Справа № 826/9402/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Київ К/800/8522/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Ігнатенко І.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - Інспекція)

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2013

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014

у справі № 826/9402/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Чистий світ сервіс" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Логвинського О.Л.,

відповідача - не з'явились.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.05.2013 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2013 позов задоволено з тих мотивів, що за наявності документального підтвердження факту поставки позивачеві товару у рамках господарських правовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Тесей ЛТД» (далі - ТОВ «Тесей ЛТД») умови провадження цим контрагентом господарської діяльності не мають правового значення для податкового обліку Товариства.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014 названі рішення суду першої інстанції змінено в частині порядку стягнення судових витрат з Державного бюджету України на користь позивача у справі; в решті названу постанову суду першої інстанції залишено без змін з тих самих підстав.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки установленим у рамках здійснення контрольно-перевірочних заходів обставинам, які свідчать про протиправний характер діяльності спірного контрагента та про неможливість виконання ним розглядуваних поставок в адресу позивача.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДВ та податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Тесей ЛТД» за період з 01.02.2012 по 30.11.2012, оформлену актом від 14.05.2013 № 525/22-6/37423429.

Під час цієї перевірки контролюючий орган дійшов висновку про фіктивний характер операцій з придбання позивачем товарів у названого постачальника, що виключає право Товариства на формування у податковому обліку витрат та податкового кредиту з ПДВ за цими операціями.

На обґрунтування цього висновку відповідач посилається на те, що у ході проведення контрольно-перевірочних заходів відносно ТОВ «Тесей ЛТД» було встановлено відсутність у цього суб'єкта господарювання необхідних умов для провадження господарської діяльності (як-от основних фондів, виробничих активів, трудового персоналу), укладення ним нікчемних правочинів та здійснення безтоварних операцій з суб'єктами господарювання з ознаками фіктивності. Також Інспекція посилається на недекларування цим постачальником податкових зобов'язань за операціями з поставки товарів позивачеві.

Наведене стало підставою для прийняття Інспекцією податкових повідомлень-рішень: від 28.05.2013 № , за яким Товариству визначено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 280 094 грн. за основним платежем із застосуванням 140 047 грн. штрафних санкцій, та від 28.05.2013 № про визначення позивачеві грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 294 098 грн. за основним платежем та 147 049 грн. за штрафними санкціями.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 цієї ж статті Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість на суму понесених витрат по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

За змістом пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, та включає як прямі матеріальні витрати, так і вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, витрати позивача, понесені у зв'язку із придбанням товарів та робіт, належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг, а відтак умовами їх врахування при зменшенні оподатковуваного доходу платника є: факт понесення цих витрат у процесі реальної господарської діяльності платника, документальна підтвердженість цих витрат, а також декларування доходу, отриманого як результат понесення цих витрат.

Аналізуючи відповідність сформованих платником даних податкового обліку по взаємовідносинам з ТОВ «Тесей ЛТД» наведеним умовам, суди встановили, що за договором поставки від 02.03.2012 № 02032012 названий постачальник зобов'язався поставити позивачеві товар, найменування, кількість та асортимент якого визначається у видатковій накладній.

На підтвердження фактичного виконання цих операцій Товариством подано податкові накладні, видаткові накладні, товарні накладні, накладні на внутрішнє переміщення товарів, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, платіжні доручення про оплату товару в безготівковому порядку; перевезення товарно-матеріальних цінностей у рамках виконання розглядуваних операцій засвідчено товарно-транспортними накладними.

Придбані товарно-матеріальні цінності було використано позивачем при виконанні своїх зобов'язань перед третіми особами з поставки клінінгових послуг.

Оцінивши зазначені документи за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що факт придбання позивачем спірних товарів документально підтверджений, у зв'язку з чим Товариство правомірно сформувало податковий кредит з ПДВ та витрати за цими операціями.

Посилання Інспекції на зловживання з боку ТОВ «Тесей ЛТД» у сфері оподаткування та на вигодоформуючий характер його діяльності не спростовують обставин щодо реальності операцій з поставки товарів в адресу позивача, засвідчені первинними документами.

Адже за відсутності ж доказів, які б свідчили про існування змови платника з його постачальником, здійснення ними узгоджених, взаємозалежних, не обумовлених ринковими механізмами дій, які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних для одного з суб'єктів результатів у сфері оподаткування, право позивача на податкову вигоду не може ставитися у залежність від дотримання його контрагентом податкової дисципліни.

До того ж даний висновок Інспекції зроблений лише на підставі акта про проведення зустрічної звірки ТОВ «Тесей ЛТД» з його контрагентами, який ґрунтується на оціночних судженнях контролюючого органу та не містить аналізу виконання господарських операцій з поставки цим господарюючим суб'єктом товарів на користь позивача.

Такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, штату працівників, відсутність у власності основних засобів, майна також не можуть спростовувати фактичне виконання спірних операцій, оскільки податковим органом не доведено зв'язку цього факту з неможливістю виконати розглядувані послуги із залученням інших фізичних осіб та орендованого майна.

Інших доводів щодо недобросовісності позивача як платника податків Інспекцією не наведено.

За таких обставин суди з урахуванням сукупності встановлених у справі обставин та наявних у ній доказів дійшли цілком обґрунтованого висновку про недоведеність Інспекцією відсутності реальності господарських операцій в силу відсутності товарно-грошового обороту, номінального оформлення операцій, їх імітації з єдиною метою отримати незаконну податкову вигоду та податкову економію, та правомірно задовольнили даний позов.

Норми права при вирішенні спору застосовані судами правильно. Порушень процесуальних норм, що тягнуть скасування судових актів, не виявлено. У зв'язку з цим підстав для скасування оскаржуваних постанови та ухвали судів першої і апеляційної інстанцій зі спору не вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014 у справі № 826/9402/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько