Справа № 821/115/13-а
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2013-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2013 р. 11 год.35 хв.Справа № 821/115/13-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Вітічак О.Р.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Агрокомплекс Рубанівський" товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество"

до Великолепетиської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби про часткове скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Дочірнє підприємство «Агрокомплекс Рубанівський» товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Содружество» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Великолепетиської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби (далі - відповідач) у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 14.06.2011р. № 000242301, № НОМЕР_1, якими позивачеві додатково обчислено грошові зобовязання з податку на прибуток у сумі 193375,0 грн., у тому числі за основним платежем на суму 154700,0 грн. та з податку на додану вартість на загальну суму 218052,84 грн., у тому числі за основним платежем на суму 174442,27 грн.

Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив визнати протиправними та скасувати спірні податкові повідомлення - рішення щодо додаткового визначення грошових зобовязань з податку на прибуток та податку на додану вартість лише в частині визначення зобовязань у звязку із визнанням правочину позивача із ПП «Мін Агро» таким, що не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Нарахування зобовязань за рештою виявлених порушень позивач визнає та не оскаржує.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, мотивуючи тим, що виконав всі вимоги Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. №334/94-ВР (далі Закон № 334) та Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР (далі Закон №168), необхідні для декларування валових витрат та податкового кредиту по відносинам з ПП «Мін Агро» у грудні 2010р. Господарські операції підтверджено бухгалтерськими та податковими накладними, вартість товару сплачена постачальникові у безготівковому порядку, придбаний товар (пшениця) використаний в оподатковуваних операціях. Позивач зазначає, що висновки працівників відповідача, щодо нікчемності договорів постачання товарів ПП «Мін Агро» викликають сумніви щодо їх правомірності, оскільки здійсненні на підставі неповних даних про обставини здійснення господарської діяльності цього субєкта господарювання. Також позивач вказує на відсутність компетенції відповідача щодо визнання правочину нікчемним, оскільки податковий орган як субєкт владних повноважень не наділений таким правом, що є виключно компетенцією суду. Відповідно не можуть бути застосовані і наслідки визнання правочину недійсним зменшення податкового кредиту, що призвело до нарахування зобовязань. З цих підстав позивач просить частково скасувати спірні податкові повідомлення - рішення.

Відповідач проти позову заперечує і стверджує, що позивач сформував валові витрати та податковий кредит на підставі безтоварних, визнаних нікчемними операцій з придбання товарів у ПП «Мін Агро». Підтвердженням цього висновку є визнання нікчемними правочинів з придбання товарів самого постачальника ПП «Мін Агро». Постачальник ПП «Мін Агро» ПП «Стилет Юг» задіяний у схемах незаконного формування валових витрат та податкового кредиту платників податків з метою отримання незаконної податкової вигоди. У відношенні посадових осіб ПП «Стилет ЮГ» та ПП «Мін Агро» порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України. З цих підстав відповідач вважає правомірним виключення із складу валових витрат та податкового кредиту позивача сум по операціям з ПП «Мін Агро» та просить відмовити позивачеві у задоволені його вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, свідків суд встановив наступні обставини.

Спірні податкові повідомлення - рішення складені на підставі висновків акту планової, виїзної перевірки позивача від 07.06.2011 року № 014/2301/31187041 (далі акт № 014). Під час перевірки відповідач досліджував питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивачем за період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р.

За актом перевірки на загальне збільшення грошових зобовязань з податку на прибуток вплинуло виявлення порушень податкового законодавства, щодо зменшення скоригованого валового доходу позивача на 43567,0 грн., та зменшення задекларованих валових витрат на 875996,0 грн. У звязку за наявним у позивача відємним значенням обєкту оподаткування податком на прибуток у сумі 213629,0 грн., оподатковуваний прибуток позивача за наслідками перевірки збільшено на 618800,0 грн. (875996,0 - 43567,0 - 213629,0), з цієї суми обчислено занижене грошове зобовязання з податку на прибуток.

На загальну суму зменшеного валового доходу позивача вплинуло виявлення порушень податкового законодавства стосовно не оподаткування доходів від продажу борошна у сумі 253408,0 грн. та не оподаткування інших доходів у сумі 1660,0 грн. Крім того за актом перевірки відповідачем встановлено завищення показників приросту покупних запасів позивача на 298635,0 грн. у звязку з допущеними арифметичними помилками позивачем під час складання податкової звітності, наслідком чого є завищення показників скоригованого валового доходу позивача на 298635,0 грн.

За своєю суттю виявлення згаданих порушень відповідає вимогам ст. 4 Закону № 334, яка передбачає, що валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону). Крім того за п. 5.9. ст. 5 Закону № 334 платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості покупних запасів. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

У звязку з тим, що позивач погодився з висновками відповідача стосовно обчислення валового доходу за перевірені податкові періоди, суд погоджується з цими висновками відповідача та враховує їх при визначені обґрунтованості позовних вимог позивача по даній справі.

На загальну суму зменшених за наслідками перевірки валових витрат вплинуло виявлення порушень податкового законодавства стосовно не підтвердження документально витрат у сумі 176214,0 грн., та витрат на оплату праці у сумі 63065,0 грн. і, як наслідок, відрахування до фондів державного загальнообовязкового страхування у сумі 17917,0 грн. Позивач погодився з правомірністю цих висновків відповідача і тому суд, зважаючи на вимоги пп.5.2.1 п.5.2 пп.5.3.9 п.5.3 пп.5.6.1 п.5.6 пп.5.7.1 п.5.7 ст. 5 Закону № 334, вважає законодавчо обґрунтованими такі висновки відповідача.

Іншим порушенням податкового законодавства з питань формування валових витрат позивача було виключення із їх складу витрат, сформованим за наслідками правовідносин позивача з ПП «Мін Агро» з придбання пшениці на загальну суму 742560,02 грн., із яких ПДВ 123760,0 грн. Відповідач, посилаючись на матеріали перевірки постачальника та його контрагентів вважає, ці операції безтоварними, угоди укладені без мети реального настання наслідків. Договори з цим постачальником, на думку ДПІ, відповідно до п.1, 2 ст.215 п.1 5 ст. 203 Цивільного кодексу України є нікчемними, і в силу ст. 216 Цивільного кодексу України не спричиняють юридичних наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю.

Як вбачається судом з акту перевірки №014 фактично грошові зобовязання позивача з податку на прибуток за спірним податковим повідомленням - рішенням № обчислені у звязку із визнанням нікчемними правочинів позивача, укладеними з ПП «Мін Агро», вплив інших порушень компенсується відємним значенням обєкту оподаткування з податку на прибуток станом на 01.01.2011 року у сумі у сумі 213629,0грн.

Причиною висновків відповідача стосовно безтоварності угод позивача із ПП «Мін Агро» було те, що постачальник останнього, ПП «Стилет Юг», задіяний у схемах незаконного формування валових витрат та податкового кредиту платників податків з метою отримання незаконної податкової вигоди. У відношенні посадових осіб ПП «Стилет ЮГ» порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України. ПП «Стилет Юг» не знаходиться за юридичною адресою у податковій звітності не декларує наявність власних трудових та матеріальних ресурсів для фактичного здійснення господарської діяльності. З цих підстав відповідач стверджує, що ПП «Стилет Юг» і як наслідок ПП «Мін Агро» не мали необхідних умов для виконання постачання товару на адресу позивача. Крім цього ДПІ зазначає, що перевізники ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, які вказані у ТТН як перевізники товару від ПП «Мін Агро» до позивача, на запит податкового органу повідомили, що не здійснювали таких вантажних перевезень.

Отже підставами для визначення позивачу зобовязання із ПДВ за спірними податковими повідомленнями-рішеннями ДПІ вважає:

- акт перевірки контрагента позивача ПП «Мін Агро» від 25.05.2011р. № 1729/23-2/37239393, відповідно до якого усі операції за період із 01.12.2010р. по 31.12.2010р. із постачальниками та покупцями визнано нікчемними (ст. 22, 25 акту № 014);

- пояснення ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 про те що вони не здійснювали вантажних перевезень ПП «Мін Агро» (ст. 12, 13 акту № 014);

- наявність кримінальних справ за фактом фіктивного підприємництва ПП «Стилет Юг» (ст. 16 акту № 014) та відносно директора ПП «Мін Агро» ОСОБА_6

Суд, здійснюючи новий розгляд справи, досліджує викладені в акті перевірки підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення із врахуванням висновків ВАСУ, зазначених в ухвалі від 17.12.2012р., які відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України є обовязковими для суду першої інстанції.

Зокрема ВАСУ, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції зазначив: «У даній справі суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновків, що наявність таких обставини як порушення кримінальної справи відносно директора ПП «Мін Агро» ОСОБА_6 та недоліки при заповненні товарно-транспортних накладних є достатніми підставами для висновку про безтоварність здійснених позивачем господарських операцій. Проте, такі висновки є передчасними, так докази, на які посилалися суди попередніх інстанцій в ухвалених рішеннях, є обов'язковими, але не вичерпними. Так, з матеріалів справи вбачається, що у акті перевірки відсутні будь-які відомості щодо витребування податковою інспекцією у позивача будь-яких додаткових документів, підтверджуючих здійснення спірних господарських операцій, як не було витребувано таких документів і судами попередніх інстанцій, відтак передчасними є висновки відносно непідтвердження позивачем валових витрат та податкового кредиту відповідними первинними документами. Крім того, наявність порушеної кримінальної справи не може вважатися беззастережним та безперечним доказом в підтвердження доводів податкової інспекції про безтоварність та фіктивність спірних господарських операцій, оскільки ані приписи Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а ні Закону України «Про податок на додану вартість» не ставлять у залежність право на формування платником податків складу валових витрат та податкового кредиту від стану податкового обліку інших осіб. Таким чином, для правильного вирішення даного спору дослідженню судами підлягала перш за все реальність господарської операції, добросовісність дій платника податків, яка полягала у відповідності вчинених ним дій господарській меті та досягненню економічних цілей, а також реальність усіх даних, наведених у відповідних первинних документах.».

Щодо встановлення під час перевірки недоліків товарно-транспортних накладних про перевезення товару від ПП «Мін Агро» до позивача, що стало підставою для зменшення валових витрат та податкового кредиту, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Згідно з підпунктом 7.4.5 цього пункту не дозволяється включати до податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Відповідно до Закону № 334/94-ВР для віднесення понесених витрат до складу валових витрат Декларації з податку на прибуток для платника податків необхідним є належне документальне підтвердження цих витрат та безпосередня участь цих витрат в отримані оподатковуваних доходів в межах господарської діяльності платника податків.

У акті перевірки № 014 (ст. 11-14) зазначено та не заперечується сторонами, що на підтвердження поставок пшениці у грудні 2010р. від ПП «Мін Агро» до позивача оформлені наступні первинні бухгалтерські документи договори, видаткові накладні, податкові накладні, оплата товару проведена у повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками, перевезення здійснено фізичними особами підприємцями ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підставі ТТН. Поставлений товар зберігався на складі позивача, що підтверджується даними складського обліку реєстром руху зерна по складу, тобто у позивача відбувався фактичний рух активів. Придбанний товар використаний у господарській діяльності позивача частково реалізований подальшим покупцям, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами (видатковими, податковими накладними, ТТН), частково переданий на переробку на млин, оплата за придбаний та проданий товар проводилась через розрахунковий рахунок позивача у безготівковому порядку, тобто відбувався рух коштів.

Для підтвердження реальності проведення господарської операції позивач додатково надав, а суд дослідив наявність у позивача виробничих та складських приміщень, наявність найманих працівників, що не заперечувалось сторонами.

Також суд допитав у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які займаються підприємницькою діяльністю надають послуги із вантажних перевезень автомобілями КАМАЗ. Підтвердили, що у кінці 2010 року перевозили зерно пшениці на замовлення ПП «Мін Агро» для ДП «Агрокомплекс Рубанівський». Під час перевезення оформлялись ТТН. Оглянувши у судовому засіданні ТТН підтвердили їх дійсність. Щодо відповіді на запит податкового органу пояснили, що у запиті ДПІ були невірно зазначені номери автомобілів та прізвища водіїв, тому надали пояснення, що таких перевезень не здійснювали.

Суд вважає, що позивач виконав усі вимоги Законів № 168/97-ВР, Закон № 334 щодо відображення у податковому обліку господарських операцій із ПП «Мін Агро» та правомірно сформував за вказаними операціями податковий кредит та валові витрати.

Щодо наявності кримінальної справи, суд зазначає наступне.

У березні 2011 р. порушено кримінальну справу № 330107-11 відносно директора ПП "Мін Агро" ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. В ході проведеної перевірки було встановлено, що ОСОБА_6, діючи згідно плану, особисто розробленого та призначеного для ухилення від сплати податків, здійснював безпідставне формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат ПП "Мін Агро" на підставі накладних, виписаних від імені ПП "Стилет-Юг" та ПГІ "Альтекс-Юг".

Судом отримано від Дніпровського районного суду м. Херсона постанову від 13.12.2012р., що набрала законної сили, якою ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011р.

Відповідно до даної постанови ОСОБА_6 обвинувачений у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (службова недбалість), а саме: недбалому ставленні до первинних бухгалтерських документів ПП «Мін Агро» по взаємовідносинам із ПП «Стилет Юг» та ПП «Альтекс Юг» протягом грудня 2010р., що призвело до неналежного виконання службовою особою своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам у вигляді ненадходження податків до бюджету.

ОСОБА_6 свою вину повністю визнав.

Таким чином посадову особу ПП "Мін Агро" ОСОБА_6 не було засуджено за здійснення фіктивного підприємництва, як на цьому наполягав відповідач, натомість суд у постанові від 08.07.2011р. вказав на здійснення господарської діяльності вказаним субєктом господарювання у грудні 2010р., та вчинення його посадовою особою директором ОСОБА_6 у звязку із такою діяльністю службової недбалості.

Суд вважає, що відсутність вироку суду, що набрав законної сили, нівелює доводи ДПІ щодо використання ПП "Мін Агро" для здійснення фіктивного підприємництва.

Також представник податкового органу у судовому засіданні підтвердив відсутність вироку суду у відношенні посадових осіб ПП «Стилет ЮГ».

Щодо визнання нікчемними угод позивача із ПП "Мін Агро" суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемними правочини). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, зниження, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави. Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Таким чином до правочинів, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, відносяться правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу, землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об'єктів цивільного права, тощо Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Належне встановлення умислу можливе лише в межах кримінального процесу. Доказом вини може бути вирок суду постановлений у кримінальній справі або інше судове рішення, яке підтверджує вину особи. Разом з тим акт перевірки не тільки не містить посилань на вищезазначені обставини, а й не доводить умислу посадових осіб Позивача на порушення публічного порядку, не пояснює, в чому саме таке порушення полягає. Відповідачем не надано вироку суду, який набув законної сили, відносно керівників контрагентів позивача або іншої особи, яка використовувала дане підприємство з метою ухилення від оподаткування.

Статтею 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Аналізуючи наведені норми, можна дійти висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені підприємством правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі позовної заяви зацікавленої особи після повного та всебічного судового розгляду. Про недійсність правочинів ухвалюється судове рішення.

Отже, суд погоджується із позицією позивача, що відповідач, зробивши висновок у акті перевірки про нікчемність правочинів, міг керуватися лише припущеннями щодо фіктивності (нікчемності) укладених договорів, його позиція про те, що ці правочини очевидно суперечать інтересам держави, не підкріплені належними доказами чи відповідними судовими рішеннями. Відобразивши в акті перевірки певні фактичні дані, не можна довести нікчемність правочину. Відповідачеві не надано право визначати дійсність договорів в залежності від наявності у сторін договору складів, приміщень, чисельності персоналу, умови його транспортування. Відповідач не навів жодного нормативного акту, який би обґрунтовував таку позицію контролюючого органу. Положеннями законодавства, яке регламентує права органів державної податкової служби, вбачається, що податковим органам, відповідно до покладених на них функцій та повноважень, не надано прав щодо встановлення висновків в актах перевірки про нікчемність, або недійсність правочинів, укладених суб'єктами господарювання. Тому правочин між позивачем та його постачальником є оспорюваним, тобто, є правомірним, до того часу, поки його недійсність не буде встановлена судом. Оскільки недійсність вчиненого позивачем правочину із ПП "Мін Агро" законом прямо не встановлена, то такий правочин слід віднести до оспорюваних, а тому викладені в акті перевірки висновки відповідача про нікчемність цього правочину є передчасними та безпідставними, оскільки відповідне судове рішення щодо цього правочину відсутнє.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Пунктом 4 ст. 70 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору .

Письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи (п. 1 ст. 79 КАС України).

На підставі викладеного суд вважає, що твердження відповідача про нікчемність та безтоварність господарських операцій позивача із ПП "Мін Агро" та наведені відповідачем доводи в акті перевірки стосовно заниження позивачем сплати податку на додану вартість по операціям з цим контрагентом, є безпідставними і такими, що не підтверджені належними доказами.

За таких обставин суд повністю скасовує спірне податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1.

За актом перевірки №014 та податковим повідомленням рішенням № на збільшення грошових зобовязань з ПДВ вплинуло збільшення податкових зобовязань на 50682,27 грн. у звязку з не оподаткуванням продажу борошна фізичним особам у січні 2010 року та зменшення податкового кредиту на 123760,0 грн. по операціям з ПП «Мін Агро». Позивач погодився з висновками відповідача стосовно оподаткування ПДВ продажу борошна фізичним особам у січні 2010 року, тому суд, враховуючи позицію стосовно операцій позивача з ПП «Мін Агро», вважає, що відповідач правомірно обчислив грошові зобовязання з ПДВ за спірним податковим повідомленням - рішенням лише в частині оподаткування продажу борошна фізичним особам і тому скасовує податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 на 154700,0 грн. у тому числі за основним платежем на 123760,0грн. та за штрафними санкціями на 30940,0грн.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд,

постановив:

Задовольнити повністю позовні вимоги Дочірнього підприємства "Агрокомплекс Рубанівський" товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" до Великолепетиської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби про часткове скасування податкових повідомлень-рішень.

Скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.06.2011р. № НОМЕР_1 повністю, № НОМЕР_2 в частині визначення зобов'язань за основним платежем на 123760,0 грн. та за штрафними санкціями на 30940,0 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 17 квітня 2013 р.

Суддя Морська Г.М.

кат. 8.2.1