Справа № 815/2274/13-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2274/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Романішина В.Л., Єщенка О.В.

за участю секретаря Тропанець О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Державної податкової служби в Одеській області, Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2013 року за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та вказав на те, що податкові повідомлення-рішення Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби (надалі ОДПІ) від 31.10.2012 року № НОМЕР_1, №, №, №, №, № НОМЕР_2 винесені на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 11.10.2012 року № 2520/17- 01/НОМЕР_3 «Про результати планової документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.07.2009 року по 01.07.2012 року», є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Порушень вимог Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», Законів України «Про податок на додану вартість», «Про податок з доходів фізичних осіб» та Податкового кодексу України, зазначених податковим органом в акті перевірки, ОСОБА_1 не допускав. За результатами розгляду скарги позивача від 08.01.2012 року на зазначені податкові повідомлення-рішення ДПС в Одеській області було прийнято необґрунтоване рішення.

ОСОБА_1 просив суд: скасувати податкові повідомлення-рішення ОДПІ № НОМЕР_1, №, №, №, №, № НОМЕР_2 від 31 жовтня 2012 року та податкові повідомлення-рішення від 11 січня 2013 року №, №; скасувати рішення ДПС Одеської області від 08 січня 2012 року №12/0/10-2008 про результати розгляду первинної скарги.

За наслідками розгляду адміністративного позову Одеським окружним адміністративним судом 16 липня 2013 року ухвалено постанову про часткове задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення Державної податкової служби Одеської області (надалі ДПС) про результати розгляду первинної скарги від 08 січня 2012 року №12/0/10-2008 в частині збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1: суми податкового зобов'язання з податку доходів фізичних осіб на 143840 грн. 98 коп. та суми застосованих штрафних (фінансових) санкцій з цього податку у розмірі 36027 грн. 75 коп.; суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 104394 грн. 04 коп. та суми застосованих фінансових санкцій з податку на додану вартість у розмірі 31368 грн. 51 коп. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ОДПІ № від 11 січня 2013 року та № від 11 січня 2013 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи означене рішення, суд попередньої інстанції виходив з того, що при обчисленні суми виручки позивача до її складу (виручки) відповідач - Білгород-Дністровська ОДПІ - правомірно відніс усі грошові кошти, отримані ОСОБА_1 від реалізації вугілля за договорами комісії №1 від 01.09.2009 року та № Ю-0 11/2 від 27.05.2011 року на свій розрахунковий рахунок та обґрунтовано враховував ці суми при визначенні граничного обсягу виручки, при перевищенні якого суб'єкт малого підприємництва втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування, а тому є помилковим твердження позивача щодо того, що кошти, отримані ним на розрахунковий рахунок від продажу вугілля, яке є власністю комітента, не потрібно враховувати при обчисленні граничного обсягу його виручки, як платника єдиного податку.

Враховуючи те, що сума отриманої ОСОБА_1 з 05 жовтня 20109 року виручки перевищила гранично допустимий розмір виручки - 500 000,00 грн., передбачений п. 1 Указу №727/98, суд визнав обґрунтованим висновок відповідача щодо порушення позивачем ст. 1, ст. 5 Указу № 727/98, пп. 2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість» та невиконання ним обов'язку щодо переходу на загальну систему оподаткування, починаючи з жовтня 2009 року, та реєстрації його платником податку на додану вартість у строк до 20.01.2010 року.

Суд дійшов висновку, що якщо підприємець отримує доходи від здійснення підприємницької діяльності інші, ніж доходи, які можуть обкладатися єдиним податком згідно з правилами встановленими спеціальним законодавством з питань застосування спрощеної системи оподаткування, такий підприємець повинен сплачувати з цих доходів податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності.

На переконання Одеського окружного адміністративного суду валовим доходом комісіонера при здійсненні ним діяльності з продажу товарів, отриманих ним від комітента у межах договорів комісії, є виплачені комісіонерові комітентом кошти за надання послуг з продажу товарів у вигляді комісійної винагороди. Кошти, отримані комісіонером на його розрахунковий рахунок, які є вартістю проданих товарів комітента та в подальшому підлягають перерахуванню на користь комітента в якості компенсації вартості зазначених товарів, є валовим доходом саме комітента.

З огляду на зазначене суд вважає, що Білгород-Дністровською ОДПІ в акті перевірки №2520/17-01/НОМЕР_3 від 11.10.2012 року було вірно визначено об'єкт оподаткування податку з доходу фізичних осіб ОСОБА_1 за 2009, 2010, 2011 роки у сумі отриманої ним від ПП «Науково-виробнича компанія «Промтек-С» та ТОВ «Південна енергетична компанія» комісійної винагороди за послуги з продажу вугілля у межах договорів комісії від 01.09.2009 року та від 27.05.2011 року, яка, як було встановлено у судовому засіданні, склала: у 2009 році - 5 566,07 грн., у 2010 році - 2 663,03 грн.; у 2011 році - 5 284,90 грн. та обґрунтовано збільшено суму податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1, що підлягає сплаті до бюджету згідно визначеної п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» ставки цього податку, у сумі 1 634 грн.56 коп., у тому числі у 2009 році - 835 грн.03 коп., у 2010 році 399 грн.46 коп., у 2011 році 400 грн. 07 коп.

Разом з тим, суд визнав помилковою позицію ДПС в Одеській області, викладену у рішенні про результати розгляду первинної скарги від 08.01.2012 року № 12/0/10-2008 щодо того, що при визначенні об'єкту оподаткування податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2009, 2010, 2011 роки, що підлягає сплаті ОСОБА_1 до бюджету, повинно бути враховано всю суму виручки, отриманої підприємцем під час виконання договорів комісії від 01.09.2009 року та від 27.05.2012 року, оскільки вона не ґрунтується на нормах чинного податкового законодавства. З цих підстав суд визнає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, рішення ДПС в Одеській області про результати розгляду первинної скарги в частині збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку доходів фізичних осіб на 143 840,98 грн. та суми застосованих штрафних (фінансових) санкцій з цього податку у розмірі 36 027,75 грн. та відповідно винесене Білгород-Дністровською ОДПІ його підставі податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 11.03.2013 року, та вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Суд визнав такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування рішення ДПС в Одеській області про результати розгляду первинної скарги в частині збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 104 394,04 грн. та суми застосованих фінансових санкцій з податку на додану вартість у розмірі 31 368,51 грн. та відповідно винесене Білгород-Дністровською ОДПІ його підставі податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 11.03.2013 року, з огляду на те, що під час дослідження наданих позивачем до суду первинних документів по здійсненню господарських операцій з продажу вугілля у межах договорів комісії від 01.09.2009 року та від 27.05.2012 року: специфікацій до договорів комісії, списків товару на комісію, видаткових накладних, актів приймання-передавання вугілля на реалізацію, звітів комісіонера про виконання договорів, виписок Одеської філії АБ «Експрес-Банк» по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.07.2009 року по 01.07.2012 року (а.с. 57- 127), було встановлено, що до вартості переданого ОСОБА_1 комітентами (ПП «Науково-виробнича компанія «Промтек-С» та ТОВ «Південна енергетична компанія») вугілля, за якою він продавав цей товар, вже були включені суми податку на додану вартість, які відповідно до вимог Закону України № 168/97-ВР повинні були сплачуватися позивачем до бюджету в якості податкових зобов'язань з ПДВ як платником податку на додану вартість.

Оскільки під час проведення планової документальної виїзної перевірки позивачем не було надано до перевірки трудової угоди з найманим працівником - ОСОБА_2, яка працювала у позивача на посаді менеджера з продажу, та первинних документів, пов'язаних з нарахуванням та виплатою заробітної плати найманому працівнику за перевірений період, чим порушено п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, а тому, на думку суду, висновок податкового органу про порушення позивачем зазначених вимог Податкового кодексу України та необхідність застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510,00 грн. є обґрунтованим.

Так як торговий патент на здійснення підприємницької діяльності з оптової та роздрібної торгівлі вугілля у пункті продажу за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Вигода, вул.. Елеваторна не придбавався податковим органом обґрунтовано застосовано до ОСОБА_1 штрафну санкцію у розмірі 1 грн.

З огляду на встановлення судом обовязку ОСОБА_1 з жовтня 2009 року перейти на загальну систему оподаткування, суд вважає правильним податкове повідомлення-рішення № від 31 жовтня 2012 року.

Позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення № від 31 жовтня 2012 року про застосування штрафних санкцій у сумі 170 грн. за порушення п. 117.1 ст. 177 ПК України не підлягають задоволенню так як це рішення вже скасовано ДПС 21 березня 2013 року (рішення №6825/7/10-2415).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, прийняти нову постанову про задоволення його позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач послався на невірне визначення податківцями обсягу виручки від реалізації (продажу) продукції для комісіонера-платника єдиного податку.

У поданій апеляційній скарзі, ОДПІ з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову. При цьому, відповідач не обґрунтував свої вимоги та не зазначив того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

В апеляційній скарзі Головне управління міндоходів в Одеській області, посилаючись на порушення Одеським окружним адміністративним судом норм матеріального і процесуального права, просив суд скасувати постанову від 16 липня 2013 року та ухвалити нову постанову суду про відмову ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги Головне управління міндоходів в Одеській області не зазначило того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

В письмових запереченнях ОДПІ спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, вказуючи на законність ухваленого судом рішення в цій частині.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 розраховував податки від здійснення господарської діяльності у періоді з 01.07.2009 - 01.10.2010р. та 01.07.2011- 01.07.2012р. знаходячись на спрощеній системі оподаткування, а за період 01.10.2010 по 01.07.2011р. знаходячись на загальній системі оподаткування.

Позивач здійснював діяльність 51.47.9 оптова торгівля іншими непродовольчими товарами споживчого призначення, 52.48.9 роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами, які не підлягають ліцензуванню.

У періоді з 2009р. -2010р. згідно договору комісії від 01.09.2009р. ОСОБА_1. О.П. (надалі - Комісіонер) з ПП НПК „Промтек-С" (надалі - „Комітент"), комісіонер прийняв на себе зобов'язання по реалізації вугілля Комітента від свого імені, але на рахунок Комітента. Відповідно Комісіонер отримував винагороду за надані послуги Комітенту.

У періоді 2011-2012р. згідно договору комісії ОСОБА_1 (надалі - „Комісіонер") та ТОВ «Південна енергетична компанія» (надалі - „Комітент") уклали договір доручення від 27.05.2011 року, Комісіонер зобов'язався за дорученням Комітента за комісійну плату укласти за рахунок Комітента, але від свого імені , договір щодо продажу вугілля.

Перевіркою правильності визначення валового доходу за період з 01.07.2009 по 30.06.2012рр. встановлено, що у перевіреному періоді з 01.07.2009р. по 31.12.2009р. ОСОБА_1 отримано доходу на загальну суму 926 052 грн. Тобто з 05 жовтня 2009р. було перевищено обсяг виручки 500 тис грн., сума виручки на 30.10.2009р склала 630 020 грн. та враховуючи 1-2кв. 2009 року (згідно звітів) 7 600 грн. сума виручки з початку року склала 637 620 грн.. Розбіжність виникла у зв'язку з тим, що фізичною особою - підприємцем до обсягу виручки включено не всю суму коштів, фактично отриманих від продажу товарів, тобто ОСОБА_1, отримавши дохід понад 500,00 тис. грн., повинен був знаходитися на загальній системі оподаткування з жовтня 2009р.

Згідно до звіту, суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за 2009 рік №40020 від 05.01.2010 обсяг виручки від реалізації послуг за період з 01.07.2009р. по 31.12.2009р. становить 367 975 грн.

Також при перевірці податковим органом встановлено, що за період з 01.07.2009р. по 31.12.2009р., згідно виписок банку ОСОБА_1 отримано виручку в розмірі 926 052 грн. від реалізації продукції було перераховано на розрахунковий рахунок, у т.ч.: у липні 2009 р. на суму 13 300 грн., у серпні 2009 на суму 218 090 грн., у вересні 2009 на суму 259 200 грн., у жовтні 2009 на суму 139 430 грн., у листопаді 2009 на суму 235 720 грн., у грудні 2009 на суму 60 312 грн. У тому числі на виконання умов договору доручення від 01.09.2009 року підприємством за період з 01.07.2009р. по 31.12.2009р. на користь ОСОБА_1 згідно акту звірки з ПП НВК «Промтек-С» був нарахований та виплачений доход у вигляді винагороди у загальній сумі 5 566,07грн.

Згідно з звітом суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи - платника єдиного податку за період з 01.01.2010р. по 30.07.2010р. №18043 від 07.07.2010р., обсяг виручки від реалізації послуг за період з 01.01.2010р. по 30.07.2010р. становить - 4 900 грн.

За період з 01.01.2010р. по 30.09.2010р., відповідно до виписок банку, ОСОБА_1 отриману виручку в розмірі 197 081 грн. від реалізації продукції було перераховано на розрахунковий рахунок, у т.ч.: за січень 2010 на суму 151 750 грн., лютий 2010 на суму 40 100 грн., березень 2010 на суму 1 300 грн., липень 2010 на суму 4 131 грн. В тому числі на виконання умов договору доручення від 01.09.2009 року підприємством за період з І кв. 2010р. на користь ОСОБА_1 згідно акту звірки з ПП НВК «Промтек-С» був нарахований та виплачений дохід у вигляді винагороди у загальній сумі 2 663,03 грн.

За період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року, згідно до даних декларації про доходи від 11.03.2011 №52694, сума валового доходу склала 0,00грн .

За період з 01.07.2010р. по 31.12.2010р. (загальна система оподаткування) ОСОБА_1 отримано виручку в розмірі 15 001 грн. від реалізації продукції у т.ч.: у жовтні 2010 на суму 1 601 грн., у листопаді 2010 на суму 13 400 грн.

Актом перевірки зафіксовано, що за період з 01.01.2011 року по 30.06.2011 року підприємець діяльність не здійснював, валового доходу не було. За період з 01.07.2011р. по 31.12.2011р згідно виписок банку ОСОБА_1 отриману виручку від реалізації продукції в розмірі 793 551,1 грн. було перераховано на розрахунковий рахунок, у т.ч.: у серпні 2011 на суму 204 178,20 грн., у вересні 2011 на суму 190 405 грн., у жовтні 2011 на суму 212 978,40 грн. у листопаді 2011 на суму 98 500 грн., у грудні 2011 на суму 87 489,5 грн. В тому числі на виконання умов договору комісії від 27.05.2011 року підприємством за період з 01.07.2011р. по 31.12.2011р. на користь позивача, згідно звітів комісіонера ТОВ «Південна енергетична компанія», було нараховано та виплачено дохід у вигляді винагороди у загальній сумі 5 284,9 грн.

У періоді з 01.07.2011р.- по 31.12.2011р. ОСОБА_1 отримано доходу на загальну суму 793 551 грн. ( 3 28 жовтня 2011р. було перевищено обсяг виручки 500 тис грн., сума виручки на 30.10.2011р склала 607 561,60грн.). На переконання податкового органу Розбіжність виникла у зв'язку з тим, що фізичною особою - підприємцем до обсягу виручки включено не всю суму коштів, фактично отриманих від продажу товарів. ОСОБА_1, як субєкт господарювання, який отримав дохід понад 500,00 тис. грн., повинен був знаходитися на загальній системі оподаткування з жовтня 2011р.

