Справа № 2-а-1269/1115/2010
Суддя: Щенюченко С. В.
Дата ухвалення: 2011-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1269/1115/2010
Провадження № без номера провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2011 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві ФЕДОРЕНКО О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Новомиргородського районного центру зайнятості (далі заявник, позивач, Новомиргородський РЦЗ) до ОСОБА_2 (далі відповідач, ОСОБА_2М.) про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2010 р. до суду надійшов вище згаданий адміністративний позов Новомиргородського РЦЗ до ОСОБА_2

В адміністративному позові позивач просить суд стягнути з відповідача на його робочого органу Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття користь 1.500,64 грн. незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Відповідач ОСОБА_2 не визнала позов повністю, бо вважає себе невинуватою, а дії заявника щодо предявлення позову неправомірними.

Стверджує, що на момент звернення по допомогу вона не мала групи інвалідності. Коли ж їй встановили 3 групу інвалідності та стали виплачувати пенсію, вона відразу повідомила про це працівника позивача. Проте ОСОБА_3 запевнила її, що одержання пенсії по інвалідності не є перешкодою для здійснення виплати допомоги по безробіттю.

Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідка, оглянувши письмові докази, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов із таких міркувань.

За змістом ст. 3 та п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є публічно-правовими.

Як вбачається із положень Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі Закон):

ч. 2 ст. 22 Особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали менше 26 календарних тижнів, а також особи, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більше 6 місяців) перерви, та застраховані особи, звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями

41 і 45 Кодексу законів про працю України (322-08), мають право на допомогу по безробіттю без урахування страхового стажу.

ч. 2 ст. 23 Допомога по безробіттю інвалідам із числа осіб, зазначених у частині другій статті 22, не призначається.

ч. 2 ст. 36 Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

ч. 3 ст. 36 Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

ч. 2 ст. 36 Незастраховані особи, яким виплачується забезпечення та

надаються соціальні послуги за цим Законом, виконують обов'язки та

несуть відповідальність, так як і застраховані особи.

У судовому засіданні безспірно зясовано, що ОСОБА_2 08.08.2008 р. звернулася до відповідача з письмовою заявою про надання їй статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю до вирішення питання її працевлаштування.

Тоді ж вона письмово підтвердила, як у вище згаданій заяві, так і в памятці безробітному, що перешкод для виплати такої допомоги немає.

Тому у подальшому їй позивачем була призначена допомога по безробіттю та фактично виплачено з 08 серпня по 22 грудня 2008 р. 1.500,64 грн.

Оскільки у подальшому зясувалося, що відповідач є інвалідом 3 групи та одержує відповідну пенсію з 18.06.2008 р., виплата вказаної допомоги була припинена.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Суд відкидає заперечення відповідача, що начебто вона на момент звернення по допомогу не мала групи інвалідності. Коли ж їй встановили 3 групу інвалідності та стали виплачувати пенсію, то вона нібито відразу повідомила про це працівника позивача ОСОБА_3, яка запевнила, що одержання пенсії по інвалідності не є перешкодою для здійснення виплати допомоги по безробіттю.

Свідок ОСОБА_3 пояснила у суді, що на початку серпня 2008 р. відповідачеві були розяснені вимоги законодавства про права та обовязки особи, яка бажає одержувати допомогу по безробіттю. Проте ОСОБА_2 ніколи не зверталася до неї з приводу призначення їй пенсії по інвалідності.

Відповідач підтвердила у суді, що справді приймала участь у семінарі, який організував позивач на початку серпня 2008 р. та про який згадувала свідок ОСОБА_3, а також особисто вказала про відсутність перешкод для призначення допомоги у власних заявах від 08.08.2008 р.

Як витікає з наданих сторонами письмових доказів, під час огляду МСЕК 11.08.2008 р. ОСОБА_2 було встановлено 3 групу інвалідності з 18.06.2008 р. на 1 рік та видані відповідні документи про надання відповідачеві статусу інваліда, а також затверджена програма її реабілітації.

12.09.2008 р. відповідач ОСОБА_2 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області за призначенням пенсії по інвалідності і з жовтня 2008 р. стала її одержувати.

Таким чином, з 11.08.2008 р. ОСОБА_2 достовірно знала про встановлення їй інвалідності, проте не повідомила про це позивачеві у встановленому законом порядку.

Тому суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі і тому підлягають задоволенню: потрібно стягнути з відповідача суму виплаченого забезпечення, бо ці кошти вона одержала внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними (ст. 36 Закону).

Окрім пояснень сторін та показань свідка, викладені судом обставини підтверджуються зібраними у справі письмовими доказами: офіційними документами позивача (персональною справою відповідача), які посвідчують її особу та правовий статус, листами управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області до відповідача, а також іншими матеріалами справи.

Як витікає із ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

До того ж за правилами п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито позивач був звільнений від сплати судового збору.

Ураховуючи наведене, оцінюючи перелічені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і всебічному зясуванні обставин в адміністративній справі в їх сукупності, на підставі ст. ст. 22, 64, 68, 152 Конституції України, ст. ст. 22-23, 36 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, керуючись ст. ст. 2-3, 6, 8, 17-18, 71-72, 99-104, 111-112, 121, 158-163, 167, 185-186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Новомиргородського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Новомиргородського районного центру зайнятості робочого органу Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття 1.500 (одну тисячу пятсот) гривень 64 коп. незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів.

У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С. В. Щенюченко