Справа № 817/1332/15
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"13" липня 2015 р. Справа № 817/1332/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "03" червня 2015 р. у справі за позовом Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Полюс-сервіс" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулось в суд з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Полюс - сервіс" (далі - ПрАТ "Полюс - сервіс", відповідач) про стягнення адміністративно-господарської санкцій та пені у розмірі 8079,75грн.

Вважає, що відповідачем порушені вимоги ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо нормативу робочих місць з працевлаштування інвалідів.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскільки відповідачем не вжито заходів та для забезпечення працевлаштування інвалідів, як це передбачено Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", то він повинен понести відповідальність, передбачену частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню, що є альтернативним зобов'язанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд відповідно до ч.1 ст. 197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство "Полюс - сервіс" , ) є юридичною особою, яка використовує найману працю.

Відповідачем у період з січня 2014 року по грудень 2014 року до Сарненського районного центру зайнятості було подано звіти за формою 3-ПН про наявність вакансії для інвалідів.

Крім того, 11 лютого 2015 року ПрАТ "Полюс - сервіс" подало до Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-ПІ, де зазначило, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 11осіб (рядок 01), відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність і повинні працювати на робочих місцях - 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників складає 174,1 грн. (рядок 04), середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 15827,27 грн. (рядок 05), сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інваліді - 7913,64 (рядок 06) (а.с.6).

З аналізу звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-ПІ позивачем зроблено висновок про те, що ПрАТ "Полюс - сервіс" не було виконано встановлені законодавством України нормативи робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014 рік, в кількості - 1 особа.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок відповідача створювати робочі місця і умови для працевлаштування інвалідів та звітувати перед державною службою зайнятості не супроводжується його обов'язком здійснювати пошук інвалідів, а також з того, що відповідачем було вжито всіх заходів для працевлаштування інвалідів на його підприємстві.

Дослідивши обставини справи колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 21 березня 1991 року «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875).

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Відмова в укладенні трудового договору з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Згідно частин 1 та 3 статті 18 Закону № 875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу робочих місць, установленого статтею 19 цього Закону, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється в розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Виконанням нормативу робочих місць у вказаній кількості вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним (частини перша і п'ята статті 19 Закону).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, зобов'язані щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в залежності від кількості робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, і не зайнятих ними. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Отже, з системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що пошук підходящої роботи для інваліда здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Обов'язок підприємства щодо працевлаштування інвалідів полягає у відсутності права на відмову в укладенні трудового договору з підстав інвалідності та створення умов праці для інвалідів на відповідному робочому місці з урахуванням рекомендацій МСЕК, фізичних можливостей інваліда, індивідуальних програм реабілітації та в залежності від відповідної нозології інваліда.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не встановлює обов'язку, відповідно до якого підприємство було б зобов'язане самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на своєму підприємстві.

Норми чинного законодавства України свідчать про те, що умовою для створення робочого місця для працевлаштування інваліда є пропозиція на працевлаштування інваліда відповідної нозології, оскільки без такої пропозиції неможливо встановити працевлаштування інваліда тієї чи іншої категорії, що унеможливлює створення відповідного робочого місця без наявності особи-інваліда

Відповідальність підприємства у вигляді адміністративно-господарських санкцій (в розмірі визначеному ст.20 Закону № 875-ХІІ) настає, з урахуванням положень ст.19 цього закону, у разі: незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів та неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту.

Так, з наявних в матеріалах справи копій звітів форми № 3-ПН про наявність вакансій та звітів про попит на робочу силу (вакансії), поданих до центру зайнятості, вбачається, що відповідач у 2014 році повідомляв Сарненський центр зайнятості про наявну вакансію із зазначенням характеру та режиму роботи, умов праці, вимог до претендента на вакансію. Зокрема, в пункті 4 розділу 2 звіту чітко вказувалося, що робоче місце передбачене для інваліда.

Крім того, матеріалами справи також підтверджується та обставина, що відповідач протягом 2014 року подавав пропозиції щодо працевлаштування інвалідів на вакантну посаду, про що свідчить розміщення оголошення про наявність вакантної посади для працевлаштування інваліда в газеті від 20.02.2014 року "Сарненські новини"(а.с.35).

В свою чергу, листом від 27.05.2015 року №1385 Сарненський районний центр зайнятості повідомив ПрАТ "Полюс - сервіс", що згідно із заявленої вакансії прибиральника службових приміщень для працевлаштування інваліда, особам з числа зареєстрованих направлення не видавалися, у зв'язку з відсутністю на обліку громадян, які б відповідали вимогам до зазначеної посади (а.с.41).

З переліку професій доступних за станом здоров'я осіб з обмеженими фізичними можливостями, які перебувають на обліку у центрі зайнятості, який надсилався відповідачу вбачається, що особи яка б перебувала на обліку в центрі зайнятості за пошуком професії прибиральниці протягом 2014 року не було.

Зазначене свідчить, що відповідачем здійснювалися всі можливі заходи щодо створення робочих місць та працевлаштування інвалідів. З боку позивача не надано доказів того, що відповідач відмовляв в укладенні трудових угод, чи припиняв трудові відносини з підстав інвалідності.

Оскільки, відповідачем виконувалися протягом 2014 року вимоги Закону №875-XII та вживалися всі залежні від нього заходи щодо працевлаштування інвалідів, то немає жодних підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій. Не направлення для працевлаштування інваліда відповідними органами, не може вважатися виною відповідача та підставою для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій.

За таких підстав, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році є необґрунтованими.

Крім того, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. На учасника господарських відносин не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають на ньому працювати, лише у випадку, якщо відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Аналогічна правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду України від 20.06.11р. у справі № 21-60а11 та від 02.04.13р. у справі №21-95а13.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "03" червня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів вул.Замкова,10а/1,м.Рівне,33000

3- відповідачу/відповідачам: Приватне акціонерне товариство "Полюс-сервіс" вул.Варшавська,8,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34500

4-третій особі: - ,