Справа № 807/1540/14
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Справа № 876/4575/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Іщук Л.П., Сапіги В.П.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

представника позивача : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Сокирницький цеолітовий завод» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року за позовом Державного підприємства «Сокирницький цеолітовий завод» до Хустської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року Державне підприємство «Сокирницький цеолітовий завод» (далі ДП) «Сокирницький цеолітовий завод» звернулося в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Хустської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі Хустська ОДПІ) № НОМЕР_1 від 16.12.2013 р., яким підприємству було збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 201 543,00 грн., в тому числі 161 234,00 грн. за основним платежем та 40 309,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), № НОМЕР_2 від 16.12.2013 р., яким підприємству було збільшено суму грошового зобовязання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських операцій, що вилучається до бюджету в сумі 510 грн. та скасувати повністю акт документальної позапланової перевірки ДП «Сокирницький цеолітовий завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р. № 107/22/20432977 від 03.12.2013 р.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.11.2014 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, її оскаржило ДП «Сокирницький цеолітовий завод». Апеляційну скаргу мотивує тим, що у ДП «Сокирницький цеолітовий завод» не виникало зобовязання по нарахуванню, відображенню та сплаті податку на додану вартість внаслідок продажу спеціалізованою торгівельною організацією арештованого майна. Крім того, суд першої інстанції врахував, що згідно наданих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження ціна продажу арештованого нерухомого майна була визначена без врахування податку на додану вартість, і відповідно, зазначене майно було реалізоване без врахування податку на додану вартість. Тому просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.11.2014 р. та прийняти нову, якою повністю задовольнити позовні вимоги підприємства.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ДП «Сокирницький цеолітовий завод» є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 10661622 від 20.11.2000 р. Індивідуальний податковий номер 54.

З матеріалів справи видно, що Хустською ОДПІ в період з 15.11.2013 р. по 26.11.2013 р. була проведена документальна позапланова перевірка ДП «Сокирницький цеолітовий завод» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р., за наслідками якої складено акт № 107/22/20432977 від 03.12.2013 р.

На підставі акта перевірки Хустською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.12.2013 р., яким підприємству збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 201 543,00 грн., в тому числі 161234,00 грн. за основним платежем та 40309,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 16.12.2013 р., яким підприємству було збільшено суму грошового зобовязання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських операцій, що вилучається до бюджету в сумі 510 грн.

За результатами адміністративного оскарження ДП «Сокирницький цеолітовий завод» вищевказаних податкових повідомлень-рішень, податковим органом було прийняте рішення № 473/10/07-16-10-05-44 від 28.02.2014 р., яким податкове повідомлення-рішення Хустської ОДПІ № НОМЕР_2 від 16.12.2013 р., яким підприємству збільшено суму грошового зобовязання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських операцій, що вилучається до бюджету в сумі 510 грн., було скасовано в частині 169,00 грн. штрафної санкції, а податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 16.12.2013 р. залишено без змін.

Після чого, Хустською ОДПІ було прийняте та направлене ДП «Сокирницький цеолітовий завод» нове податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 21.03.2014 р., яким на підставі п.120.1 ст.120, п.7, 11 підрозділу 10 розділу XX, п.152.9 ст.152 Податкового кодексу України (далі ПК України), Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями, визначено до сплати 341 грн. штрафної санкції.

Проведеною перевіркою встановлено, що згідно акту головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 від 09.04.2012 р. про реалізацію майна, за адресою : м. Хуст, вул. Духновича, 2, 30.03.2012 р. підприємством Філія 07 ПП «Нива-В.Ш.» було проведено прилюдні торги по продажу незавершеного будівництвом обєкта, залізничної колії довжиною 2 800 м (46,5 % готовності). Стартова ціна лота 838 869,00 грн., продажна ціна 1 150 000,00 грн. Переможцем торгів визначено ПП «Інвестдорсервіс» (код ЄДРПОУ - 34062342), адреса реєстрації : Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Дзержинського, 5. Згідно вказаного акту кошти, які повинен внести переможець аукціону, перераховані ПП «Інвестдорсервіс» в повному обсязі, як на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень, так і організатору торгів.

За результатами реалізації майна боржника, із коштів в сумі 979 800,00 грн., отриманих від реалізації, за мінусом 170200,00 грн. комісійної винагороди торгівельної організації, 292 400,31 грн. було перераховано на погашення заборгованості по заробітній платі працівників ДП «Сокирницький цеолітовий завод» згідно відповідних судових наказів зведеного виконавчого провадження, 291 466,90 грн. на погашення заборгованості по внесках, штрафних санкціях та пені на користь Пенсійного фонду України, 978,54 грн. на погашення заборгованості по внесках до Хустського міськрайонного центру зайнятості; 287 920,17 грн. було перераховано до бюджету на погашення податкового боргу, стягнуто 93 620,54 грн. виконавчого збору та 13 413,54 грн. витрат виконавчого провадження.

Як вбачається з акту перевірки № 473/10/07-16-10-05-44 у квітні 2012 року ДП «Сокирницький цеолітовий завод» провело по бухгалтерському обліку:

- Д-т рах.48 «Цільове фінансування і цільові надходження» К-т рах.151 «Капітальне будівництво» - 2 204 576,78 грн.; - Д-т рах. 742 «Дохід від відновлення корисності активів» К-т рах.791 «Результат операційної діяльності» - 1 150 000,00 грн.; - Д-т рах.371 «Розрахунки за виданими авансами» К-т рах.742 «Дохід від відновлення корисності активів» - 1 150 000,00 грн.; - Д-т рах.949 «Інші витрати операційної діяльності» К-т рах.371 «Розрахунки за виданими авансами» - 170 200,00 грн. - спеціалізоване підприємство; - Д-т рах.377 «Розрахунки з іншими дебіторами» К-т рах.371 «Розрахунки за виданими авансами» - 979 800,00 грн. - ДВС; - Д-т рах.661 «Розрахунки за заробітною платою» К-т рах.377 «Розрахунки з іншими дебіторами» - 289 560,51 грн. - виплата заробітної плати через ДВС; - Д-т рах.641 «Розрахунки за податками» К-т рах.377 «Розрахунки з іншими дебіторами» - 13 116,50 грн. - сплачено ПДВ через ДВС; - Д-т рах.651 «Розрахунки за пенсійним забезпеченням» К-т рах.377 «Розрахунки з іншими дебіторами» - 291 466,90 грн. - сплачено у Пенсійний фонд через ДВС.

Таким чином, перевіркою встановлено, що ДП «Сокирницький цеолітовий завод», в порушення п.п.«а» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.4 ст.189 ПК України по реалізації вищевказаного майна занизило податкові зобовязання з податку на додану вартість за квітень 2012 року на суму 163 333,00 грн., в результаті чого підприємством занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку відємного значення попереднього звітного періоду (рядок 25 податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2012 року) на 161 234 грн. та завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за квітень 2012 року на суму 2099 грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли при реалізації майна з прилюдних торгів за своїм змістом є договором комісії, тому з дати отримання повідомлення комісіонера про реалізацію майна третій собі (переможцю торгів) у комітента (позивача) виникає обовязок задекларувати грошове зобовязання з податку на додану вартість, при цьому базою оподаткування є ціна продажу згідно протоколу проведення прилюдних торгів. Проте, в жодному із двох випадків отримання повідомлення про реалізацію власного нерухомого майна позивач свого обовязку по нарахуванню зобовязання з податку на додану вартість не виконав. Той факт, що орган державної виконавчої служби виставив належне позивачу, як платнику податку на додану вартість, майно на прилюдні торги за стартовою ціною, що не включала суму податку на додану вартість, а спеціалізована організація провела такі торги, свідчить лише про її протиправні дії, які боржник як сторона виконавчого провадження мав/має можливість оскаржити до суду у встановленому процесуальним законом порядку, однак такі протиправні дії третіх осіб не породжують для платника податку нових/додаткових прав чи пільг. Дізнавшись про реалізацію власного нерухомого майна платник податку на додану вартість, як комітент, повинен був самостійно визначити суму грошового зобовязання з податку на додану вартість та задекларувати таку у шляхом включення її до показників звітної декларації з податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Одним із заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, є звернення стягнення на майно боржника.

Згідно ст.50 цього ж Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством; на виконання рішення суду про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому цим Законом, накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 62 цього Закону передбачено, що реалізація арештованого майна здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 42/5 від 15.07.99 р. (далі - Порядок), реалізація арештованого майна здійснюється державним виконавцем шляхом його продажу на аукціоні.

Згідно з п.3.1 Порядку, орган державної виконавчої служби укладає з організатором аукціону договір, яким доручає реалізацію майна організатору аукціону за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота. Розмір винагороди за надані послуги з реалізації арештованого майна не повинен перевищувати з урахуванням податку на додану вартість 15 відсотків від вартості майна. Аналогічна норма передбачена Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 68/5 від 27.10.99 р.

Розяснення щодо застосування законодавчих норм при оподаткуванні податком на додану вартість операцій з реалізації органами державної виконавчої служби через спеціалізовані організації арештованого майна боржників, були викладені у листі ДПА України № 1961/6/16-1220-26 від 14.04.2000 р., з урахуванням змін, внесених листом ДПА України № 11098/7/16-1517 від 30.05.2008 р., згідно якого у разі якщо торгуюча організація на комісійних засадах здійснює операції з продажу арештованого майна особи, яка є платником податку на додану вартість, то на дату, що сталася раніше, чи відвантаження арештованого майна боржника, чи зарахування коштів у рахунок його оплати, у торгуючої організації виникають податкові зобовязання. При цьому базою оподаткування є загальна (остаточна) ціна реалізації. На вимогу покупця на цю дату виписується податкова накладна на остаточну вартість, в якій окремим рядком виділяється сума податку на додану вартість. При цьому торгуюча організація всю суму податку на додану вартість відображає в книзі продажу товарів (робіт, послуг), форма і порядок заповнення якої затверджені наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997 р., та включає до декларації з податку на додану вартість і визначену позитивну різницю між загальною сумою податкових зобовязань, що виникли у звязку з будь-яким продажем товарів протягом звітного періоду та сумою податкового кредиту, перераховує до бюджету. На дату отримання торгуючою організацією коштів за реалізоване майно ним надсилається копія платіжного доручення боржнику, дата отримання якого боржником і буде датою, на яку такий боржник проводить операцію з бухгалтерського та податкового обліку з відчуження майна. На зазначену дату у боржника збільшуються податкові зобовязання та виписується торгуючій організації податкова накладна на остаточну вартість реалізованого майна за мінусом суми, фактично залишеної торгуючою організацією на покриття власних видатків з урахуванням податку на додану вартість. Така податкова накладна для торгуючої організації є підставою для збільшення податкового кредиту, датою збільшення якого у торгуючої організації відповідно до п.4.7 Закону України «Про податок на додану вартість» є дата перерахування коштів на користь комітента.

При цьому до даних правовідносин, слід застосовувати положення ПК України, який визначає наступний механізм оподаткування податком на додану вартість операцій з примусової реалізації майна боржника у виконавчому провадженні.

Відповідно до п.п.«а» п.185.1 ст.185 ПК України, обєктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на обєкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі обєкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, вичерпний перелік операцій, що не є обєктом оподаткування або звільнені від оподаткування податком на додану вартість визначений статтями 196-197 ПК України та не поширюється на спірні правовідносини.

Особливості визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг в окремих випадках визначено у статті 189 ПК України.

Так, згідно п.189.4 ст.189 ПК України, базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому ст.188 цього Кодексу. Дата збільшення податкових зобовязань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 цього Кодексу. Зазначений порядок дати виникнення податкових зобовязань та податкового кредиту застосовується також на операції з примусового продажу арештованого майна органами юстиції.

Датою виникнення податкових зобовязань з постачання товарів/послуг, згідно з п.187.1 ст.187 ПК України, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше : а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.12.2013 р., яким підприємству було збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 201 543,00 грн., в тому числі 161 234,00 грн. за основним платежем та 40 309,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), відповідає встановленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям.

Крім того, судом встановлено, що ДП «Сокирницький цеолітовий завод» в порушення вимог п.152.9 ст.152 ПК України, п.3 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 138 від 23.02.2011 №138, не подало до Хустської ОДПІ розрахунки частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету за результатами щоквартальної фінансово-господарської діяльності за 2010 рік, I квартал та II квартал 2011 року.

Наказом ДПА України № 259 від 21.05.2009 р. (із змінами і доповненнями, внесеними наказом ДПА України № 774 від 07.10.2010 р.) було затверджено форму розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету за результатами щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2010 році.

Відповідно до п.3 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 138 від 23.02.2011 р., розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Відповідно до п.152.9 ст.152 ПК України використовуються такі податкові періоди : календарні квартал, півріччя, три квартали, рік.

Згідно п.113.3 ст.113 ПК України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно пунктів 7, 11 підрозділу 10 розділу XX ПК України, штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення; штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

За наслідками розгляду акту перевірки № 107/22-00/20432977 від 03.12.2013 р. Хустською ОДПІ по даному порушенню прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.12.2013 № НОМЕР_2, яким на підставі п.120.1 ст.120, п.152.9 ст.152 ПК України, Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями, підприємству було збільшено суму грошового зобовязання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських операцій, що вилучається до бюджету в сумі 510 грн., яке в подальшому було частково скасовано рішенням ГУ Міндоходів у Закарпатській області № 473/10/07-16-10-05-44, № 899/7/07-16-10-05-44 від 28.02.2014 р. в частині 169 грн. штрафної санкції.

Хустською ОДПІ на підставі наведеного прийнято та направлено ДП «Сокирницький цеолітовий завод» нове податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 21.03.2014 р., яким на підставі п.120.1 ст.120, п. 7, 11 підрозділу 10 розділу XX п.152.9 ст.152 ПК України, Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями визначено до сплати 341 грн. штрафної санкції.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, дане податкове повідомлення-рішення позивачем оскаржено не було. Крім того, позивач заяв про уточнення позовних вимог суду не подавав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення в цій частині відповідає нормам матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги позивача стосовно скасування акту документальної позапланової перевірки ДП «Сокирницький цеолітовий завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р. № 107/22/20432977 від 03.12.2013 р. та зазначає наступне.

Відповідно до п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації № 984 від 22.12.2010 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 р. за № 34/18772, акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що в даному випадку акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, не є правовим документом, який встановлює відповідальність субєкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії в розумінні ч.1 ст.17 КАС України.

Обовязковою ознакою дій субєкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для субєктів відповідних правовідносин і мають обовязковий характер. Висновки, викладені в акті перевірки, не породжують обовязкових юридичних наслідків ані для платника податків, ані для контролюючого органу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України № 21-237а13 від 10.09.2013 р.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.86 КАС України. суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, як і не були спростовані вони в ході апеляційного розгляду, при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції допущено не було, тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сокирницький цеолітовий завод» залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року по справі № 807/1540/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : Л.П.Іщук

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 10.07.2015 р.