Справа № 820/2950/13-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 р.Справа № 820/2950/13-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2015р. по справі № 820/2950/13-а

за позовом Ізюмської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області

до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Ізюмська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- стягнути кошти з рахунків Ізюмського комунального підприємства теплових мереж у обслуговуючих банках на користь бюджету в погашення податкового боргу у розмірі 1053288,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж не виконало свого зобовязання зі сплати податку на прибуток підприємства, а відтак у відповідача перед Державним бюджетом України утворився податковий борг в розмірі 1053288,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2013 року було відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 року постанову суду першої інстанції було скасовано, прийнято нову постанову, якою позов було задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 24.03.2015 року було скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2013 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 року, справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.15 року позов Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області до Комунального підприємства "Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж" про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства "Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж" ( 64300, Харківська область, м. Ізюм, пр.-т. Леніна, б. 33; ; р/р № 3222, 3222, 3222, 3222, 3222, 3222 в ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011; р/р № 0825, 4423, 2180 в Харків. ГРУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК м. Харків, МФО 351533; р/р № 260064615 в ПАТ МЕГАБАНК м. Харків, МФО 351629; р/р № 5141 в АТ ОСОБА_1 ВОРОТА, МФО 351931; р/р № 7500, 7500 в АТ УкрСиббанк, МФО 351005; р/р № 5483, 5483 у ОСОБА_2 обласне у АТ ОЩАД. м. Харків, МФО 351823) на користь Державного бюджету України суму податкового боргу в розмірі 1053288,00 грн. (один мільйон пятдесят три тисячі двісті вісімдесят вісім гривень 00 копійок) .

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Комунальне підприємство "Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж" пройшло державну реєстрацію та знаходиться на обліку в Ізюмській ОДПІ з 25.06.2003 року.

Відповідач має податковий борг перед бюджетом у розмірі 1053288,00 грн., що винник внаслідок несплати в установлений строк грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків, а саме самостійно поданою податковою декларацією № НОМЕР_1 від 05.02.2013 року на суму 1053288,00 грн. з терміном сплати 19.02.2013 року (а.с. 12-14).

Як вбачається з матеріалів справи, перша податкова вимога від 16.01.2004р. № 1/27 була направлена на адресу відповідача 17.01.2004р. та отримана ним 20.01.2004 р., про що свідчать матеріали справи (а.с.6).

Друга податкова вимога від 21.02.2004р. № 2/28 була направлена на адресу відповідача 10.03.2004р. та отримана ним 12.03.2004 р. (а.с.7).

Під час розгляду справи було встановлено, що дані податкові вимоги у судовому порядку не оскаржувались, тобто є дійсними на час розгляду справи.

Як встановлено судом першої інстанції, податкові вимоги відповідачем не виконані, а сума боргу не сплачена. При цьому, наявний податковий борг з моменту отримання відповідачем другої податкової вимоги від 21.02.2004р. № 2/28 не переривався, що вбачається з відповідної довідки контролюючого органу (а.с.107).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг у розмірі 1053288,00 грн. відповідачем станом на день розгляду справи судом першої інстанції не погашений та підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.п. 16.1.4. п.16.1 ст.16 Податкового кодексу платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені обставини свідчать про невиконання відповідачем свого обов'язку щодо сплати податків та зборів в строки та у розмірах, встановлені кодексом України (п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, ст. 36).

Нормами ст. 36 Податкового Кодексу України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законам питань митної справи.

У зв'язку з непогашенням відповідачем самостійно узгодженого податкового зобов'язання, податковим органом прийнято рішення № 2/24-32284148 від 12.04.2004 року про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано податкову заставу, що підтверджується відповідним витягом ( а.с.8-9).

Відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно п. 95.1, п. 95.3 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Крім того колегія суддів вказує, що п. 96.1 ст.96 ПК України визначено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків.

З аналізу ст. 96 ПК України вбачається, що вона застосовується за умови у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна. А в свою чергу, процедура продажу майна, можлива лише після виконання вимог п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України.

Тобто, процедурі продажу майна передує процедура стягнення коштів.

П. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

З матеріалів справи (а.с.4) вбачається, що відповідач має відкриті рахунки в національній валюті в наступних банківських установах: р/р № 3222, 3222, 3222, 3222, 3222, 3222 в ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011; р/р № 0825, 4423, 2180 в Харків. ГРУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК м. Харків, МФО 351533; р/р № 260064615 в ПАТ МЕГАБАНК м. Харків, МФО 351629; р/р № 5141 в АТ ОСОБА_1 ВОРОТА, МФО 351931; р/р № 7500, 7500 в АТ УкрСиббанк, МФО 351005; р/р № 5483, 5483 у ОСОБА_2 обласне у АТ ОЩАД. м. Харків, МФО 351823.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податковий борг у розмірі 1053288,00 грн. відповідачем станом на день розгляду справи судом першої інстанції не погашений та підлягає стягненню.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 20.05.15 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2015р. по справі № 820/2950/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5