Згідно звіту суб'єкта малого підприємництва фізичної особи - латника єдиного податку від 10.07.2012 р. №16500 обсяг виручки від реалізації послуг за період з 01.01.2012р. по 30.06.2016р. становить - 155 293 грн.

Перевіркою також встановлено, що за період з 01.01.2012р. по 30.06.2012 р., згідно виписок банку, ОСОБА_1 отримано виручку у розмірі 159 803 грн. від реалізації продукції, яку було перераховано на розрахунковий рахунок, у т.ч.: за січень 2012-47 500 грн., лютий 2012 - 71 675 грн., березень 2012-28 568 грн., квітень 2012 - 5 860 грн., червень 2012 -6 200 грн. В тому числі на виконання умов договору комісії від 27.05.2011 року підприємством за період з 01.01.2012р. по 30.06.2012р. на користь ОСОБА_1, згідно звітів комісіонера з ТОВ «Південна енергетична компанія», був нарахований та виплачений дохід у вигляді винагороди у загальній сумі 842,30грн.

У періоді з 01.01.2012 року по 30.06.2012 рік позивач здійснював наступні види діяльності: оптова торгівля іншими непродовольчими товарами споживчого призначення; роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами, а саме вугіллям. Відповідно даних виписок банку дохід від реалізації за цей період становив 159 803 грн., чим порушено пп. 291.5.1. п. 291.5. ст. 291 ПК України, оскільки не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні та фізичні особи - підприємці), які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин.

В Акті перевірки зроблено висновок, що ОСОБА_1 за період з 01.07.09 по 30.06.12р. не мав документально підтверджених валових витрат безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу від господарської діяльності.

Таким чином, в акті перевірки стверджується про порушення ОСОБА_1 в періоді з 1.07.2009 року по 01.07.2012 року : ст.ст. 1, 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»; ст.ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», пп.4.2.8 п. 4.2 ст. 4, п. 7.1 ст. 7, п.9.12 ст. 9, п. 22.10 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163, пп.167.1.1 п. 167.1 ст. 167, п. 177.1 п. 177.2, п. 177.5, п. 177.6 ст. 177, пп. 291.5.1.5) п. 291.5 ст.291 ПК України у вигляді заниження податку з від здійснення підприємницької діяльності у сумі 1 634 грн.56 коп.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 року №727/98 (далі Указ № 727/98) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва, зокрема, фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

При цьому, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Суд апеляційної інстанції погоджується і вважає правильними висновок суду попередньої інстанції згідно до якого при обчисленні суми виручки позивача до її складу (виручки) відповідач - Білгород-Дністровська ОДПІ - правомірно відніс усі грошові кошти, отримані ОСОБА_1 від реалізації вугілля за договорами комісії №1 від 01.09.2009 року та № Ю-0 11/2 від 27.05.2011 року на свій розрахунковий рахунок та обґрунтовано враховував ці суми при визначенні граничного обсягу виручки, при перевищенні якого суб'єкт малого підприємництва втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування, а тому є помилковим твердження позивача щодо того, що кошти, отримані ним на розрахунковий рахунок від продажу вугілля, яке є власністю комітента, не потрібно враховувати при обчисленні граничного обсягу його виручки, як платника єдиного податку.

Цей висновок базується на вимогах ст. 5 Указу № 727/98 передбачено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Пунктом 6.1 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01.03.2000 року №79, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.04.2000 року за № 208/4429, не зареєстрована платником ПДВ особа, яка, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та сплачуючи єдиний податок, перевищила обмеження щодо обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік, встановленого статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», зобов'язана подати до податкового органу заяву про реєстрацію її як платника ПДВ. Реєстраційна заява платника ПДВ має бути подана (надіслана) податковому органу фізичною особою-підприємцем не пізніше двадцятого календарного дня з моменту перевищення.

Підпунктом 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Пункт 10 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 1 березня 2000 року №79 (в редакції, що діяла станом на початок 2010 року) визначає перелік осіб, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 Закону, зобов'язані зареєструватися як платники податку в податковому органі в порядку, визначеному статтею 9 Закону та цим Положенням.

Згідно з ч. 2 п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Відповідно до пп. «а» п. 9.6 ст. 9 Закону № 168/97-ВР з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу: особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок податкового органу та суду першої інстанції щодо порушення позивачем ст. 1, ст. 5 Указу № 727/98, пп. 2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість» та невиконання ним обов'язку щодо переходу на загальну систему оподаткування, починаючи з жовтня 2009 року, та реєстрації його платником податку на додану вартість у строк до 20.01.2010 року, оскільки сума отриманої ОСОБА_1 з 05 жовтня 20109 року виручки перевищила гранично допустимий розмір виручки - 500 000,00 грн., передбачений п. 1 Указу №727/98.

Щодо правильності визначення відповідачами податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість в межах розгляду позовних вимог щодо правомірності податкових повідомлень-рішень № та № від 31.10.2012 року, № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 від 11.01.2013 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 22.10 ст. 22 Прикінцевими положеннями Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-ІУ встановлено, що до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, діє розділ IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 4.2 ст. 4 Закону України № 889-ІУ до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються, зокрема, оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований податковим органом згідно із законом.

Пунктом 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Згідно п. 9.12 ст. 9 Закону України № 889-ІУ оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту. Якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Отже, якщо підприємець отримує доходи від здійснення підприємницької діяльності інші, ніж доходи, які можуть обкладатися єдиним податком, згідно з правилами встановленими спеціальним законодавством з питань застосування спрощеної системи оподаткування, такий підприємець повинен сплачувати з цих доходів податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» з урахуванням п. 9.12 ст. 12 Закону України № 889-ІУ оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

В пункті 3.1 ст. З Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» №283/97-ВР від 22.05.97 року (далі Закон України № 283/97-ВР) визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону.

Пункт 4.1 ст. 4 зазначеного вище Закону надає тлумачення поняттю валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг).

Датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу; або дата відвантаження товарів платником податку (п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України № 283/97-ВР).

Згідно до п. 1.31 ст. 1 Закону України № 283/97-ВР продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Виходячи з положень ст.ст. 1011, 1013, 1020 ЦК України, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду попередньої інстанції, що валовим доходом комісіонера при здійсненні ним діяльності з продажу товарів, отриманих ним від комітента у межах договорів комісії, є виплачені комісіонерові комітентом кошти за надання послуг з продажу товарів у вигляді комісійної винагороди. Кошти, отримані комісіонером на його розрахунковий рахунок, які є вартістю проданих товарів комітента та в подальшому підлягають перерахуванню на користь комітента в якості компенсації вартості зазначених товарів, є валовим доходом саме комітента.

За таких підстав, ОДПІ в акті перевірки №2520/17-01/НОМЕР_3 від 11.10.2012 року було вірно визначено об'єкт оподаткування податку з доходу фізичних осіб ОСОБА_1 за 2009, 2010, 2011 роки у сумі отриманої ним від ПП «Науково-виробнича компанія «Промтек-С» та ТОВ «Південна енергетична компанія» комісійної винагороди за послуги з продажу вугілля у межах договорів комісії від 01.09.2009 року та від 27.05.2011 року, яка, як було встановлено у судовому засіданні суду першої інстанції, склала: у 2009 році - 5 566,07 грн., у 2010 році - 2 663,03 грн.; у 2011 році - 5 284,90 грн. та обґрунтовано збільшено суму податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1, що підлягає сплаті до бюджету згідно визначеної п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» ставки цього податку, у сумі 1 634,56 грн., у тому числі у 2009 році - 835,03 грн., у 2010 ропі - 399,46грн., у 2011 році - 400,07 грн.

Тому податкове повідомлення-рішення Білгород-Дністровської ОДПІ № НОМЕР_6 від 31.10.2012 року, що прийняте на підставі зазначеного висновку податкового органу, таким, що прийнято обґрунтовано та у відповідності до вимог податкового законодавства.

Суд апеляційної інстанції вважає правильним і обґрунтованим рішення суду щодо визнання невірною позицію ДПС в Одеській області, викладену у рішенні про результати розгляду первинної скарги від 08.01.2012 року № 12/0/10-2008 яка полягає в тому, що при визначенні об'єкту оподаткування податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2009, 2010, 2011 роки, що підлягає сплаті ОСОБА_1 до бюджету, необхідно враховувати всю суму виручки, отриманої підприємцем під час виконання договорів комісії від 01.09.2009 року та від 27.05.2012 року. Цей висновок податкового органу не обґрунтований та базується на невірному тлумаченні норм діючого на той час законодавства.

Зважаючи на це, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 11.03.2013 року необхідно скасувати.

Підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 відносно скасування рішення ДПС в Одеській області про результати розгляду первинної скарги в частині збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 104 394,04 грн. та суми застосованих фінансових санкцій з податку на додану вартість у розмірі 31 368,51 грн. (податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 11.03.2013 року).

Пунктом 9.5, п. 9.6. ст. 9 та п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що у зв'язку з ненаданням заяви у строки, визначені законодавством, суб'єкт підприємницької діяльності несе відповідальність за не нарахування та несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п. 4.7 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» у випадках коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього Закону.

Згідно п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Відповідно до ч. 6.1 статті 6 Закону України № 168/97-ВР об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків. Податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

З 2011 року наведені питання врегульовано ст.ст. 180, 181, 185, 187, 188, 189 ПК України від 2 грудня 2010 року.

Судом першої інстанції було досліджено надані позивачем первинні документи по здійсненню господарських операцій з продажу вугілля у межах договорів комісії від 01.09.2009 року та від 27.05.2012 року: специфікацій до договорів комісії, списків товару на комісію, видаткових накладних, актів приймання-передавання вугілля на реалізацію, звітів комісіонера про виконання договорів, виписок Одеської філії АБ «Експрес- Банк» по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.07.2009 року по 01.07.2012 року (а.с. 57- 127), до вартості переданого ОСОБА_1 комітентами (ПП «Науково-виробнича компанія «Промтек-С» та ТОВ «Південна енергетична компанія») вугілля, за якою він продавав цей товар, вже були включені суми податку на додану вартість, які відповідно до вимог Закону України № 168/97-ВР повинні були сплачуватися позивачем до бюджету в якості податкових зобов'язань з ПДВ як платником податку на додану вартість.

Звідси висновок Одеського окружного адміністративного суду про законність податкового повідомлення-рішення Білгород-Дністровської ОДПІ № від 31.10.2012 року - є правильним, так як додаткове донарахування сум ПДВ на суми вартості вугілля (вже із сумою ПДВ, нарахованою на вартість товару), здійснено ДПС в Одеській області при прийнятті рішення про результати розгляду первинної скарги від 08.01.2012 року № 12/0/10-2008 безпідставно.

Отже, Одеським окружним адміністративним судом прийнято правильне рішення про визнання незаконним рішення ДПС в Одеській області про необхідність збільшення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 104 394,04 грн. та суми застосованих фінансових санкцій з податку на додану вартість на 31 368,51 грн., та податкове повідомлення-рішення ОДПІ № НОМЕР_5 від 11.01.2013 року.

Зважаючи на все вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні сторонами фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Державної податкової служби в Одеській області, Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2013 року за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: