Справа № 2а/2370/5082/2011
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2011-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2011 року Справа № 2а/2370/5082/2011

12 год. 15 хв.м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Гаврилюка В. О.,

секретар судового засідання Білоус А. М.,

за участю:

позивача не зявився,

представника відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області про встановлення порушення законодавства, визнання незаконною вимоги та її скасування,

встановив:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 подала позов, в якому просить:

- встановити порушення законодавства України субєктом владних повноважень управлінням Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області, при складенні вимоги № Ф-101/01 від 08.02.2011р. без наявності повноваження на її складення відповідно до ст. 105 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування;

- визнати вимогу № Ф-101/01 від 08.02.2011р. управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області незаконною та скасувати її як таку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача про донарахування доплати до мінімального страхового внеску є неправомірними, оскільки позивач є платником єдиного податку відповідно до норм Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва, згідно з яким платник єдиного податку не є платником збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Крім того, пенсійний фонд після 01.01.2011р. не наділений повноваженнями складати вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій. У звязку з зазначеним, вимога про сплату боргу № Ф-101/01 від 08.02.2011р. є неправомірною та підлягає скасуванню.

29 червня 2011 року позивач подав клопотання в якому просив розглянути справу без його участі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте подав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просив в його задоволенні відмовити повністю зазначивши при цьому, що чинним законодавством передбачений розмір мінімального страхового внеску, який має бути сплачений в тому числі і субєктами господарювання платниками фіксованого та єдиного податків.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1 Закону України Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР, в редакції, чинній до 01.01.2011р., платниками збору на обовязкове державне пенсійне страхування є: субєкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх обєднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, обєднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є субєктами підприємницької діяльності і займаються діяльністю, повязаною з одержанням доходу.

Згідно частини 1 статті 3 цього Закону збір на обовязкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України в порядку визначеному законодавством України.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, є Закон України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Статтею першою Закону № 1058-IV (в редакції, чинній до 01.01.2011р.) визначено, що страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Згідно пункту 3 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 5 статті 14 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальниками, відповідно до цього Закону, є застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Відповідач, як фізична особа підприємець, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Корсунь-Шевченківською районною державною адміністрацією Черкаської області 28.02.2006р., а тому є платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 17 Закону № 1058-IV страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Абзацом 9 частини 1 статті 19 зазначеного Закону встановлено, що страхові внески до солідарної системи нараховуються для осіб, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, - на суми доходу (прибутку), отриманого від відповідної діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Частиною 6 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхувальники зобовязані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для сплати страхових внесків фізичними особами підприємцями, які сплачують фіксований податок, є квартал. Згідно частини 12 статті 20 вищезазначеного Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до підпункту 4 пункту 8 розділу XV Закону № 1058-IV (в редакції, чинній до 01.01.2011р.) фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Пунктом 2 статті 2 Закону № 400/97-ВР передбачено, що обєктом оподаткування є: для платників збору, визначених пунктом 3 статті 1, та фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності, визначених пунктом 1 статті 1 цього Закону, - сума оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Згідно пункту 2 статті 4 Закону № 400/97-ВР на обовязкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору у таких розмірах: для платників збору, визначених пунктом 3 статті 1, та фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності, визначених пунктом 1 статті 1 цього Закону, - 33,2 відсотка від обєкта оподаткування, визначеного пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Таким чином, для підрахунку суми додаткового внеску береться сума мінімального страхового внеску 33,2 % від розміру мінімальної заробітної плати в поточному місяці, після цього береться сума внеску в складі фіксованого податку 10 % від його розміру, від першої суми віднімаємо другу та отримуємо необхідну суму доплати до мінімального страхового внеску до Пенсійного фонду.

Оскільки мінімальний розмір заробітної плати згідно Законів України Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати від 20.10.2009р. № 1646-VI та Про Державний бюджет України на 2010 рік від 27.04.2010р. № 2154-VI за липень, серпень та вересень складає 888 грн., за жовтень та листопад 907 грн., за грудень 922 грн., то розмір мінімального страхового місячного внеску за цей період становив, відповідно, за липень, серпень та вересень по 294 грн. 82 коп., за жовтень та листопад по 301 грн. 12 коп., за грудень 306 грн. 10 коп.

Як свідчать матеріали справи, позивач за третій та четвертий квартали 2010 року сплачував фіксований податок, з якого були сплачені страхові внески в розмірі 60 грн. за ці періоди. Оскільки розмір мінімального страхового внеску у вказані періоди становив 1 792 грн. 80 коп., то сума доплати до мінімального страхового внеску для позивача становить 1 732 грн. 80 коп.

Частина 3 статті 106 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній до 01.01.2011р.) передбачає, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

1 січня 2011 року набрав чинність Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 8 липня 2010 року № 2464-VI, яким виключені положення статті 103Закону № 1058-IV щодо можливості надсилання страхувальникам, які мають недоїмку, вимоги про її сплату.

Відповідно до абзацу 5 пункту 7 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообовязкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Абзацом 6 зазначеного пункту передбачено, що на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообовязкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

З аналізу зазначених положень слідує, що орган пенсійного фонду в даному випадку має після 01.01.2011р. повноваження щодо надсилання страхувальникам, які мають недоїмку, вимоги про її сплату, до повного погашення недоїмки, яка виникла на підставі норм Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Крім того, відповідно до статті 5 Закону 1058-ІV він регулює відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених зазначеним Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; перелік платників страхових внесків, їх права та обовязки; порядок нарахування, обчислення, сплати цих внесків і стягнення заборгованості за ними.

У статті 18 Закону № 1058-ІV зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обовязкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство; іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не встановленні пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обовязок сплачувати страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як субєкта підприємницької діяльності.

Крім того, суд зазначає, що ні Законом України Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування, ні Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування для субєктів підприємницької діяльності, які перейшли на спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить йому.

Разом з тим, положення Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва суперечать вимогам Закону № 1058-IV, а тому, в даному випадку не поширюють свою дію на платників фіксованого податку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 89, 94, 159 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строки та порядку, передбачені статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя В.О. Гаврилюк