Справа № 49/4-А
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Київ К/9991/7494/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Ланченко Л.В., Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області

на постанову Господарського суду міста Києва від 02 листопада 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2011 року

у справі № 49/4-А

за позовом Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області

до Акціонерного товариства «Банк Велес»

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тетерів»

про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2006 року Іванківська міжрайонна державна податкова інспекція в Київській області (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Велес» (далі - відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тетерів» (далі - третя особа), про стягнення з АТ «Банк Велес» заборгованості, яка виникла у зв'язку з непогашенням простих векселів, на загальну суму 926781,90 грн., а саме: від 14 листопада 2005 року № (дата погашення векселя - 10 лютого 2006 року) на суму 466607,50 грн. та від 21 листопада 2005 року № (дата погашення векселя - 17 лютого 2006 року) на суму 460174,40 (в редакції заяви про уточнення позовних вимог від 18 жовтня 2010 року за вих. № 4524/10/10-019).

Постановою Господарського суду міста Києва від 02 листопада 2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2011 року постанову Господарського суду міста Києва від 02 листопада 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Іванівська МДПІ в Київській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Господарського суду міста Києва від 02 листопада 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2011 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У запереченні на касаційну скаргу ПАТ «Банк Велес», посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін постанову Господарського суду міста Києва від 02 листопада 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2011 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з ліцензією від 14 грудня 2001 серії АА № 126308 ТОВ «Тетерів» є виробником алкогольних напоїв, з терміном дії 3 14 грудня 2001 року по 14 грудня 2006 року (арк. справи 11).

ТОВ «Тетерів» подало до Іванківської МДПІ в Київській області прості векселі від 14 листопада 2005 № на суму 467500,00 грн. (зі строком погашення - 10 лютого 2006 року) та від 21 листопада 2005 № на суму 467500,00 грн. (зі строком погашення - 17 лютого 2006 року), які зареєстровані податковим органом 15 листопада 2005 року та 22 листопада 2005 року відповідно, про що зроблено відповідні відмітки на зазначених векселях. Вказані векселі були авальовані АТ «Банк Велес», про що свідчить відмітка банка-аваліста на векселях (арк. справи 12-13).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірні векселі не були опротестовані податковим органом у встановленому законом порядку, а тому у нього відсутнє право вимоги за ними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 1 частини 20 статті 7 Закону України «Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до отримання суб'єктом підприємницької діяльності з акцизного складу спирту етилового неденатурованого, призначеного для переробки на іншу підакцизну продукцію (за винятком виноматеріалів), такий платник акцизного збору зобов'язаний надати органу державної податкової служби України за своїм місцезнаходженням податковий вексель, авальований банком (податкову розписку), який є забезпеченням виконання зобов'язання цього платника у термін до 90 календарних днів починаючи від дня видачі векселя (податкової розписки), сплатити суму акцизного збору, розраховану за ставками для цієї продукції.

Згідно з абзацом 3 частини 20 статті 7 Закону України «Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі, якщо передбачений цією статтею податковий вексель, авальований банком (податкова розписка), не погашається у визначений термін, векселедержатель здійснює протест такого векселя (податкової розписки) у неплатежі згідно з чинним законодавством та протягом одного робочого дня з дня здійснення протесту звертається до банку, який здійснив аваль цього векселя (податкової розписки), з опротестованим векселем (податковою розпискою). Банк-аваліст зобов'язаний не пізніше операційного дня, наступного за днем звернення векселедержателя з опротестованим векселем (податковою розпискою), переказати суму, яка вказана у цьому векселі (податковій розписці), векселедержателю.

Абзацом 4 частини 20 статті 7 Закону України «Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порядок випуску, обігу та погашення передбачених цією статтею податкових векселів, авальованих банком (податкових розписок), встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 15 Порядку випуску, обігу та погашення податкових векселів, авальованих банком (податкових розписок), які видаються до отримання спирту етилового неденатурованого і є забезпеченням виконання зобов'язання із сплати акцизного збору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 року № 498 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі коли податковий вексель не погашено у визначений строк, векселедержатель вчиняє протест такого векселя у неплатежі згідно із законодавством та звертається протягом одного робочого дня з дати вчинення протесту до банку, який здійснив аваль цього векселя, з опротестованим податковим векселем. Банк-аваліст зобов'язаний не пізніше операційного дня, наступного за днем звернення векселедержателя з опротестованим податковим векселем, переказати векселедержателю суму, зазначену в цьому векселі.

Отже, Законом України «Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби» передбачено обов'язкове опротестування векселя як необхідну умову для його подальшого пред'явлення банку-авалісту до платежу.

Крім іншого, відповідно до пункту 1.2 Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України, затвердженого постановою Правління НБУ від 16 грудня 2002 року № 508 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), протест - це офіційно засвідчена вимога щодо здійснення встановлених законодавством про вексельний обіг дій за векселем і свідчення про їх невиконання. Протест є фактом, що свідчить про ухиляння від законодавчо встановленого порядку обігу векселя і про настання певних правових наслідків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, оспорюванні векселі векселедержателем не опротестовувались.

З огляду на зазначене вище суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за векселями від 14 листопада 2005 року № та від 21 листопада 2005 року №.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Іванківської МДПІ в Київській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Господарського суду міста Києва від 02 листопада 2010 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області залишити без задоволення, а постанову Господарського суду міста Києва від 02 листопада 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ Л.В. Ланченко

_____________________ Н.Г. Пилипчук