Справа № 2-16/5327-2007А
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2010-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2010 р. м. Київ К-18440/07

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Усенко Є.А.,

при секретарі: Шкляр А.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги ДПІ у м. Ялта Автономної Республіки Крим та Головного управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим на постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.06.2007 року та ухвалу Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.08.2007 року по справі № 2-16/5327-2007А за позовом Державного унітарного підприємства «Московське лікувально-санітарне об'єднання»до ДПІ у м. Ялта Автономної Республіки Крим та Головного управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим про скасування рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційних скарг щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.06.2007 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.08.2007 року, позовні вимоги Державного унітарного підприємства «Московське лікувально-санітарне об'єднання»до ДПІ у м. Ялта Автономної Республіки Крим та Головного управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим про скасування рішення -задоволено, відмінено податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Ялті від 01.03.2007 року № /1 про застосування та стягнення штрафних (фінансових) санкцій, донарахованих сум податків, зборів (обов'язкових платежів) за порушення податкового законодавства до санаторія «Меллас»на суму 15898,50 грн.; зобов'язано ДПІ у місті Ялта Автономної Республіки Крим відновити на особовому рахунку санаторію «Меллас»Державного унітарного підприємства м. Москви «Московське лікувально-санаторне об'єднання»донараховану по акту суму та списану на підставі рішення № /0 від 01.03.2007 року ДПІ у місті Ялта на суму бюджетного відшкодування в розмірі 34301,00 грн.; зобов'язано ДПІ у місті Ялта надати органам Державного казначейства висновок з вказівкою суми податку на додану вартість, яка підлягає відшкодуванню з бюджету на поточний рахунок санаторію «Меллас»Державного унітарного підприємства м.. Москви «Московське лікувально-санаторне об'єднання»в розмірі 11007,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ДПІ у м. Ялта Автономної Республіки Крим та ГУ ДКУ в Автономній Республіці Крим 14.09.2007 року звернулися з касаційними скаргами до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.11.2007 року касаційна скарга ДПІ у м. Ялта прийнята до провадження суду, по ній відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2007 року касаційна скарга ГУ ДКУ в Автономній Республіці Крим прийнята до провадження суду, по ній відкрито касаційне провадження та об'єднано в одне провадження з касаційною скаргою ДПІ у м. Ялта.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Ялта Автономної Республіки Крим просить скасувати судові рішення та постановити нове -про відмову в позові посилаючись порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, п.п.«а»п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість. Також, на думку відповідача, помилковим є висновок судів щодо порушення податковою інспекцією п.1.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з дотримання податкового і валютного законодавства.

В касаційній скарзі Головне управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим просить скасувати судові рішення та постановити нове -про відмову в позові посилаючись порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме, що судами не було враховано, що судові витрати повинні покладатися на відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування та компенсуватися за рахунок витрат, передбачених на утримання цих органів.

Касаційні скарги ДПІ у м. Ялта Автономної Республіки Крим та ГУ ДК України в Автономній Республіці Крим необхідно задовольнити частково, судові рішення -скасувати в частині зобов'язання ДПІ у м. Ялта надіслати до органів Державного казначейства висновок про суму відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість в розмірі 11007,00 грн. та закрити провадження у справі в зазначеній частині, в решті судові рішення залишити без змін з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі акта № 1/23-0/05354145/1 від 09.01.2007 року виїзної планової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 22.01.2007 року, яким позивачу, Санаторію «Меллас»Державного унітарного підприємства Московського лікувально -санаторного об'єднання Управління справами мерії Москви, було зменшено суму бюджетного відшкодування (в тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість в розмірі 34 301,00 грн. в тому числі застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 15 898,50 грн.

Судами встановлено, що при проведені перевірки податковою інспекцією було порушено вимоги Закону України «Про податкову службу в Україні»щодо строків її проведення.

За наслідками апеляційного узгодження зазначеного повідомлення-рішення скарга позивача залишена без задоволення, ДПІ у м. Ялті винесено податкове повідомлення-рішення № /1від 01.03.2007 року.

Судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених з дотриманням норм процесуального права, було встановлено, що сума податку на додану вартість, яка сплачена постачальникам товарів (послуг) Санаторієм «Меллас»за період з березня 2006 року по травень 2006 року включно, склала 194881,00 грн., що підтверджується первинними документами за даний проміжок часу. За цей самий період, підприємством були заявлені до відшкодування суми податку на додану вартість в розмірі 138497, 00 грн.

Згідно визначення, наведеного в п.1.8 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість», бюджетне відшкодування -сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 зазначеного Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності -зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 цього Закону встановлено, що якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, законодавцем було встановлено, що сума бюджетного відшкодування формується як від'ємне значення між податковими зобов'язаннями та податковим кредитом за відповідний податковий період. У наступному податковому періоді ця сума підлягає бюджетному відшкодуванню платнику податку за умови сплати податку на додану вартість разом з ціною товару постачальникам товарів (послуг).

Судами встановлено, що сума податку на додану вартість, сплачена постачальникам товарів (послуг) санаторієм «Меллас»за період з березня 2006 року по травень 2006 року включно, а саме за період, коли підприємством були заявлені до відшкодування суми ПДВ в обсязі 138 497,00 грн. фактично склала 194 881,00 грн., що підтверджується первинними документами за цей період. При цьому, податковим органом було визнано, що сума ПДВ в розмірі 15893,99 грн. віднесена позивачем в розрахунок бюджетного відшкодування за квітень 2006 року була сплачена постачальникам товарів у грудні 2005р., січні, лютому 2006р.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо неправомірності висновку податкового органу про порушення позивачем вимог п.1.8 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.7.10 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Щодо висновку суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача з Державного бюджету понесених ним судових витрат в розмірі 3,40 грн. відповідають положенням частини 1 статті 94 КАС України, відповідно до якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

При цьому, зазначеною нормою встановлено, що судові витрати можуть бути стягнуті з відповідного місцевого бюджету тільки в разі, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа.

Разом з тим, не можна погодитись з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для зобов'язання ДПІ у м. Ялті надіслати до органів Державного казначейства висновок про суму відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 3 статті 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача -суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача -суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача -суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача -суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, Кодекс адміністративного судочинства не передбачає наявність у суду повноважень щодо зобов'язання відповідача -суб'єкта владних повноважень для захисту порушених прав фізичної чи юридичної особи вчинити певні дії по відношенню до іншого суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки судами було обрано неналежний спосіб захисту порушених прав позивача, судові рішення в частині зобов'язання ДПІ у м. Ялті надіслати до органів Державного казначейства висновок про суму відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 210, 220, 222, 224, 228, 231 та ч.5 ст.254 КАС України, колегія -

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги ДПІ у м. Ялта Автономної Республіки Крим та Головного управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим задовольнити частково, постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.06.2007 року та ухвалу Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.08.2007 року скасувати в частині зобов'язання ДПІ у м. Ялті надіслати до органів Державного казначейства висновок про суму відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість в розмірі 11007,00 грн. та закрити провадження у справі в цій частині, в решті -судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

За винятковими обставинами вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Головуючий:/підпис/_______________________Т.М. Шипуліна
Судді:/підписи/_______________________Л.І. Бившева
_______________________М.І. Костенко
_______________________Н.Є. Маринчак
_______________________Є.А. Усенко