Справа № 1715/17111/12
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Головчак М.М.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"13" липня 2015 р. Справа № 1715/17111/12

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "18" травня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області про зобов'язання проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2012 року суддя у відставці ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просила зобов'язати УПФУ в м.Рівне провести перерахунок та виплатити різницю недоотриманого щомісячного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2011 року по 01.10.2012 року та зобов'язати відповідача проводити в майбутньому перерахунки і виплачувати щомісячне грошове утримання відповідно до ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" залежно від зміни розмірів мінімальних заробітних плат, починаючи з 01.10.2012 року.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останньою постановою Рівненського міського суду від 18 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволений частково. Зобов"язано Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 відповідно до ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплаченого єдиний внесок на загальнообов"язкове державне соціальне страхування, який працює на відповідній посаді, починаючи з 14 березня 2012 року по 26 листопада 2012 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції,УПФ України в місті Рівне оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що відповідно до ч.4 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного суду України, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Тому підстав для здійснення перерахунку довічного грошового утримання позивачу, як судді місцевого суду у відставці, починаючи з 01 січня 2012 року, немає.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу чи постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 з 29 червня 1980 року по 10 лютого 1998 року працювала суддею Рівненського міського суду.

Указом Президента України № 1385/97 від 25.12.1997 року суддя Рівненського міського суду Прокопчук Г.С. була звільнена з посади судді у відставку, у зв'язку з поданням письмової заяви про відставку за станом здоров'я.

Наказом начальника управління юстиції в Рівненській області №8-к від 05.02.1998 року ОСОБА_3 призначено довічне грошове утримання, виходячи із стажу роботи 21 рік 03 місяці 23 дні відповідно до приписів ст.43 Закону "Про статус суддів " від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Рівне і отримує щомісячне довічне грошове утримання .

З 01.01.2012 року змінилася система оплати праці суддів. Зокрема, статтею 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» було визначено вид, склад, розмір суддівської винагороди, яка складається з грошового утримання, яке включає в себе посадовий оклад та доплати за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

У зв'язку з чим, 07.02.2012 року позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про проведення перерахунку довічного грошового утримання відповідно до нової системи оплати праці суддів згідно зі 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та на підставі довідки про заробітну плату судді у відставці, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області.

Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне відмовило позивачці в проведенні зазначеного перерахунку. При цьому відповідач вважає, що перерахунок даного грошового утримання у вказаному порядку передбачений законом лише для суддів Конституційного Суду України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив зобов'язати відповідача провести вказаний перерахунок.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що розмір довічного грошового утримання судді у відставці повинен бути перерахований у зв'язку із зміною розміру заробітної плати судді, працюючого на аналогічній посаді.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про статус суддів" (чинного на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання), судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Після втрати Законом України «Про статус суддів» чинності на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI аналогічні положення були передбачені ч. 3 ст. 138 цього Закону, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В подальшому, з 01.10.2011 року ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" викладено у новій редакції Закону №3668, відповідно до якої, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. №1-2/2013 частину 3 статті 138 Закону України №2453 у редакції Закону №3668 визнано неконституційною, отже вказаний закон діє у попередній редакції.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, згідно з якими «визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя».

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

У пункті 8 Рішення № 3-рп/2013 визначено, що частина третя статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 3668-VІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції до змін, внесених Законом № 3668-VІ.

Оскільки за змістом пункту 4 Рішення № 3-рп/2013 воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, то право на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За таких обставин з 3 червня 2013 року у позивача виникло право на перерахунок призначеного щомісячного грошового довічного утримання.

З огляду на викладене колегія суддів апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обмеження довічного грошового утримання, яке підлягало виплаті позивачу за період із 14 березня 2012 року до ухвалення Рішення № 3-рп/2013 .

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує правові висновки Верховного Суду України, викладені з порушеного питання в постанові №21-472а15 від 09 червня 2015 року.

Відтак, апеляційний суд констатує, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді. При цьому, законодавець не обмежує розмір довічного грошового утримання судді у відставці розміром грошового утримання працюючого судді, діючим на дату призначення судді у відставці грошового довічного утримання.

Доводи відповідача з приводу неможливості здійснення позивачу перерахунку грошового утримання у зв'язку з тим, що ч. 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено такий перерахунок лише суддям Конституційного Суду України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки положення наведеної частини ст. 138 Закону, по-перше, регулюють порядок здійснення перерахунку довічного грошового утримання у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України, який є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні та не відноситься до суду загальної юрисдикції, суддею якого працював позивач, по-друге, не дають підстави для висновку про заборону здійснення перерахунку довічного грошового утримання суддям судів загальної юрисдикції.

Таким чином, відмова УПФУ в м. Рівне у здійсненні позивачу перерахунку і виплати довічного грошового утримання судді на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Рівненській області про заробітну плату, є неправомірною.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "18" травня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: А.Ю.Бучик

Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області вул.Відінська,41,м.Рівне,33018

4-третій особі: - ,