Справа № 2-а-2599/09/1970
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Справа № 876/9238/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Іщук Л.П., Сапіги В.П.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіфія» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року за позовом Державної інспекції України з контролю за цінами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіфія» про стягнення економічних та фінансових (штрафних) санкцій за порушення державної дисципліни цін, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2009 року Державна інспекція з контролю за цінами в Тернопільській області звернулася в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Скіфія» в дохід державного бюджету економічні санкції в розмірі 51 783,02 грн. та адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 103 566,04 грн.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.08.2014 р. було здійснено процесуального правонаступництва та проведено заміну позивача у справі - Державної інспекції з контролю за цінами в Тернопільській області на Державну інспекцію України з контролю за цінами.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.09.2014 р. позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ТзОВ «Скіфія» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі на підставі п.5 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги заперечення позивача в частині не відповідності постанови Кабінету міністрів України (далі КМУ) № 1222 від 17.10.2007 р., якою затверджено порядок декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари Конституції України. Крім того, суд першої інстанції в своїй постанові посилався на п.1.4 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України № 298/519 від 03.12.01 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.12.2001 р. за № 1047/6238, при цьому не врахував п.2.1, яким регулюється порядок обчислення суми виручки, отриманої внаслідок порушення чинного порядку встановлення і застосування цін та п.3.2, стосовно порядку вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій. Зокрема Державною інспекцією з контролю за цінами в Тернопільській області не було перевірено, який саме розмір виручки фактично поступив на поточний рахунок товариства і чи поступала вона взагалі. Відповідно неможливо обрахувати суму штрафу, передбачений ст.14 Закону України «Про ціни та ціноутворення». Апелянт також звертає увагу на порушення судом норм процесуального права та зазначає, що товариство не було належним чином повідомлено про час та місце слухання справи, оскільки повістки направлялися на юридичну адресу товариства, а не на його фактичне місце знаходження. Також, апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно допустив процесуальне правонаступництво, при цьому посилається на розяснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 01.10.2012 р., в якому зазначається, що відповідно до постанови КМУ № 346 від 28.03.2011 р. «Про ліквідацію урядових органів» Державну інспекцію з контролю за цінами та її територіальні органи ліквідовано, а тому згідно ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правонаступника Державної інспекції з контролю за цінами у тернопільській області немає.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що ТзОВ «Скіфія» зареєстроване в державному реєстрі підприємств та організацій України, про що свідчить довідка з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 22-132.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про ціни і ціноутворення», пунктів 4, 5 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженої постановою КМУ № 1819 від 13.12.2000 р. «Питання Державної інспекції з контролю за цінами», на виконання наказу № 325 від 18.05.2009 р. та відповідно до п.3.1.5 плану роботи на ІІ квартал 2009 року, на підставі посвідчення № 312 від 18.05.2009 р., Державною інспекцією з контролю за цінами в Тернопільській області в період з 18.05.2009 р. по 01.06.2009 р. була проведена планова перевірка ТзОВ «Скіфія» з питань дотримання товариством державної дисципліни цін при визначенні вартості переробки зерна, а також при формуванні, встановленні і застосуванні оптово-відпускних цін на борошно згідно вимог п.14.2.4 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» та розпоряджень голови Тернопільської облдержадміністрації № 527 від 13.08.2007 р. та № 392 від 03.06.2008 р. за період з 01.05.2007 р. по 01.05.2009 р.

За наслідками проведеної перевірки складено акт від 01.06.2009 р., яким встановлено, що ТзОВ «Скіфія» порушено вимоги п1.2 розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 392 від 03.06.2008 р. «Про регулювання цін на виробництво окремих продовольчих товарів та внесення змін і доповнень до розпорядження голови облдержадміністрації № 72 від 06.02.2008 р. «Про граничні торговельні надбавки на окремі продовольчі товари», № 814 від 31.10.2008 р. «Про внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації від № 392 від 03.06.2008 р. та № 72 від 06.02.2008 р., внаслідок чого ТзОВ «Скіфія» за період з 07.05.2008 р. по 01.12.2008 р. необґрунтовано одержало виручку в сумі 51 783,02 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Державною інспекцію з контролю за цінами в Тернопільській області було прийнято рішення № 66 від 05.06.2009 р. «Про застосування до ТзОВ «Скіфія» фінансово-економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін», яким у товариства вилучено в дохід держави незаконно отриману виручку в сумі 51 783,02 грн. та стягнуто штраф у дохід Державного бюджету в сумі 103 566,04 грн., яке відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про ціни та ціноутворення», ч.5 ст.2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» було направлено ТзОВ «Скіфія» для виконання в добровільному порядку.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції послався на ст.14 Закону України «Про ціни та ціноутворення», яка встановлює відповідальність за порушення державної дисципліни цін, за якою вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню в дохід відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації та стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки, п.2 Постанови КМУ № 1222 від 17.10.2007 р., якою затверджено порядок декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари та п.1.4, 1.6 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, якими визначено підстави для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін та підстави і порядок вилучення необґрунтовано одержаних субєктами господарювання сум виручки та штрафу. При цьому, суд першої інстанції послався на встановлені судом обставини, які викладені у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 р. у справі № 9104/5985/10 за адміністративним позовом ТзОВ «Скіфія» до Державної інспекції з контролю за цінами в Тернопільській області про визнання нечинним рішення № 66 від 05.06.2009 р.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно ст.13 Закону України «Про ціни та ціноутворення» в редакції від 03.12.1990 р., який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. При цьому контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

Пунктом 1 постанови КМУ № 1548 від 25.12.1996 р. «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», було затверджено повноваження центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій щодо регулювання (встановлення фіксованих та граничних рівнів цін (тарифів), торгівельних (постачальницько-збутових) надбавок, нормативів рентабельності, запровадження обовязкового декларування зміни) цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг згідно з додатком.

Пунктом 12 додатку до вказаної постанови КМУ передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації регулюють (встановлюють) оптово-відпускні ціни на борошно пшеничне вищого, першого і другого сорту, борошно житнє обдирне, крупи гречані, яловичину, свинину, мясо птиці, ковбасні вироби варені, молоко коровяче питне (пастеризоване, фасоване у плівку), сир, сметану, масло вершкове, яйця курячі, цукор, олію соняшникову шляхом декларування їх зміни.

Відповідно до постанови КМУ № 1548 від 25.12.1996 р. «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», Порядку декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари, затвердженого постановою КМУ № 1222 від 17.10.2007 р. (зі змінами та доповненнями) та Порядку формування цін на продовольчі товари, щодо яких запроваджено державне регулювання, затвердженого постановою КМУ № 373 від 17.04.2008 р., головою Тернопільської обласної державної адміністрації було прийняте розпорядження «Про регулювання цін на виробництво окремих продовольчих товарів та внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації № 72 від 06.02.2008 р. «Про граничні торгівельні надбавки на окремі продовольчі товари», яким запроваджено регулювання цін на виробництво окремих продовольчих товарів для всіх субєктів господарювання незалежно від форм власності, підпорядкованості і методів організації праці, шляхом декларування виробниками зміни оптових цін на борошно пшеничне вищого, першого і другого сорту, борошно житнє обдирне, крупи гречані, яловичину, свинину, мясо птиці, ковбасні вироби варені, молоко коровяче питне (пастеризоване, фасоване у плівку), сир, сметану, масло вершкове, яйця курячі, цукор, олію соняшникову, для чого головному управлінню економіки облдержадміністрації подаються відповідні документи, перелік яких наведений у розпорядженні (п.1.2).

Згідно п.2 Порядку декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари, затвердженої постановою КМУ № 1222 від 17.10.2007 р., декларуванню підлягають зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари, зазначені у пункті 1 цього Порядку, у разі, коли такі ціни збільшуються протягом місяця більш як на 1 відсоток.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що субєкти господарювання, які провадять діяльність з виробництва продовольчих товарів, у разі зміни їх оптово-відпускних цін подають до територіальних органів Держцінінспекції пояснювальну записку щодо обґрунтування необхідності зміни оптово-відпускних цін разом з довідкою про результати економічного аналізу фактичних витрат з виробництва; калькуляцію собівартості виробництва продовольчих товарів із зазначенням обсягу матеріальних та трудових витрат; довідку про обсяги виробництва продовольчих товарів за минулий рік та відповідний період поточного року; стандарти, нормативи, технологічні регламенти з виробництва продовольчих товарів; копії договорів, повязаних з виробництвом продовольчих товарів, укладених з іншими субєктами господарювання; довідку про фактичну та декларовану рентабельність від реалізації продовольчих товарів. Зазначені документи засвідчуються підписом керівника субєкта господарювання, скріплюються печаткою і подаються не пізніше ніж за 10 робочих днів до запровадження оптово-відпускних цін на продовольчі товари.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що ТзОВ «Скіфія» з червня 2008 року підвищував оптово-відпускні ціни на борошно пшеничне без декларування і реєстрації нових рівнів цін, з врахуванням 1 відсотка підвищення без декларування.

Колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи, посилання апелянта на ту обставину, що судом першої інстанції не було враховано положення п.2.1, яким регулюється порядок обчислення суми виручки, отриманої внаслідок порушення чинного порядку встановлення і застосування цін та п.3.2, стосовно порядку вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій, а також не перевірено факт надходження виручки на поточний рахунок товариства та її розмір та зазначає наступне.

Згідно ст.14 Закону України «Про ціни та ціноутворення» в редакції від 03.12.1990 р., який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін та діючого порядку визначення вартості будівництва, що здійснюється із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки. Вказані суми списуються з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду.

Пунктом 1.4 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами передбачено, що підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання субєктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними чинного в періоді, що перевіряється, порядку встановлення та застосування цін і тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог законодавства. Порушеннями порядку встановлення і застосування цін, за які накладаються економічні санкції, є, зокрема застосування цін (тарифів) з порушенням запровадженого порядку обовязкового декларування їх зміни.

Пунктом 1.6 цієї Інструкції передбачено, що необґрунтовано одержані субєктами господарювання, унаслідок порушень порядку встановлення і застосування цін, суми виручки та штрафи підлягають вилученню згідно із законодавством на підставі рішень, прийнятих органами державного контролю за цінами.

Даючи правову оцінку акту перевірки в частині відповідності його п.3.2 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, на яку посилається апелянт, колегія суддів звертає увагу на те, що в акті перевірки зазначені нормативні акти, які порушено ТзОВ «Скіфія», з конкретним обґрунтуванням порушення, детально відображено механізм скоєння порушення, а в таблиці № 2 визначена сума необґрунтовано одержаної виручки, з доданням розрахунків, на яких ґрунтується обчислення зазначеної суми, з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку, згідно з якими вони здійснюються, зокрема накладні, із зазначенням їх номера та дати.

Стосовно доводів апелянта в частині не відповідності постанови КМУ № 1222 від 17.10.2007 р., якою затверджено порядок декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.

В письмовому запереченні на адміністративний позов, відповідач зазначає, що п.1.2 розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 392 від 03.06.2008 р., який прийнятий відповідно до постанови КМУ № 1222 від 17.10.2007 р., не відповідає вимогам Конституції України, оскільки попередній механізм декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари, запроваджений постановою КМУ не відповідає основному закону.

Згідно Указу Президента України № 125/2009 від 06.03.2009 р. «Про зупинення дії деяких положень постанови КМУ № 709 від 06.08.2008 р.», який втратив чинність на підставі Указу Президента України № 434/2009 (434/2009 ) від 13.06.2009 р. було зупинено дію пункту 3 змін, що вносяться до Порядку декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари, затверджених постановою КМУ № 709 від 06.08.2008 р. «Про внесення змін до Порядку декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари».

Слід зазначити, що даним указом було лише зупинено дію п.3 постанови КМУ № 709 від 06.08.2009 р., якою було внесено зміни до Порядку декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари, затвердженого постановою КМУ № 1222 від 17.10.2007 р.. зміст пункту 3 якої є аналогічним із попередньою постановою і який був чинним на момент проведення перевірки та прийняття рішення.

Крім того, статтею 13 Закону України «Про Конституційний суд України» визначено, що надання висновків та прийняття рішень щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим віднесено до повноважень Конституційного Суду України.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального в частині неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та зазначає наступне.

Як вказує апелянт у поданій ним скарзі та передбачено ч.8 ст.35 КАС України, повістка вважається врученою юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до відповідного державного реєстру, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подавались суду письмові документи, виготовлені на фірмовому бланку ТзОФ «Скіфія», у якому містяться відомості про юридичну адресу товариства в м. Тернополі по вул. Гайова, 42-303 та фактичну адресу в м. Збараж по вул. Грушевського, 90.

Крім того, реєстрація ТзОВ «Скіфія» за адресою : м. Тернопіль, вул. Гайова, 42 (яка зазначена в адміністративному позові) підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 22-132.

З матеріалів справи видно, що судом першої інстанції відповідно до вказаної норми КАС України повістка направлялася за юридичною адресою ТзОВ «Скіфія», що на думку колегії суддів відповідає нормам КАС України.

Також, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апелянта щодо невідповідності нормам процесуального права висновків суду в частині процесуального правонаступництва та проведення заміни позивача у справі - Державної інспекції з контролю за цінами в Тернопільській області на Державну інспекцію України з контролю за цінами, виходячи з наступного.

Указом Президента України від № 1085 від 09.12.2010 р. «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та постанови КМУ № 346 від 28.03.2011 р. «Про ліквідацію урядових органів» було ліквідовано Державну інспекцію з контролю за цінами в Тернопільській Запорізькій області.

Указом Президента України № 19/2012 від 19.01.2012 р. «Про Державну інспекцію України з контролю за цінами» було утворено Державну інспекцію України з контролю за цінами, на яку покладено функції з реалізації державної політики з контролю за цінами.

Указом Президента України № 236 від 30.03.2012 р. «Питання реалізації державної політики з контролю за цінами», зі змінами, внесеними Указом Президента України № 220/2013 від 17.04.2013 р., яким було затверджено положення про Державну інспекцію України з контролю за цінами, вбачається, що на Державну інспекцію України з контролю за цінами покладено виконання функцій (повноважень) аналогічні тим, які здійснював відповідач у справі та який ліквідований у встановленому Законом порядку.

Крім того, розпорядженням КМУ № 429-р від 04.07.2012 р. «Про утворення територіальних органів Державної інспекції з контролю за цінами», були утворені територіальні органи як структурні підрозділи апараті Інспекції, до яких увійшов сектор у Тернопільській області.

Відповідно до ст.55 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обовязкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, колегія суддів погоджується з ухвалою суду, якою було здійснено процесуальне правонаступництво та проведено заміну позивача у справі - Державної інспекції з контролю за цінами в Тернопільській області на Державну інспекцію України з контролю за цінами.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ст.86 КАС України. суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, як і не були спростовані вони в ході апеляційного розгляду, при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції допущено не було, тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіфія» залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року по справі № 2-а-2599/09/1970 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : Л.П.Іщук

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 10.07.2015 р.