Справа № 826/4212/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12 червня 2015 року 14 год. 45 хв. № 826/4212/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (державного реєстратора Іченської Мар'яни Сергіївни) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (державного реєстратора Іченської Мар'яни Сергіївни) (далі - відповідач) про скасування рішення від 30 січня 2015 року № 18988223 про відмову у державній реєстрації права власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 у місті Києві, прийнятого державним реєстратором відповідача (далі - оскаржуване рішення), а також зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію права власності на вказану частину будинку.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його повністю, а представник відповідача не визнала позов та просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 06 квітня 2015 року судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

До суду 09 квітня 2015 року через канцелярію від відповідача надійшли додаткові заперечення проти позову, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: місто Київ, АДРЕСА_1, за позивачем.

У проведенні державної реєстрації позивачу відмовлено у зв'язку з тим, що не усунено обставини, які стали підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію.

Розгляд вказаної заяви зупинено шляхом прийняття 17 січня 2015 року рішення № 18689024, оскільки відсутні у повному обсязі документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності, визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868). Зокрема, відсутній документ, який підтверджує введення об'єкта в експлуатацію.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як з'ясовано у ході судового розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, 31 грудня 2014 року позивач через представника звернувся до відповідача із заявою № 9709705 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме щодо реєстрації права власності на 1/4 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок).

З картки прийому заяви № 18506354 від 31 грудня 2014 року вбачається, що до заяви про реєстрацію прав та їх обтяжень додано: рішення суду, 2 примірники, серія та номер: 758/15511/13-ц, виданий 21 серпня 2014 року, видавник: Подільський районний суд міста Києва; технічний паспорт та його копію, серія та номер: б/н, виданий 23 серпня 2013 року, видавник: БТІ; копію довіреності, серія та номер: 858, виданий 24 квітня 2014 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Азарова Н.І.; копію паспорту громадянина України, серія та номер: НОМЕР_3, виданий 11 липня 2000 року, видавник: Жовтневе РУ ГУ МВС України у місті Києві; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, серія та номер: НОМЕР_1, виданий: 25 вересня 1997 року, видавник: ДПА Жовтневого району міста Києва; копію паспорту громадянина України, серія та номер: НОМЕР_4, виданий: 10 травня 2012 року, видавник: Уманський РВ УМВС України у Черкаській області; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, серія та номер: НОМЕР_2, виданий: 28 лютого 2012 року, видавник: Уманське відділення ОДПІ.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2014 року у справі № 758/15511/13-ц, зокрема визнано за позивачем право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 в місті Києві.

Згідно з пп. 2 п. 20, п. 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості: щодо об'єкта нерухомого майна: тип об'єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо); призначення об'єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий); площа об'єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); відомості про складові частини об'єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об'єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов'язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю); адреса об'єкта нерухомого майна; підстава для внесення запису про нерухоме майно: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.

У разі проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та суб'єкта цього права такі відомості: 1) щодо суб'єкта права власності: для фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства): прізвище, ім'я та (за наявності) по батькові; податковий номер (крім громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України); номер та серія паспорта громадянина України (для громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України); реквізити документа, що посвідчує особу власника (номер та серія документа, дата його видачі, відомості про суб'єкта, що здійснив його видачу, тощо); 2) форма власності; 3) вид спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної власності); 4) розмір частки у праві спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності); 5) підстава для виникнення права власності: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ; 6) підстава для внесення запису про право власності та суб'єкта цього права: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; 7) реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви, на підставі якої проводиться державна реєстрація прав; 8) прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; 9) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), у Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

У ході судового розгляду справи представник відповідача пояснила, що житловий будинок перебуває у спільній частковій власності, а тому розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно буде відкриватись саме на весь житловий будинок, а не на окрему частину у ньому, в даному випадку на 1/4. У зв'язку з викладеним наявність у технічному паспорті відмітки про самовільне будівництво є перешкодою у проведенні державної реєстрації права власності, оскільки до запису про нерухоме майно, зокрема вносяться відомості щодо загальної та житлової площі житлового будинку.

Разом з тим, відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), індивідуальний (садибний) житловий будинок - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, поверховість якої не повинна перевищувати чотирьох поверхів, призначена для постійного у ній проживання та яка складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

Враховуючи вище викладене, право власності на 1/4 частин житлового будинку включає в себе не тільки власність на сам житловий будинок, але і на допоміжні (нежитлові) приміщення.

Разом з тим, житловий будинок має статус одноквартирного (садибного) житлового будинку.

Згідно з п. 42, пп. 10 п. 37 Порядку № 868, для проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий об'єкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається зі змісту технічного паспорту, доданого до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, загальна площа житлового будинку включає в себе самовільне будівництво.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Згідно з пп. 2 п. 4 Порядку № 868, у разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Як з'ясовано у ході судового розгляду справи та не заперечувалося представником позивача, документу, який би підтвердив факт прийняття самовільно збутового об'єкту в експлуатацію, органу державної реєстрації не надано.

Доводи представника позивача про те, що позивач є спадкоємцем, а тому він не зобов'язаний вводити в експлуатацію самовільно збудовані об'єкти, прийняті їм як спадкове майно, суд вважає безпідставними, оскільки нормами законодавства чітко визначено порядок проведення державної реєстрації та перелік документів, необхідних для її проведення.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

При цьому, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2014 року у справі № К/800/58139/13 зазначено: "на підставі наведених норм, колегія суддів погоджується з висновком судів передніх інстанцій про те, що наявність рішення Нахімовського районного суду міста Севастополя від 23 травня 2011 року, яким визнано право спільної сумісної власності позивачів на об'єкт нерухомого майна із приміщеннями для відпочинку берегоукріплювальної споруди, не виключає передбачений законом обов'язок щодо прийняття об'єкта нерухомого майна в експлуатацію.

Оскільки вказані приміщення не були введені в експлуатацію, то правових підстав для проведення державної реєстрації цього нерухомого майна у державного реєстратора не було".

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Отже, проаналізувавши викладені норми та обставини, суд прийшов до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного рішення та, як наслідок, зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію права власності на частину житлового будинку.

До того ж, згідно з ч. 4 ст. 9 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 до реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (державного реєстратора Іченської Мар'яни Сергіївни) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин