Справа № 808/2872/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

09 липня 2015 року (об 11 год. 45 хв.) Справа № 808/2872/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області

про скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) із позовом до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області (далі ППВР ВДВС ГУЮ у Запорізькій області, відповідач), в якому просив:

скасувати постанову державного виконавця від 18.05.2015;

зобовязати відповідача відкрити виконавче провадження по виконавчому листу №0870/6589/13-а.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові. Зокрема, пояснює, що Запорізькім окружним адміністративним судом на виконання постанови від 25.09.2013 у справі № 808/6589/13-а видано 18.12.2014 виконавчий лист, згідно з яким боржника зобов'язано вчинити певні дії - розглянути заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 02.04.2013 за реєстраційним № 674784. Виконавчий лист передано до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області для виконання. Постановою державного виконавця від 23.12.2014 р. відмовлено у відкритті виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 0870/6589/13-а. Підставою відмови вказано невідповідність виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону «Про виконавче провадження». Вказує, що позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з заявою про видачу виконавчого листа, який відповідає вимогам ст. 18 Закону «Про виконавче провадження». Листом №808/6589/13-а/15306/р суд повідомив про відповідність виданого виконавчого листа вимогам закону та відсутність підстав для видання виконавчих листів окремо для кожного із стягувачів, як того вимагає державний виконавець. Виконавчий лист повторно передано до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області. Разом було надано відповідь суду та роз'яснення про порядок виконання рішення. Вказує, що постановою державного виконавця від 18.05.2015 р. повторно відмовлено у відкритті виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 0870/6589/13- а. Вважає, що постанова державного виконавця від 18.05.2015 є помилковою, оскільки суд не міг допустити порушення закону та видати документ, який не відповідає вимогам ст. 18 Закону «Про виконавче провадження». На підставі викладеного, просить позов задовольнити та скасувати оскаржуване рішення відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов від 09.07.2015 №б/н (вх. № 28724). Вказує, що виконавчий лист по справі № 808/6589/13-а, виданий 18.12.2014 Запорізьким окружним адміністративним судом про зобов'язати Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції Запорізької області розглянути заяву позивачів від 02.04.2013 за реєстраційним №674784 з урахуванням вимог постанови суду по даній справі надійшов на виконання до відділу 1 1.02.2015, виконавче провадження в ЄДРВП було зареєстровано за №47547229. Посилається на приписи ч.2 ст.18, п. 6 ч. 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що у пред'явленому виконавчому документі було зазначено два стягувача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, про що була винесена відповідна постанова. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято згідно вимог чинного законодавства, а тому просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

18.12.2014 Запорізькім окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 808/6589/13-а за позовною заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_5, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про визнання протиправним і скасування рішення, зобовязання вчинити дії, згідно з яким Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції Запорізької області розглянути заяву позивачів від 02.04.2013 за реєстраційним № 674784 з урахуванням вимог постанови суду по справі. Згідно вказаного виконавчого документа судом у якості стягувачів зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

14.05.2015 позивач звернувся до ППВР ВДВС ГУЮ у Запорізькій області та надав вказаний виконавчий документ для примусового виконання, проте державним виконавцем винесено постанову від 18.05.2015 ВП №47547229 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа). Підставою відмови вказано невідповідність виконавчого документа вимогам ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме зазначення у виконавчому листі двох стягувачів.

Вважаючи вказану постанову державного виконавця протиправною, позивач звернувся із позовом до суду про її скасування та зобовязання відповідача відкрити виконавче провадження по виконавчому листу №0870/6589/13-а.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі Закон № 606-XIV).

За приписами ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону № 606-ХІV зазначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону № 606-ХІV).

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, якими, зокрема, є виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Вимоги до виконавчого документа передбачені ст. 18 Закону № 606-XIV, згідно із ч. 1 якої у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Матеріалами справи встановлено, що підставою відмови у відкритті виконавчого провадження та винесення відповідної постанови державним виконавцем вказано невідповідність виконавчого документа вимогам ч. 2 ст. 18 Закону № 606-XIV, якою встановлено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність прийнятого відповідачем оскаржуваного рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження, що доводами позовної заяви та матеріалами справи не спростовується, оскільки у виконавчому листі у справі № 808/6589/13-а, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 18.12.2014, стягувачами зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважує, що позивач звертався до суду із заявою про видачу виконавчих листів окремо для кожного з позивачів, проте листом №808/6589/13-а/15306 (р) суд повідомив, що згідно із ч.2 ст. 259 КАС України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом, а тому у разі виявлення невідповідності виконавчого документа Закону № 606-XIV позивач має право звернутись до суду із відповідною заявою про виправлення допущених помилок у виконавчому документі або про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Позивач із відповідними заявами до суду не звертався.

Оскільки вимоги позивача про зобов'язання відповідача відкрити виконавче провадження по виконавчому листу №0870/6589/13-а є похідними позовними вимогами від скасування постанови державного виконавця від 18.05.2015 про відмову у відкритті виконавчого провадження, які відповідачем допущені не були, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволені позову також в цій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що відповідачем доведена правомірність оскаржуваного рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак