Справа № 718/1165/15-а
Суддя: Мізюк В. М.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №718/1165/15-а
Провадження №2-а/718/41/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., при секретарі Анучкіній О.З. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до Лашківської сільської ради Кіцманського району про визнання рішення протиправним, його скасування та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1В звернулася до суду з позовом до Лашківської сільської ради Кіцманського району про визнання рішення протиправним, його скасування та зобовязання вчинити певні дії.

Посилається на те, що 12 лютого 2015 року вона звернулася до Лашківської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 0,10 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, в с. Лашківка, в межах населеного пункту, навпроти земельних ділянок за кадастровими номерами: :03:001:0118 та :03:001:0132, згідно доданого графічного матеріалу, право на отримання якої вона не використала.

20 квітня 2015 року на лист-повідомлення секретаря Лашківської сільської ради від 10 березня 2015 року №160, нею додано копії довідок, про те, що вона не використовувала право приватизації земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

22 квітня 2015 року рішенням 40 сесії VI скликання Лашківської сільської ради Кіцманського району №47/40-15, їй відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,10 га, яка розташована в с. Лашківка, у звязку з тим, що є вільні земельні ділянки, які призначенні для ведення особистого селянського господарства.

Зазначає, що вищевказане рішення органу місцевого самоврядування є протиправним та порушує його права, оскільки не містить жодних мотивів, підстав за яких сесією сільської ради прийнято таке рішення, а підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, генеральних планів населених пунктів, схем землеустрою та охорони земель, крім того, дане рішення сесії сільської ради прийнято з порушенням строку, передбаченого земельним кодексом України, а тому просить позов задовольнити.

Позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутність, що вбачається із поданої нею письмової заяви.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просив відмовити у задоволенні позову, подавши до суду заперечення, в якому вказала, що як встановлено сільською радою, земельна ділянка на яку претендує заявник взагалі не відноситься за своїм цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, крім того жодних даних, якеі б свідчили про використання права власності на земельні ділянки ОСОБА_1, для ведення особистого селянського господарства впродовж 2014-2015 роів, лашківська сільська рада не отримувала.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено, як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Земельним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної чи державної власності, та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Отже, в розумінні п.1 ч.1 ст.3 КАС України та з урахуванням позиції Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 01.04.2010 року N10-рп/2010, даний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень - органу виконавчої влади, що реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції, а тому ця справа має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен при розгляді питання про його цивільні права та обов'язки має право на відкритий та справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною справедливого судочинства, зокрема, є доступ до процедури зо всіма атрибутами контролю, тобто право на судовий контроль органів державної влади.

Частина друга й третя статті 55 Конституції України визначають, що права і свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, кожному гарантується право на землю.

Відповідно до вимог ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, і перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині 3 ст.123 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що 12 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Лашківської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 0,10 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, в с. Лашківка, в межах населеного пункту, навпроти земельних ділянок за кадастровими номерами: :03:001:0118 та :03:001:0132, згідно доданого графічного матеріалу, право на отримання якої вона не використала.

22 квітня 2015 року рішенням 40 сесії VI скликання Лашківської сільської ради Кіцманського району №47/40-15, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,10 га, яка розташована в с. Лашківка, у звязку з тим, що є вільні земельні ділянки, які призначенні для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а). розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу: д). організація землеустрою.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частиною першою ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09 квітня 1999 року № 586-XIV встановлено, що акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК встановлено, що органи місцевого самоврядування розглядають клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи вище викладенні норми, суд робить висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що право власності на земельну ділянку в особи може виникнути лише після прийняття уповноваженим органом відповідного рішення, якому має передувати надання особі дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи представника відповідача про те, що земельна ділянка на яку претендує заявник взагалі не відноситься за своїм цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, не підтвердженні відповідними та достатніми доказами на обгрунтування будь-якої мотивованої відмови, щодо розробки проекту землеустрою.

Крім того, з рішенням 40 сесії VI скликання Лашківської сільської ради Кіцманського району №47/40-15 вбачається, що в ньому не зазначена підстава відмови, щодо надання земельної ділянки.

Викладені норми законодавства та досліджені докази з однозначністю та достовірністю підтверджують, що рішення Лашківської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, суперечить приписам ст. 118 ЗК України, яка містить виключний перелік підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тому суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що сільською радою за заявою позивача не приймалось відповідно до ст. 118 ЗК України рішення, на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України суд, з метою повного захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки рішення у відповідності до вимог ст. 118 Земельного кодексу України та зобов'язати сільську раду розглянути клопотання і прийняти у відповідності до ст. 118 Земельного кодексу України відповідне рішення.

У відповідності до ч.1 ст.94 КАС України, ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» №3674-У1 від 08.07.2011 року судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі ст ст.ст.116 ч.ч.1, 3 п.а)., 118 ч.ч.1, 2, 11, 120 ч.1, 121 ч.ч.1 п.г)., 3, 122 ч.1 ЗК України, ст.ст. 26 ч.1 п.34, 46, 47 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР, та керуючись ст.ст.71 ч.2, 86, 160-163, 171 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лашківської сільської ради Кіцманського району про визнання рішення протиправним, його скасування та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лашківської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 22 квітня 2015 року № 47/40-15 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, яка вказана у наданому заявником викопіюванні.

Зобовязати Лашківську сільську раду Кіцманського району Чернівецької області розглянути подану ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,10 га, яка розташована в с. Лашківка, у межах населеного пункту, навпроти земельних ділянок за кадастровими номерами: :03:001:0118 та :03:001:0132. Згідно доданого графічного матеріалу, у порядку та спосіб, передбачений ст. 118 Земельного кодексу України.

Стягнути з Лашківської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 73,08 гривні сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: