Справа № 1967/11/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2011 р. Справа № 2-а-1967/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченко К.В.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

відкритого акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод»

до державної податкової інспекції у м.Херсоні, Головного управління Державного казначейства України в Херсонській області

про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування,

встановив:

У квітні 2011 року відкрите акціонерне товариство «Херсонський суднобудівний завод» (далі позивач) звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції у м.Херсоні (далі ДПІ, відповідач), Головного управління Державного казначейства України в Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ від 11.03.2011 р. № /0 та стягнення з держбюджету на користь позивача бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі 97854,93 грн..

Спірне повідомлення-рішення винесено на підставі акту від 01.03.11р. №551/07-0/14308500 про результати позапланової невиїзної перевірки обґрунтованості відшкодування з бюджету ПДВ на рахунок позивача у банку за період: квітень, серпень-жовтень 2008 року.

За висновками акту перевірки позивачем в порушення п.1.8 ст.1, пп.7.7.1, пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97р. № 168/97-ВР завищено суму ПДВ, яка підлягає відшкодуванню з бюджету на суму 186559,52 грн. у тому числі: за квітень 2008р. на 13221,90 грн., за серпень 2008р. на 72861,45 грн., за вересень 2008р. на 75482,69 грн., за жовтень 2008р. на 24993,48 грн.. Оскільки частина із завищеного бюджетного відшкодування в розмірі 88704,59 грн. фактично була позивачу на момент перевірки вже відшкодована, то спірним повідомленням-рішенням, окрім зменшення позивачу вказаних сум бюджетного відшкодування, було також нараховано ПДВ в сумі 88704,59 грн. та штрафну санкцію в розмірі 22176,15 грн..

Згідно акту перевірки висновки про завищення позивачем бюджетного відшкодування з ПДВ ґрунтуються на тому, що ДПІ не змогло підтвердити сплату ПДВ до бюджету такими підприємствами, як ПП «Митра» та ТОВ «Агро-Хім-Трейд», які за твердженням ДПІ були постачальниками позивачу металопродукції у четвертому та другому ланцюгу поставок.

Відповідно до позовної заяви та пояснень представників позивача в судовому засіданні, позивач не погоджується з висновками акту перевірки та спірним рішенням з тих підстав, що відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» головною умовою для формування податкового кредиту платника ПДВ є наявність належним чином складеної податкової накладної та використання придбаних за цими податковими накладними товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях в межах власної господарської діяльності платника податків. Всі зазначені вимоги для формування податкового кредиту, а отже і для отримання бюджетного відшкодування, підприємством виконані, тому у відповідача відсутні правові підстави для зменшення належної до бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість. Висновки відповідача про неможливість підтвердження сплати до бюджету сум ПДВ постачальниками товарів (робіт, послуг) по ланцюгам проходження товарів не можуть бути підставою для зменшення заявленої до бюджетного відшкодування суми ПДВ, оскільки у платника податку відсутній механізм та не передбачений обовязок по контролю за декларуванням та сплатою ПДВ до бюджету постачальниками товарів (робіт, послуг) по ланцюгу до виробника. Позивач вважає, що оскільки ним своєчасно та в повному обсязі були виконані всі законодавчі вимоги для отримання належної суми бюджетного відшкодування ПДВ, а на час розгляду даної справи позивач ще не отримав частину належного йому відшкодування за квітень,серпень-жовтень 2008 року в сумі 97854,93 грн., то ця сума підлягає стягненню з держбюджету в судовому порядку.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказує на те, що головною умовою для отримання бюджетного відшкодування з ПДВ платником податку є сплата ПДВ до бюджету постачальниками товарів (робіт, послуг) на всіх етапах (ланцюгах) проходження товарів (робіт, послуг) починаючи від виробника або експортера цих товарів (робіт, послуг). Проведеною перевіркою по ланцюгам поставок позивачу товарів до виробника не вдалось встановити факту надмірної сплати ПДВ по постачальникам позивача в другому ланцюгу такими підприємствами, як ПП «Митра» та ТОВ «Агро-Хім-Трейд», а тому спірне повідомлення-рішення є правомірними, оскільки право на бюджетне відшкодування ПДВ виникає лише при фактичній надмірній сплаті цього податку до бюджету, а не з самого факту існування зобовязання по сплаті ПДВ в ціні товару, яка оплачена платником.

Позиції сторін були підтримані їх представниками під час судового розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

В акті перевірки від 01.03.11р. №551/07-0/14308500 зазначено, що згідно наданих позивачем податкових декларацій з ПДВ, останній заявив до відшкодування з державного бюджету ПДВ на розрахунковий рахунок у банку за квітень 2008р. - 5679861 грн., за червень 2008р. - 2285952 грн., за вересень 2008р. 7839910 грн., за жовтень 2008р. 3899257 грн..

ДПІ в акті перевірки підтверджує факт сплати позивачем у попередніх періодах вказаних сум ПДВ постачальникам у складі ціни товарів виключно у безготівковій формі.

Декларування позивачем наведених в акті перевірки сум бюджетного відшкодування за вказані періоди підтверджуються наданими позивачем податковими деклараціями з ПДВ із відповідними розрахунками сум бюджетного відшкодування.

З наведеного вбачається, що відповідачем не заперечується право позивача на отримання бюджетного відшкодування за вказані періоди, а спірними є факти підтвердження частини цього відшкодування за квітень 2008р. на суму 13221,90 грн., за серпень 2008р. на суму 72861,45 грн., за вересень 2008р. на суму 75482,69 грн. та за жовтень 2008р. на суму 24993,48 грн., і саме на ці суми спірним повідомленням-рішенням позивачу зменшено бюджетне відшкодування.

Згідно акту перевірки неправомірність віднесення до бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 13221,90 грн. за квітень 2008 року ДПІ обґрунтовує наступними обставинами: основним постачальником позивачу металопрокату на суму 23641759 грн., в т.ч. ПДВ 3949293,30 грн. у березні 2008 року по 1 ланцюгу постачання є ТОВ «Селект» (м.Кривий Ріг). За інформацією СДПІ у м.Кривий Ріг одним з постачальників металопродукції в адрес ТОВ «Селект» було ТОВ «Морський будівельний комплекс» (м.Одеса) на суму ПДВ 36470 грн.. Згідно відповіді ДПІ у Малиновському районі м.Одеси одним з постачальників металопродукції ТОВ «Морський будівельний комплекс» було ТОВ «Металстрой-2007» (м.Кривий Ріг). Південна МДПІ у м.Кивий Ріг повідомила відповідача, що постачальником металопродукції ТОВ «Металстрой-2007» було ПП «Митра» (м.Дніпропетровськ). Згідно листа ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська від 17.12.2010р. провести зустрічну перевірку ПП «Митра» неможливо у звязку з тим, що підприємство має стан «8» - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, а остання декларації цього підприємства з ПДВ податна за 9 місяців 2010 року.

Неправомірність віднесення до бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 72861,45 грн. за серпень 2008р. ДПІ в акті перевірки обґрунтовує наступними обставинами: одним з постачальників позивачу металопродукції у липні 2008 р. на загальну суму 7205090,94 грн., в т.ч. ПДВ 1200848,49 грн., було ТОВ «Селект» (м.Кривий Ріг). За інформацією СДПІ у м.Кривий Ріг одним з постачальників ТОВ «Селект» металопродукції було ТОВ «Агро-Хім-Трейд» (м.Запоріжжя) на загальну суму ПДВ 72861,45 грн.. Згідно відповіді ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя від 12.05.10р., провести зустрічну перевірку ТОВ «Агро-Хім-Трейд» неможливо звязку з тим, що підприємство має стан «30» - в стадії переходу до іншої ДПІ, підприємство за місцем реєстрації не знаходиться, фактичне його місцезнаходження не встановлено, на запити підприємство не відповідає, остання декларація була подана за серпень 2009 року без показників фінансово-господарської діяльності.

З аналогічних підстав ДПІ в акті зробила висновок і про неправомірність віднесення позивачем до бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 75482,69 грн. за вересень 2008р. та в сумі 24993,48 грн. за жовтень 2008р..

Таким чином, згідно акту перевірки висновки ДПІ про порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні бюджетного відшкодування за квітень, серпень, вересень та жовтень 2008 року ґрунтуються виключено на отриманій відповідачем від інших податкових органів інформації про обставини діяльності контрагентів позивача в другому та четвертому ланцюгу поставок товарів, тобто ТОВ «Агро-Хім-Трейд» та ПП «Митра».

Оцінюючи наведені відповідачем доводи неправомірності формування позивачем сум бюджетного відшкодування з ПДВ, суд виходить з наступного.

На час проведення позивачем вищезазначених операцій порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків були визначені виключно Законом України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97р. № 168/97-ВР (надалі Закон № 168/97), а саме нормою пункту 7.7 статті 7 цього Закону.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97 сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Отже, Закон №168/97 передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум податку на додану вартість у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності. При цьому за певних обставин може утворюватися ситуація, коли різниця між податковими зобов'язаннями (тобто надходженнями сум податку на додану вартість) та податковим кредитом (витратами зі сплати податку в ціні товарів та послуг) буде від'ємною. Ця різниця за певних умов підлягає відшкодуванню платнику податку з державного бюджету.

Враховуючи те, що основним видом діяльності, який здійснював позивач за перевіряємий період, було будування та ремонт суден, то перевищення у певних податкових періодах сплаченого позивачем ПДВ над отриманим, і як наслідок виникнення у позивача права на бюджетне відшкодування, є цілком економічно виправданим та узгоджується з таким видом діяльності позивача.

Підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97 передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість.

Згідно із пл. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Виходячи із приписів вищевказаної норми закону, відсутність податкової накладної безспірно позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум ПДВ у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

ДПІ в акті перевірки не посилається на невідповідність вимогам законодавству податкових накладних, за якими позивач формував податковий кредит, не вказує на неправильність складання позивачем податкових декларацій з ПДВ та розрахунків належних до бюджетного відшкодування сум ПДВ, а також не посилається на відсутність фактичної сплати позивачем у складі ціни товарів сум ПДВ, які увійшли до задекларованого позивачем бюджетного відшкодування.

Як встановлено судом і підтверджено позивачем копіями первинних документів бухгалтерського та податкового обліку по взаємовідносинам з ТОВ «Селект», а саме: договором комісії №701/КД-451 від 24.01.2008р., додатковими угодами, комісійними дорученнями, податковими накладними, видатковими накладними, актами здачі-приймання виконаних робіт за договором комісії №701/КД-451 від 24.01.2008р., звітами комісіонера про поставлену металопродукцію, банківськими виписками про оплату товару в адрес ТОВ «Селект», залізнодорожніми накладними на перевезення металопродукції в адрес позивача, сертифікатами якості металопродукції, на момент проведення перевірки у позивача були наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість по операціям з ТОВ «Селект» за перевіряємий період.

Аналіз наданих позивачем первинних документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за періоди, які були предметом перевірки.

Суд зазначає, що наявність у позивача належно оформлених документів, які відповідно до Закону № 168/97 необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, і сплата позивачем вартості товару з податком на додану вартість є обовязковими, але не вичерпними підставами для визначення податкового кредиту та відшкодування цього податку з бюджету. Будь-які первинні документи (у тому числі договори, накладні, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Для встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість суду необхідно встановити також наступні обставини:

- реальність здійснення господарських операцій, суми ПДВ за якими віднесені до податкового кредиту;

- наявність у продавців товарів, робіт (послуг), які видавали податкові накладні, спеціальної податкової правосуб'єктності;

- віднесення до складу податкового кредиту лише сум податку, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку;

- встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку;

Ні в акті перевірки, ні в ході судового розгляду ДПІ не посилалось на відсутність реальних господарських операцій, тобто на «безтоварність» операцій, між позивачем та ТОВ «Селект», у якого позивач безпосередньо придбавав металопродукцію. Навпаки, ДПІ в акті перевірки підтверджує як факти придбання позивачем у цього постачальника металопродукції в обсягах, які задекларував позивач, так і факти повної сплати позивачем цьому постачальнику вартості металопродукції з урахуванням ПДВ.

В ході розгляду справи з метою перевірки реальності господарських операцій позивача із безпосереднім постачальником позивачу металопродукції - ТОВ «Селект», судом 07.07.11р. в адрес цього постачальника був направлений запит про підтвердження операцій з поставки позивачу металопродукції у березні, липні, серпні та вересні 2008 року.

На запит суду ТОВ «Селект» листом №52 від 15.07.11р. надало суму підтверджуючи документи по поставкам позивачу металопродукції: видаткові накладні, акти прийому-передачі виконаних робіт та звіти комісіонера; податкові накладні на відвантажену продукцію, виконані роботи, послуги; прибуткові накладні, акти прийму-передачі виконаних робіт, з/д накладні, сертифікати якості товару, податкові накладні на придбану металопродукцію.

Аналіз наданих ТОВ «Селект» документів свідчить про те, що вони повністю узгоджуються із документами, які надав позивач, і підтверджують як факт придбання цим постачальником металопродукції у інших постачальників, так і факт її подальшої реалізації позивачу.

Крім того, на запит суду ДПІ долучила до матеріалів справи копії податкових декларації ТОВ «Селект» по ПДВ із додатком №5 за спірні періоди, відповідно до яких цей постачальник в повному обсязі відобразив у складі своїх податкових зобовязань обсяги операцій з позивачем.

Отже, в ході розгляду справи факт реальності господарських операцій позивача із ТОВ «Селект», а також факт ведення цим контрагентом реальної господарської діяльності, знайшли своє підтвердження і відповідачем не спростовані.

Факт того, що податковий кредит у спірних періодах формувався позивачем виключно на підставі податкових накладних, які виписані субєктами господарювання, що мали право на виписку таких накладних і були зареєстровані як платники податку на додану вартість, не оспорювався відповідачем ні в акті перевірки, ні в ході розгляду справи.

Також не встановлено судом того факту, і на його наявність не посилається ДПІ, що до складу податкового кредиту позивача були віднесені суми ПДВ, сплачені у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що не підлягають використанню у господарській діяльності позивача.

Що стосується наведених в акті перевірки обставин діяльності контрагентів у другому та четвертому ланцюгу поставок позивачу товару, то зміст цих обставин не свідчить про фіктивну або будь-яку протизаконну діяльності цих контрагентів на момент проведення позивачем вищевказаних операцій.

Посилання ДПІ на те, що неможливо провести зустрічну перевірку ПП «Митра» та ТОВ «Агро-Хім-Трейд», оскільки у 2010 році ці підприємства не знаходяться за місцем реєстрації, суд вважає хибними, оскільки ці обставини жодним чином не можуть впливати на проведені позивачем операції у 2008 року.

Суд також зазначає, що саме по собі невиконання контрагентом платника податків своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету ще не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість.

У разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Докази, які б встановлювали факти протиправної діяльності контрагентів позивача, або свідчили про відсутність у них спеціальної податкової правосуб'єктності, а також докази обізнаності позивача про такі факти, в матеріалах справи відсутні.

Також ДПІ не обґрунтовує наявність у позивача реальної можливість зясувати всі обставини діяльності постачальників товарів до виробника на момент придбання товару, з метою виявлення тих обставин, які унеможливлюють віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

ДПІ також не надало суду доказів, які б свідчили про те, що позивач систематично проводить свої господарські операції переважно з тими контрагентами, які не дотримуються податкової дисципліни та не сплачують податків.

Суд вважає, що наведені в акті перевірки обставини діяльності постачальників позивача у другому та четвертому ланцюгах поставок не можуть бути причинами для зменшення заявленого позивачем бюджетного відшкодування за квітень, серпень-жовтень 2008 року.

Що стосується встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість, то відповідно до положень Закону № 168/97 під цим фактом розуміється сплата податку на додану вартість у складі ціни товарів (послуг), що придбані платником податку, і розрахунки за які є здійсненими.

ДПІ не заперечує того факту і підтверджує його в акті перевірки, що за спірні періоди до відшкодування з бюджету позивачем заявлені суми ПДВ, які не перевищують суми цього податку, фактично сплачені позивачем у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг), що підтверджує дотримання позивачем вимог пп. 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97.

Твердження ДПІ про те, що позивач має право на віднесення до податкового кредиту та бюджетного відшкодування сум ПДВ лише при встановленні факту надмірної сплати цього податку до бюджету усіма постачальниками відповідних товарів (послуг) по всьому ланцюгу постачальників до виробника, і несплата податку до бюджету бодай одним з учасників ланцюга виключає можливість бюджетного відшкодування, суд вважає такими, що не ґрунтується на Законі № 168/97.

З урахуванням встановлених фактичних обставини справи суд приходить до висновку, що дії позивача при формуванню податкового кредиту та бюджетного відшкодування з ПДВ за вказані періоди з урахуванням сум ПДВ, сплачених постачальнику ТОВ «Селект», свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції з цим постачальником не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Зясовані обставини господарської діяльності позивача не дають підстав вважати, що головною метою позивача було одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди, зокрема відшкодування податку на додану вартість з бюджету, за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

Перевіривши наведені відповідачем в акті перевірки доводи для зменшення позивачу спірним повідомленням-рішенням сум бюджетного відшкодування, встановивши фактичні обставини проведених позивачем господарських операцій, суд приходить до висновку, що позивачем не допущено порушень вимог Закону України «Про податок на додану вартість» при формуванні податкового кредиту та визначені сум бюджетного відшкодування за квітень, серпень-жовтень 2008 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність зменшення відповідачем спірним рішенням задекларованого позивачем бюджетного відшкодування, та обґрунтованість позовних вимог щодо визнання цього рішення недійсним.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення на користь позивача бюджетного відшкодування в сумі 97854,93 грн., суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути суму бюджетного відшкодування, яка залишається невідшкодованою йому за квітень, серпень-жовтень 2008 року.

Відповідно до пп. 7.7.3, 7.7.4 п.7.7. ст..7 Закону №168/97 платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування. Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються за процедурою, встановленою центральним податковим органом.

Факт належного декларування позивачем спірної суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок ДПІ не заперечує, і підтверджує це актом перевірки, а також цей факт підтверджений позивачем відповідними податковими деклараціями з ПДВ, розрахунками сум бюджетного відшкодування та заявами про повернення сум бюджетного відшкодування.

У визначений пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97 термін ДПІ відповідні висновки із зазначенням спірних сум, що підлягають відшкодуванню з бюджету, до органу державного казначейства не надала, і спірна сума бюджетного відшкодування позивачу не перерахована.

Виходячи з того, що зменшення позивачу бюджетного відшкодування спірними повідомлення-рішеннями на загальну суму 186559,52 грн. визнано судом неправомірним, суд приходить до висновку, що ДПІ порушило право позивача на повне та своєчасне отримання бюджетного відшкодування ПДВ.

Способом захисту порушеного права у випадку невідшкодування платнику податку бюджетної заборгованості з податку на додану вартість є стягнення такої заборгованості з Державного бюджету, а тому позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету на користь позивача суми бюджетного відшкодування в розмірі 97854,93 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» до державної податкової інспекції у м.Херсоні, Головного управління Державного казначейства України в Херсонській області задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.Херсоні від 11.03.2011 р. № /0.

Стягнути з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» () бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в сумі 97854 (девяносто сім тисяч вісімсот пятдесят чотири) гривні 93 коп..

Стягнути з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» () витрати зі сплати судового збору у розмірі 981 (девятсот вісімдесят одну) гривню 95 коп..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 22 вересня 2011 р.

Суддя Кравченко К.В.

кат. 8.2.1