Справа № 804/7759/15
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2015 р. Справа № 804/7759/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровської митниця Державної фіскальної служби України до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,
23.06.2015 р. Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби України звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить:
-визнати незаконною постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 01.12.2014 р. № ВП 43675349 Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції;
- скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 01.12.2014 р. № ВП 43675349 Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа від 01.12.2014 р. № ВП 43675349 винесена відповідачем із порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження». Також позивач вказує на те, що відповідачем не було виконано усіх вимог ст..11 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вжиття заходів примусового виконання рішення.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.
Відповідач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Правом на подання письмових пояснень або заперечень на позов не скористався.
Третя особа до судового засідання не зявилась.
За відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2013 р. Дніпропетровська митниця Державної митної служби України було винесено постанову у справі про порушення митних правил №0078/110000001/13, якою громадянина ОСОБА_2 визнано винним вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, накладено на громадянина ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі пятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень.
Вказана постанова перебувала на виконанні у Центрально-міському відділі державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.
01.12.2014 р. Центрально-міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві № ВП 43675349.
Дана постанова обґрунтована тим, що вжитими заходами при примусовому виконанні виконавчого документа, майно боржника виявлено не було; інформація щодо зареєстрованого рухомого майна, останнє місце роботи відсутня; перевірити майновий стан боржника не представилось можливим.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі - Закон № 606).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Частинами 1, 3 статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно з частиною 1 статті 11 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 3 зазначеної статті визначено права державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження до яких, зокрема, віднесено право звертатись до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 606 у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.
Згідно статті 68 Закону № 606 стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.
За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.
Із системного аналізу положень Закону № 606 вбачається необхідність використання наданих державному виконавцю прав із метою своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.
Судом встановлено, що Центрально-міський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції при винесенні оскаржуваної постанови про повернення посилався на пункт 2 частини 1 статті 47 Закону № 606 відповідно до якого виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що Центрально-міський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції по справі, здійснивши в межах примусового виконання рішення виходи за адресою реєстрації боржника та встановивши відсутність останнього, не здійснив заходи щодо звернення до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника через відсутність відомостей щодо місця перебування та місцезнаходження боржника - фізичної особи.
Також відповідачем не було вирішено питання щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
За викладених обставин, суд доходить висновку про те, що Центрально-міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у спірних правовідносинах не було виконано всі передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішення, для здійснення якого субєкту владних повноважень надані відповідні права.
Крім того, права надані органам та осадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень, мають реалізовуватись із метою своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, а відповідна бездіяльність державного виконавця у разі наявності у нього передбачених законом прав стосовно виконання рішення, що є його обовязком, не може розцінюватись із позиції безумовної правомірності невикористання останнім наданих йому прав, зокрема у випадку, коли рішення, яке підлягало примусовому виконанню, залишилось невиконаним.
Отже, враховуючи викладені обставини справи та норми чинного законодавства, відповідачем передчасно, без вжиття всіх можливих заходів, направлених на захист прав стягувача, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 01.12.2014 р. № ВП 43675349.
З огляду на викладене, постанова Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві від 01.12.2014 р. № ВП 43675349 є протиправною та підлягає скасуванню.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги за заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд задовольняє адміністративний позов.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Дніпропетровської митниця Державної фіскальної служби України до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві від 01.12.2014 р. № ВП 43675349.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1