Справа № 803/1267/15-а
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Справа № 803/1267/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання Столярчук А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест ОСОБА_3» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест ОСОБА_3» (далі ТзОВ «ВОГ», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.12.2014 року № НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «ВОГ» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (ПДВ), заявленої на рахунок платника у банку за червень липень 2014 року, про що складено акт від 18.11.2014 року № 8899/15.1/34524327.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (ПК України), в результаті чого ТзОВ «ВОГ» завищено податковий кредит за травень 2014 року на суму 218677,00 грн., внаслідок чого завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19 декларації) на 218677,00 грн. та завищено р. 24 декларації з ПДВ за червень 2014 року на 218677,00 грн., а також в результаті порушень тих же норм ПК України ТзОВ «ВОГ» завищено податковий кредит червня 2014 року на суму 10375,14 грн., внаслідок чого завищено відємне різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19 декларації) на 10375,14 грн. та завищено р. 24 декларації з ПДВ за липень 2014 року на 10375,14 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Луцькою ОДПІ було прийняте податкове повідомлення-рішення від 02.12.2014 року № НОМЕР_1, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми ПДВ за липень 2014 року на 10375,00 грн., за червень 2014 року на 218677,00 грн.

Позивач не погоджується із вказаним податковим повідомленням-рішенням з тих підстав, що податковий орган в акті від 18.11.2014 року № 8899/15.1/34524327 безпідставно вказав про неправомірність формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з ТзОВ «Сі-Брізе», ТзОВ «Еталон-Оіл» та ПП «Фарт», адже такі господарські операції були реальними, підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, ТзОВ «ВОГ» дотримало встановленого порядку формування податкового кредиту та виконало своє зобовязання зі сплати ПДВ особі, яка надавала товари (послуги).

Позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 02.12.2014 року № НОМЕР_1.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 23.06.2015 року (а. с. 134-137) представник відповідача адміністративний позов не визнала та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що перевіркою, з посиланням на матеріали зустрічних перевірок, зроблено висновок про неправомірне формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з ТзОВ «Сі-Брізе», ТзОВ «Еталон-Оіл» та ПП «Фарт», відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача адміністративний позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, та просить у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ «ВОГ» зареєстроване як юридична особа, перебуває на обліку як платник податків в Луцькій ОДПІ, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 658142 від 07.08.2006 року (а. с. 67-68), довідкою про взяття на облік платника податків від 11.12.2006 року № 561 (а. с. 69), є платником ПДВ.

Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «ВОГ» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ, заявленої на рахунок платника у банку за червень липень 2014 року, про що складено акт від 18.11.2014 року № 8899/15.1/34524327 (а. с. 9-19).

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України, в результаті чого ТзОВ «ВОГ» завищено податковий кредит за травень 2014 року на суму 218677,00 грн., внаслідок чого завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19 декларації) на 218677,00 грн. та завищено р. 24 декларації з ПДВ за червень 2014 року на 218677,00 грн., а також в результаті порушень тих же норм ПК України ТзОВ «ВОГ» завищено податковий кредит червня 2014 року на суму 10375,14 грн., внаслідок чого завищено відємне різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19 декларації) на 10375,14 грн. та завищено р. 24 декларації з ПДВ за липень 2014 року на 10375,14 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Луцькою ОДПІ було прийняте податкове повідомлення-рішення від 02.12.2014 року № НОМЕР_1, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми ПДВ за липень 2014 року на 10375,00 грн., за червень 2014 року на 218677,00 грн. (а. с. 8).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобовязання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із частиною другою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі податкового повідомлення-рішення, з огляду на таке.

Як передбачено підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 181 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів Луцької ОДПІ, судом при розгляді справи підлягали зясуванню обставини щодо реального здійснення господарських операцій, за якими позивачем сформовано податковий кредит, належного оформлення первинних документів.

З матеріалів справи слідує, що ТзОВ «ВОГ» до податкового кредиту травня 2014 року включено суму ПДВ 205671,70 грн. по постачальнику ТзОВ «Еталон-Оіл», суму ПДВ 8000,00 грн. по постачальнику ТзОВ «Сі-Брізе», суму ПДВ 5005,17 грн. по постачальнику ПП «Фарт» та до податкового кредиту червня 2014 року включено суму ПДВ 10375,14 грн. по постачальнику ПП «Фарт».

На думку суду, позивач правомірно формував податковий кредит по операціях із вказаними контрагентами, виходячи з такого.

Так, 02.01.2013 року між ТзОВ «Еталон-Оіл» (замовник) та ТзОВ «ВОГ» (інвестор) було укладено інвестиційний договір про порядок проектування, будівництва та введення в експлуатацію закінченого будівництвом автозаправного комплексу (№ 2), предметом якого є інвестиційна діяльність сторін по проектуванню, будівництву та введенню в експлуатацію закінченого будівництвом автозаправного комплексу (АЗК) на земельній ділянці, розташованій за адресою: с. Покотилівка, вул. Миру на території Покотилівської селищної ради Харківської області (а. с. 33-37). На виконання умов вказаного договору ТзОВ «Еталон-Оіл» виписало в адресу позивача податкові накладні № 1 від 12.06.2013 року на суму ПДВ 2991,81 грн., № 2 від 12.06.2013 року на суму ПДВ 2991,18 грн., № 3 від 17.06.2013 року на суму ПДВ 100000,00 грн., № 4 від 18.06.2013 року на суму ПДВ 16354,75 грн., № 5 від 18.06.2013 року на суму ПДВ 83333,33 грн. (а. с. 39-43), позивачем на рахунки ТзОВ «Еталон-Оіл» платіжними дорученнями були перераховані кошти із призначенням платежу «інвестування будівництва згідно договору від 02.01.13» (а. с. 50-54).

Висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту травня 2014 року на суму 205671,70 грн. по постачальнику ТзОВ «Еталон-Оіл» базується на акті Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області від 13.09.2013 року № 109/20-23-22-01-05/33010885 про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Еталон-Оіл» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за червень 2013 року (а. с. 148-150). Проте, суд не бере до уваги покликання відповідача на вказаний акт перевірки, оскільки зустрічну звірку не було ініційовано Луцькою ОДПІ, предметом вказаної перевірки не були взаємовідносини між ТзОВ «Еталон-Оіл» та ТзОВ «ВОГ», звірку проведено фактично не було, первинні документи не досліджувалися, а в червні 2013 року ТзОВ «Еталон-Оіл» декларувало податкові зобовязання з ПДВ по операціях з позивачем.

Крім того, судом встановлено, що позивачем до податкового кредиту включено суму ПДВ 8000,00 грн. по постачальнику ТзОВ «Сі-Брізе» по господарських операціях з придбання та монтажу кондиціонера, і такі операції підтверджуються належним чином оформленими первинними документами: актом приймання-передачі виконаних робіт від 08.05.2014 року № СБ-0000142 (а. с. 38), податковою накладною № 16 від 08.05.2014 року (а. с. 44), платіжним дорученням № 3189 від 08.05.2014 року (а. с. 55). При цьому, суд не бере до уваги акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 31.07.2014 року № 2178/26-55-22-03/37702451 про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Сі-Брізе» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.02.2014 року по 30.06.2014 року (а. с. 185-209), оскільки зустрічну звірку не було ініційовано Луцькою ОДПІ, предметом вказаної перевірки не були взаємовідносини між ТзОВ «Сі-Брізе» та ТзОВ «ВОГ», звірку проведено фактично не було, первинні документи не досліджувалися, та, як слідує із цього ж акту перевірки, до видів діяльності вказаного контрагента відноситься «43.22 монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту», а в травні 2014 року ТзОВ «Сі-Брізе» декларувало податкові зобовязання з ПДВ в сумі 8000,00 грн. по операціях з позивачем.

З матеріалів справи також слідує, що 01.03.2013 року між ПП «Фарт» (замовник) та ТзОВ «ВОГ» (інвестор) було укладено інвестиційний договір про порядок проектування, будівництва та введення в експлуатацію закінченого будівництвом автозаправного комплексу (№ 54), предметом якого є інвестиційна діяльність сторін по проектуванню, будівництву та введенню в експлуатацію закінченого будівництвом автозаправного комплексу (АЗК) на земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Хмельницький, вул. Вінницька, 2/2 (а. с. 20-24). Виконання умов вказаного договору підтверджується такими первинними документами: актом приймання-передачі від 08.07.2014 року (а. с. 25), видатковою накладною № 2 від 08.07.2014 року (а. с. 26), актом готовності обєкта до експлуатації від 24.03.2014 року (а. с. 27-31), сертифікатом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 27.05.2014 року (а. с. 32), податковими накладними від 19.06.2013 року № 1, від 26.06.2013 року № 2, від 03.07.2013 року № 1, від 16.07.2013 року № 3, від 23.07.2013 року № 4 (а. с. 45-49), платіжними дорученнями № 559 від 19.06.2013 року, № 863 від 26.06.2013 року, № 1251 від 03.07.2013 року, № 1691 від 16.07.2013 року, № 1986 від 23.07.2013 року (а. с. 56-60).

Суд приходить до висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив реальність господарських операцій між ПП «Фарт» та ТзОВ «ВОГ» за інвестиційним договором від 01.03.2013 року, у звязку з чим не бере до уваги покликання відповідача на акт ДПІ у м. Хмельницькому від 14.10.2014 року № 4403/22-07/36819382 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Фарт» з питань документального підтвердження господарських відносин із контрагентами ТзОВ «АЗС-Трансбуд» та ТзОВ «ВОГ» за січень липень 2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку (а. с. 151-184), у якому, крім того, вказано про декларування зазначеним контрагентом податкових зобовязань з ПДВ по операціях з позивачем.

Таким чином, на думку суду, подані позивачем під час перевірки та в ході судового розгляду справи первинні документи підтверджують реальність господарських операцій з ТзОВ «Еталон-Оіл», ТзОВ «Сі-Брізе» та ПП «Фарт», відтак, позивач правомірно формував податковий кредит травня червня 2014 по таких операціях, а зменшення розміру відємного значення сум ПДВ згідно із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням по вказаних операціях є безпідставним.

Суд звертає увагу, що можливі порушення вимог податкового законодавства з боку контрагентів не можуть позбавляти добросовісного платника права на формування податкового кредиту.

З наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, адміністративний позов підлягає до задоволення повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ 02.12.2014 року № НОМЕР_1.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 458,10 грн., сплачений платіжним дорученням № 549 від 10.02.2015 року (а. с. 2).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 02 грудня 2014 року № НОМЕР_1.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест ОСОБА_3» судовий збір в розмірі 458 гривень 10 копійок (чотириста пятдесят вісім гривень десять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Валюх

Постанова складена у повному обсязі 13 липня 2015 року