Справа № 815/2869/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2869/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання стягнення виконавчого збору необґрунтованим та скасування постанови від 08.06.2011р., -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 або позивач) до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (надалі Перший Суворовський відділ ДВС або відповідач), в якому позивач просить суд визнати стягнення виконавчого збору згідно постанови державного виконавця Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 необґрунтованим та скасувати постанову державного виконавця Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.06.2011р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає необґрунтованим стягнення з нього виконавчого збору, оскільки після відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-3827/0, виданим Суворовським районним судом м. Одеси, сторони уклали мирову угоду, затверджену судом в установленому законом порядку. Враховуючи, що рішення суду фактично виконано боржником добровільно, а не в результаті вчинення виконавчих дій, то й стягнення виконавчого збору є неправомірним.

Представник позивача у судове засідання не прибув. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань про неможливість прибути до суду не надходило. При цьому в судовому засіданні 18.06.2015р. представник відповідача заявила, що відповідач позовні вимоги не визнає, однак заперечень проти адміністративного позову, право на подання яких передбачено ст. 49 КАС України, відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відтак суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, судом встановлені наступні обставини та факти.

20.05.2010р. Суворовським районним судом міста ОСОБА_2 розглянуто справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 1000000,00 грн., а також понесені ним та документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 1857грн., а всього стягнути 1001857,00 грн.

Виконавчий лист по вказані справі №2-3827/10 видано Суворовським районним судом м. Одеси 17.06.2010р. (а.с. 70).

01.06.2011р. постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 № В-25/758 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-3827, виданим 17.06.2010р. Суворовським районним судом м. Одеси.

03.06.2011р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено мирову угоду, згідно якої ОСОБА_1 за згоди дружини погоджується на передачу у власність належного йому на праві власності згідно свідоцтва про право власності від 16.11.2010р., виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва, нерухомого майна: нежитлового приміщення №1 групи приміщень №206 площею 48,8 кв.м. у м. Києві, вул. Жилянська, буд. 59-А, - в рахунок повного погашення заборгованості перед ОСОБА_3 за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2010р. у цивільній справі №2-3827/10.

Вказану мирову угоду затверджено ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.06.2011р. у справі №2-3827/10 (а.с. 62).

08.06.2011р. державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 100185,70 грн. (а.с. 80).

01.03.2013р. державним виконавцем першого Суворовського відділу ДВС ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-3827/10, виданим 31.05.2010р. Суворовським районним судом м. Одеси (а.с. 43).

10.04.2013р. постановою державного виконавця першого Суворовського відділу ДВС ОСОБА_4 накладено арешт на майно боржника (автомобілі НОМЕР_1, НОМЕР_2) та оголошено заборону його відчуження (а.с. 47).

Постановою від 30.08.2013р. зазначені автомобілі оголошено в розшук (а.с. 48) та постановою від 30.08.203р. зупинено виконавче провадження (а.с. 49).

09.10.2013р. державним виконавцем першого Суворовського відділу ДВС ОСОБА_4 повторно винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 50).

16.10.2014р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3827/10, виданого 31.05.2010р. Суворовським районним судом м. Одеси закрито (постанова державного виконавця першого Суворовського відділу ДВС ОСОБА_4К.) (а.с. 69).

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, якими регулюються спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" (надалі Закон).

Відповідно до ст. 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України Про державну виконавчу службу (надалі - Закон).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами ч. 2 ст. 25 Закону встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам (ч. 1 ст. 35 Закону).

Частиною 1 ст. 27 Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

На виконання Закону наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 затверджено Інструкцію про проведення виконавчих дій, п. 4.1. якої передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, установленому статтею 32 Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

З аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору має виноситися лише після закінчення строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду, при встановленні обставин, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано, та за умови направлення боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження у порядку, передбаченому законодавством.

Факт надсилання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження в установленому законом порядку позивачем не заперечувався.

Разом з тим, ч. 3 ст. 27 Закону встановлено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 запропоновано виконати виконавчий лист №2-3827 від 17.06.2010р. в добровільному порядку в строк до 08.06.2011р. ,

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, заходами примусового виконання рішень, відповідно до ст. 32 Закону є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 28.01.2015р. у справі №3-217гс14, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника; виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Судом встановлено, що у період, наданий ОСОБА_1 для добровільного виконання рішення суду, між ОСОБА_1 (боржником) та ОСОБА_3 (стягувачем) укладено мирову угоду.

Тобто підстав вважати, що рішення суду, за яким відкрито виконавче провадження, не виконано у добровільному порядку, у державного виконавця не було.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається вжиття державним виконавцем жодних заходів з примусового виконання виконавчого листа №2-3827 від 17.06.2010р.

Крім того, суд зазначає, що, встановивши строк для добровільного виконання рішення суду до 08.06.2011р., державний виконавець передчасно виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.06.2011р., оскільки останнім днем строку, наданого ОСОБА_1 для вжиття відповідних заходів з виконання рішення суду, є саме 08.06.2011р.

З огляду на вище зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.06.2011р. підлягає скасуванню.

При цьому суд зазначає, що скасування оскаржуваної постанови є належним способом захисту порушеного права позивача, а тому решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-11, 69, 71, 86, 159-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання стягнення виконавчого збору необґрунтованим та скасування постанови від 08.06.2011р., - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.06.2011р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Токмілова