Справа № 826/6108/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/6108/15

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05 червня 2015 року 15 год. 30 хв. № 826/6108/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (далі - позивач) до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття 20 травня 2014 року постанови про арешт майна боржника ВП № 38176857 (далі - оскаржувана постанова), а також зобов'язання відповідача скасувати оскаржувану постанову та зняти арешт із майна позивача, переліченого в оскаржуваній постанові.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки дії та рішення відповідача суперечать нормам законодавства.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У подальшому, представником позивача надано суду уточнення до позову, а саме про визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови, скасування оскаржуваної постанови та зобов’язати відповідача протягом десяти днів із дня набрання законної сили судовим рішенням надати суду звіт про його виконання.

Вказані уточнення судом, згідно з ч. 1 ст. 137 КАС України, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача у судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. При цьому, 18 травня 2015 року до суду через канцелярію надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 18 травня 2015 року судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2013 року відповідачем у межах виконавчого провадження прийнято постанову про арешт коштів боржника.

У подальшому, а саме 12 травня 2014 року відповідачем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв’язку зі сплатою боргу у повному обсязі. Зазначено, що виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій винесено в окреме провадження.

Тобто, арешт на майно позивача накладено шляхом прийняття відповідної постанови уже після закінчення виконавчого провадження.

Суд зазначає, що відповідачем у ході судового розгляду справи, незважаючи на вимогу суду, не надано доказів, у тому числі копій матеріалів виконавчого провадження, на підставі яких суд міг би прийти до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Згідно зі ст. 1, п. 8 ч. 1, ч. 3 ст. 49, ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пп. 4.10.1, пп. 4.10.2 п. 4.10 розділу 4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із ст. 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із ст. 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із ст. 40-1 Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Тобто, як чітко вбачається з вище викладених норм, у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, повинен бути знятий. Зокрема, у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець повинен зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Скасовуються також інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Разом з тим, як з’ясовано судом у ході розгляду справи та уже зазначено вище, виконавче провадження закінчено шляхом прийняття 12 травня 2014 року відповідної постанови. Арешт на майно боржника у межах виконавчого провадження, у свою чергу, накладено шляхом прийняття постанови 20 травня 2015 року. Тобто, арешт на майно боржника накладено після закінчення виконавчого провадження, разом з тим, у межах такого провадження.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про протиправність дій відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови та , як наслідок, наявність підстав для її скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з’ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій та скасування рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Суд зазначає, що передбачений нормами КАС України строк звернення до суду з позовом позивачем пропущено з поважних причин, а тому відсутні обґрунтовані підстави для залишення позову без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). У зв’язку з тим, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 181, 267 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві щодо прийняття 20 травня 2015 року у виконавчому провадженні ВП № 38176857 постанови, якою накладено арешт на майно вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна".

3. Визнати протиправною та скасувати постанову, прийняту відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві 20 травня 2015 року у виконавчому провадженні ВП № 38176857, якою накладено арешт на майно вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна".

Відповідно до ст. 267 КАС України, зобов’язати відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві протягом десяти днів із дня набрання постановою законної сили подати до суду звіт про її виконання.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин