивачу як пенсіонеру МВС України виплачувалася саме цим органом.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відхилити, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман