Справа № 808/6755/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Справа № 808/6755/14 Провадження № ДО/808/429/14
11:00 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді - Бойченко Ю.П., суддів Горобцової Я.В., Нестеренко Л.О., за участю секретаря судового засідання Заболотньої Н.Ю.

позивача: ОСОБА_1

та представників:

позивача: ОСОБА_2

відповідача 1: ОСОБА_3

відповідача 2: не зявився

відповідача 3: ОСОБА_4

відповідача 4: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

1. Міністерства внутрішніх справ України

до 2. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

3. Словянського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

4. Державної казначейської служби України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Запорізького окружного адміністративного суду знаходиться справа №808/6755/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області та до Державної казначейської служби України в якому позивач просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог від 23.03.2015 вх. №12402):

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України від 29.07.2014 року №745 в частині призначення та проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1;

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України від 27.07.2014 року №805 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України №1535 о/с від 12.08.2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України згідно із п.66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР»;

- поновити ОСОБА_1, майора міліції, на посаді заступника начальника сектора карного розшуку Слов'янського MB ГУМВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) з 12.08.2014.

- стягнути з МВС України на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.08.2014 року по день винесення постанови у справі;

- стягнути з МВС України на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ніяких вчинків, які б суперечили інтересам служби та покладеним на нього обовязкам, а також тих, що дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ він не скоював, у звязку з чим вважає оскаржувані накази МВС України в частині, які стосуються притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ, безпідставними та протиправними. Позивач зазначає, що службове розслідування, на підставі висновків якого прийнято оскаржувані накази, фактично не проводилось, а звільнений з органів внутрішніх справ він був з порушенням вимог чинного законодавства. Тому вважає, що оскаржувані накази підлягають скасуванню, а його має бути поновлено на займаній посаді з виплатою не отриманої заробітної плати. Також позивач вважає, що своїми діями відповідачі нанесли йому моральну шкоду, яку він оцінив в 5000,00 грн.

В судових засіданнях позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та уточненому адміністративному позові.

У судових засіданнях представник відповідача 1 заперечив проти позовних вимог, зокрема зазначивши, що наказом МВС України від 12.08.2014 № 1535о/с виданий на підставі наказу МВС України від 29.07.2014 № 805, в якому були встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області, у тому числі і позивача до виконання службових обов'язків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ, які свідомо зрадили інтереси служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої країни. Позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. У ході службового розслідування було встановлено, що окремі працівники Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області, у тому числі і позивач, відмовилися виконувати свій професійний обов'язок та не виходили на службу без поважних причин. Зазначив, що відсутність на службі позивача та не інформування останнім керівництва про своє місцеперебування підтверджується результатами службового розслідування, у тому числі показаннями в.о. начальника сектору кадрового забезпечення Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_5 Своїми діями позивач самоусунувся від виконання своїх професійних обов'язків щодо захисту державних інтересів та інтересів громадян України, чим порушив вимоги Закону України «Про міліцію» та Присягу співробітника органів внутрішніх справ України. Зазначені дії та бездіяльність підривають авторитет не лише співробітника органу внутрішніх справ України, а й усієї системи органів внутрішніх справ України. Зазначив, що оскаржуваний наказ був виданий з дотриманням вимог Положення. Зазначив, що позивач проходив службу в Слов'янському МВ ГУМВС України в Донецькій області, який йому і здійснював виплату грошового забезпечення у цей період. Таким чином виплата грошового забезпечення працівникам Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області здійснюється цим міськвідділом. Просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

У судових засіданнях представник відповідача 2 заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судових засіданнях представник відповідача 3 заперечив проти позовних вимог, зазначивши що відповідач 3 не припускався порушень прав, свобод чи інтересів позивача.

Представник відповідача 4 в судові засідання не зявлявся, заяв чи клопотань суду не надавав.

У судовому засіданні 18.06.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач проходив державну службу у Словянському МВ ГУМВС України в Донецькій області на різних посадах з 18.01.1993. Останнє присвоєне перед звільненням спеціальне звання - майор міліції, що підтверджується копією трудової книжки та копією послужного списку.

Наказом начальника ГУМВС України в Донецькій області від 14.08.2013 №362 о/с позивач був призначений заступником начальника сектора карного розшуку Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області (по обслуговуванню м. Словянська та Словянського району).

Наказом МВС України від 29.07.2014 №745 за фактом порушення окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 комісії було доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 29.07.2014 МВС України було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області.

З зазначеного висновку вбачається, що за наслідками розслідування виявлено непоодинокі випадки порушень службової дисципліни відповідно до вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», що виразилося у невиході окремих працівників Словянського МВ (з обслуговування м. Словянськ та Словянського району) ГУМВС України в Донецькій області без поважних причин на службу, який підтверджено рапортами командирів і начальників служб та зафіксовано відповідними актами. Опитана у ході проведення службового розслідування в.о. начальника сектору кадрового забезпечення Словянського МВ майор міліції ОСОБА_5 надала копії рапортів начальників служб та комісійні акти про відсутність на службі без поважних причин позивача. Опитати позивача із зазначених питань не вдалося через його відсутність за місцем проходження служби, та відсутність з ним будь-якого звязку, що підтверджується відповідними актами.

Згідно зазначеного висновку, службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, було закінчено, а відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування визнано такими, що підтвердилися.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за неналежне виконання функціональних обов'язків, порушення дисципліни, ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5, ст. 10 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

29.07.2014 МВС України було складено наказ від 29.07.2014 №805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях». Згідно зазначеного наказу за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5, ст. 10 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно витягу з наказу від 12.08.2014 №1535 о/с МВС України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Згідно витягу з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 05.09.2014 №333о/с вислуга років станом на 12.08.2014 у календарному обчисленні складає - 22 роки 07 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні складає 31 рік 10 місяців 07 днів.

Вважаючи протиправними наказ Міністерства внутрішніх справ України №745 від 29.07.2014 в частині, що стосується ОСОБА_1, наказ Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014, в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України та наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12.08.2014, в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно вимоги позивача визнати незаконним та скасувати наказ МВС України від 29.07.2014 року №745 в частині призначення та проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073 (далі Інструкція).

Відповідно до п.2.1 Інструкції, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підстави для проведення службового розслідування зазначені в пп.2.2.1 2.2.20 п.2.2 Інструкції.

Зокрема пп.2.2.1 п.2.2 Інструкції встановлено, що підставами для проведення службового розслідування може бути невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

Згідно з пп.2.2.20 п. 2.2 Інструкції підставами для проведення службового розслідування також може бути отримання інформації про скоєння інших, не визначених підпунктами 2.2.1 - 2.2.19 цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

Відповідно до п.2.6 Інструкції, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 3.1 Інструкції встановлено, що Міністр внутрішніх справ України має право призначати службові розслідування за всіма підставами та відносно всіх осіб РНС.

Як встановлено з матеріалів справи, 29.07.2014 Міністром внутрішніх справ України призначено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області. Проведення перевірки оформлено наказом від 29.07.2014 №745, який підписано Міністром внутрішніх справ України.

Таким чином суд вважає, що наказ від 29.07.2014 №745 винесено на підставі норм чинного законодавства, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ суд зазначає наступне.

Як зазначено у наказі відповідача 1 від 29.07.2014 №805 притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване наступним: за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5, ст. 10 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Статтею 10 Закону України «Про міліцію» визначені основні обовязки міліції.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обовязок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 29.07.2014, затверджений міністром МВС України 29.07.2014 (далі Висновок службового розслідування).

Зазначеним Висновком службового розслідування встановлено наступне (стор. 7-10 Висновку службового розслідування):

«Також виявлені непоодинокі випадки порушень службової дисципліни відповідно до вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV, що виразилося у невиході окремих працівників Словянського МВ (з обслуговування м. Словянськ та Словянського району) ГУМВС України в Донецькій області без поважних причин на службу, який підтверджено рапортами командирів і начальників служб та зафіксовано відповідними актами.

Опитана у ході проведення службового розслідування в.о. начальника сектору кадрового забезпечення Словянського МВ майор міліції ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в ОВС з 23.11.2000, в посаді з 09.08.2013, надала копії рапортів начальників служб та комісійні акти про відсутність на службі без поважних причин: заступника начальника сектору карного розшуку Словянського МВ майора міліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в ОВС з 01.01.1993, в посаді з 05.08.2013.

Опитати вказаних працівників із зазначених питань у ході проведення службового розслідування не вдалося через їх відсутність за місцем проходження служби, та відсутність з ним будь-якого звязку, що підтверджується відповідними актами».

Суд зазначає, що комісію зі проведення службового розслідування було створено відповідачем 1 - 29.07.2014, згідно із наказом №745. Цим же числом був складений Висновок службового розслідування та оскаржуваний наказ відповідача 1 №805.

Суд критично ставиться до можливості проведення службового розслідування та складання Висновку службового розслідування за один день. Разом з тим, за відсутності інших доказів в обґрунтування причин застосування до позивача дисциплінарного стягнення, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, судом було досліджено зазначені Висновки.

З приводу Висновків службової перевірки суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення, викладених у Висновку службового розслідування.

Відтак, на підставі ч. 6 ст. 71 КАС України справа вирішена на основі наявних у ній доказів.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних наказів стали висновки службового розслідування, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Ухвалою суду від 02.12.2014 витребовувалось у Прокуратури Харківської області матеріали службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників Слов'янського MB ГУМВС України в Донецькій області стосовно ОСОБА_1.

05.01.2015 від прокуратури Харківської області надійшов лист (від 26.12.2014 вих.№15/1-554-14) в якому зазначено, що витребуваний висновок службової перевірки та матеріали до нього приєднано до матеріалів кримінального провадження. На теперішній час прокуратура не має змоги надати суду витребувані документи.

Ухвалою суду від 12.02.2015 витребувано від Міністерства внутрішніх справ України завірені копії матеріалів службової перевірки щодо неправомірних дій окремих працівників Словянського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, висновок за результатами службової перевірки, що стали підставою для винесення наказу № 1535 о/с від 12 вересня 2014 року та №805 від 29 липня 2014 року. Витребувано від Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Словянського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області належним чином завірену копію особової справи ОСОБА_1 (у разі відсутності особової справи письмові пояснення з цього приводу); відомості чи ознайомлювали позивача з висновком службового розслідування від 29.07.2014 та наказом №805 від 29.07.2014 про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Від Міністерства внутрішніх справ України надійшли до суду пояснювальна записка ОСОБА_1 та висновок службового розслідування від 29.07.2014.

Проте наданий висновок та інші матеріали не містили документально підтверджених відомостей щодо невиходу позивача на службу.

Ухвалою суду 30.03.2015 витребувано у Словянського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області: завірену копію витягу з журналу «Рішення про комплексне використання сил та засобів черговою частиною Словянського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області» за період з 12.04.2014 по 12.08.2014 стосовно відомостей щодо майора міліції ОСОБА_1 та Завірені копії матеріалів: ЖЕО №9843, ЖЕО №9279, ЖЕО №10070, матеріали (завірені копії) виконання заяв 3-7, К-88л за 2014 рік, які виконувались безпосередньо майором міліції ОСОБА_1

27.04.2015 від відповідача 3 до суду надійшли витребувані матеріали та документи. З зазначених в них відомостей не вбачається, що майор міліції ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці в зазначений в висновку період. Навпаки, вищезазначені документи містять відомості, що спростовують висновки службової перевірки.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 (оперуповноважений УДСБЕЗ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області) надала пояснення, в яких повідомила, що факти відсутності ОСОБА_1 на роботі їй, як виконуючому обовязки начальника сектору кадрового забезпечення Словянського МВ на перевіряємий період, не відомі. Будь яких рапортів начальників служб та комісійних актів про відсутність на службі без поважних причин заступника начальника сектору карного розшуку Словянського МВ майора міліції ОСОБА_1 вона не надавала. Більш того ОСОБА_1 як керівник сам постійно повідомляв їй про відсутність своїх підлеглих на робочому місті.

За відсутності доказів безпідставної відсутності позивача на службі суд доходить висновку про необґрунтованість тверджень відповідача 1 про вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Разом з тим, наявними в справі доказами підтверджується виконання позивачем протягом 2014 року своїх функціональних обовязків.

За приписами ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують викладену у Висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

При цьому пунктом 70 зазначеного Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, визначено, що міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

Оскільки сторонами суду не надано жодних доказів щодо надання Міністром внутрішніх справ права будь-якій особі звільняти осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку, а так само накладати дисциплінарні стягнення, то твердження позивача щодо перевищення міністром своїх повноважень під час прийняття оскаржуваних рішень судом не приймається.

Разом з тим, суд зазначає, що докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, а тому оскаржувані: наказ Міністерства внутрішніх справ України від 29.07.2014 року №805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» та наказ Міністерства внутрішніх справ України від 12.08.2014 року №1535 о/с «По особовому складу» в частині, яка стосується позивача, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У звязку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині, яка стосується позивача, то на підставі вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Судом встановлено, що позивач з моменту фактичного звільнення до дати постановлення рішення у цій справі ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, а відтак на його користь повинна бути стягнута сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Однак суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки судом встановлено, що позивач отримував грошове забезпечення у Словянському міському відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, а не у Міністерства внутрішніх справ України.

За приписами ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до положень пп.1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу в Словянському міському відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з відповідача 3.

Отже, в даному випадку для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача належним способом захисту є прийняття судом рішення про поновлення позивача на попередній роботі з моменту його незаконного звільнення та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а тому суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та прийняти рішення щодо стягнення на користь позивача з Словянського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

При цьому суд зазначає, що обовязок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. (далі Порядок № 100)

Так, згідно з вимогами п.2 Порядку № 100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5.8 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки відповідача 3 від 27.03.2015 №15/3693 розмір середньомісячного грошового забезпечення позивача, на час звільнення, становив 6317,87 грн., розмір середньоденного грошове забезпечення позивача, на час звільнення, становив 207,14 грн.

Відтак, станом на 18.06.2015 з дня видання відповідачем 1 наказу про звільнення позивача минуло 310 днів. (період часу з 13.08.2014 по 18.06.2015).

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке належить стягнути з відповідача 3 на користь позивача, становить: 310 дні х 207,14 грн. = 64213,40 грн.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 6317,87 грн. підлягає негайному виконанню.

Стосовно вимоги позивача стягнути на його користь 5000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно з ст. 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність в діях відповідача так званого складу цивільного правопорушення, який включає в себе наступні обов'язкові елементи: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Слід зазначити, що позивач вимагаючи стягнути моральну шкоду не довів наявності такої шкоди.

Крім того, позивач на підтвердження завданої йому моральної шкоди, та її наслідків не надав жодного доказу.

А відповідно до ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

А отже суд дійшов висновку, що позивач не довів склад цивільного правопорушення в діях відповідачів, який би і був підставою у відповідності до ст. 1167 ЦК України для виплати моральної шкоди.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 29.07.2014 року №805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» в частині притягнення майора міліції ОСОБА_1, заступника начальника сектору карного розшуку Словянського міського відділу (з обслуговуванням міста Словянськ та Словянського району) Головного управління МВС України в Донецькій області до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 12.08.2014 року №1535 о/с «По особовому складу» в частині звільнення майора міліції заступника начальника сектору карного розшуку Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянськ та Словянського району) Головного управління МВС України в Донецькій області ОСОБА_1 у запас (із постановленням на військовий облік) з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

4. Поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору карного розшуку Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянськ та Словянського району) Головного управління МВС України в Донецькій області з 13.08.2014 року.

5. Стягнути з Словянського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2014 по 18.06.2015 у розмірі 64213 грн. 40 коп. (шістдесят чотири тисячі двісті тринадцять гривень 40 копійок).

6. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

7. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору карного розшуку Словянського міського відділу (з обслуговування міста Словянськ та Словянського району) Головного управління МВС України в Донецькій області та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 6317 (шість тисяч триста сімнадцять) гривень 87 копійок підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий суддя Ю.П.Бойченко

Суддя Я.В.Горобцова

Суддя Л.О.Нестеренко