Справа № 817/1290/15
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"13" липня 2015 р. Справа № 817/1290/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Майора Г.І.

Одемчука Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "29" травня 2015 р. у справі за позовом Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАПОМЕД УКРАЇНА" про стягнення адміністративно-господарських санкційсанкцій та пені ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фапомед Україна" (далі - відповідач ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 113187,20 грн. та пені у розмірі 1584,66 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року у позові відмовлено.

Не погодившись із винесеним рішенням, його оскаржило Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, яке покликаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і винести нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. У поданій апеляційній скарзі позивач вказує на те, що підприємства самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів, оскільки результатом працевлаштування є укладення трудового договору між працівником (інвалідом) та підприємством. Зазначає, що роботодавець повинен вжити всіх заходів необхідних для виконання нормативу, проте здійснення цих заходів не може стати обставиною, яка б звільняла підприємство від відповідальності.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було вжито передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів, тому на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів з необхідною кваліфікацією для працевлаштування, відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (ч. 1). Підприємства, установи, організації самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до вказаного нормативу та здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (ч. 2, 3).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 вказаного Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 названої правової норми забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Тобто, цією нормою визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Таким чином, ст. 18 Закону не встановлює правил, за якими підприємство було б зобов'язане самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування.

При цьому, ч. 3 зазначеної норми чітко визначені обов'язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені вимоги відповідачем були виконані у повному обсязі. Так, відповідачем надано суду докази того, що ним систематично надавалася державній службі зайнятості інформація, необхідна для працевлаштування інвалідів, шляхом подання звітів (форма № 3-ПН), у яких зазначено вакансії для працевлаштування інвалідів.

З аналізу звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-ПІ слідує, що ТзОВ "Фапомед Україна" не було виконано встановлені законодавством України нормативи робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014 рік, в кількості - 5 осіб.

Судом також встановлено, що протягом 2014 року відповідач подавав до Гощанського районного центру зайнятості звітність про попит на робочу силу (вакансії) форми № 3-ПН, в яких зазначало вакантні професії (посади) для працевлаштування інвалідів (а.с.26-61).

Як вбачається з повідомлення Гощанського районного центру зайнятості , на протязі 2014 року ТзОВ "Фапомед Україна" подавало звіт форми № 3-ПН, та було видано направлення на працевлаштування для двох інвалідів, одна з них відмовилася від роботи, інша працевлаштована у листопаді 2014 року (а.с.65.)

Крім того, матеріалами справи також підтверджується та обставина, що відповідач протягом 2014 року самостійно займався пошуком інвалідів для подальшого працевлаштування їх на вакантні посади, шляхом розвішування оголошень про наявність вакантних посад, про що зазначається в доповідній записці (а.с.72). Також інформація про вакантні посади інвалідів розміщувалася в мережі Інтернет (http://work.ua/ (а.с.73).

Зважаючи на матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що недотримання нормативів працевлаштування не залежало від волі та можливостей відповідача, який у свою чергу вживав всіх можливих дій для працевлаштування інвалідів.

Враховуючи приведені норми та встановлені обставини, судова колегія звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 ст. 218 цього Кодексу передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи наявні відомості про виконання відповідачем обов'язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно відмови у задоволенні позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "29" травня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Г.І. Майор

Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів вул.Замкова,10а/1,м.Рівне,33000

3- відповідачу/відповідачам: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАПОМЕД УКРАЇНА" вул.Острозького, 46,смт.Гоща,Гощанський район, Рівненська область,35410

4-третій особі: - ,