Справа № 817/1175/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року 10 год. 00 хв. Справа № 817/1175/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 15 травня 2015 року); представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 24 лютого 2015 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі іменується позивач) до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненькій області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30 грудня 2014 року, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 269382 грн. 00 коп., в тому числі: за основним платежем 179588 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 89794 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення суперечить приписам частини 3 статті 2 КАС України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладає на платника податків додатковий обовязок по сплаті грошового зобовязання на користь Державного бюджету України. Так, позивач посилається на безпідставність висновків Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненькій області про непідтвердженість реальності господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Телеком Енергосистеми» за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року, оскільки за даними операціями товар був поставлений, оплату здійснено в повному обсязі, господарські операції відображені в первинних документах бухгалтерського та податкового обліку, відбулись реально і спричинили зміни у стані та структурі активів учасників таких операцій, товар використаний платником податків в межах господарської діяльності.

Ухвалою судді від 12.05.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 01.07.2015, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову та вказав, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «Телеком Енергосистеми» не мали реального характеру; зазначені операції відсутні, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання та продажу товарів; операції не мали реального товарного характеру та спрямовані на здійснення операцій з надання податкової вигоди позивачу, та відповідно несплати ним податків до бюджету.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 01.07.2015.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» пройшло процедуру державної реєстрації, а відтак набуло правового статусу субєкта господарювання в розумінні статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 №755-IV (далі іменується Закон України №755-IV); перебуває на обліку у Державній податковій інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненькій області (статті 63, 64 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі іменується ПК України)); та зареєстроване за юридичною/податковою адресою: 33028, місто Рівне, вулиця Остафова, будинок №7; (стаття 45 ПК України, статті 1, 17, 18 Закону України №755-IV).

Відповідно до направлень від 05.12.2014 та наказу від 05.12.2014, фахівцями Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненькій області проведено перевірку Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», за результатами якої складено Акт «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» код за з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Телеком Енергосистеми» за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року» від 18.12.2014 №4/17-16-22-01/31994540 (далі іменується Акт перевірки) (а.с. 15).

На підставі Акта перевірки фіскальним органом винесено податкове повідомлення-рішення від 30.12.2014 № (а.с. 6), яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 269382 грн. 00 коп., в тому числі: за основним платежем 179588 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 89794 грн. 00 коп.

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 30.12.2014 №, останнє залишено без змін, а скарга платника податків без задоволення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення-рішення від 30.12.2014 №, а також суджень, відображених контролюючим органом в Акті перевірки від 18.12.2014 №4/17-16-22-01/31994540, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено порушення платником податків пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 179588 грн. 00 коп., за серпень місяць 2014 року (Розділ 4 «Висновок» Акту перевірки).

Висновки фіскального органу базуються на тому, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «Телеком Енергосистеми» не мали реального характеру; зазначені операції відсутні, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання та продажу товарів; операції не мали реального товарного характеру та спрямовані на здійснення операцій з надання податкової вигоди позивачу, та відповідно несплати ним податків до бюджету (сторінка 18 Акту перевірки).

Судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є виконання робіт з будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, інших споруд та елементів обстановки доріг.

Для здійснення такої діяльності, позивачем було придбано товарно-матеріальні цінності (бітум) у контрагента-постачальника TOB «Телеком Енергосистеми» на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2014 №1БНД/14 (далі іменується Договір купівлі-продажу) (а.с. 30), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобовязався поставити та передати у власність позивачу товар Нафтобітум БНД 60/90 (далі іменується Товар).

У серпні 2014 року позивачем придбано Товар на загальну суму 1077528 грн. 89 коп. (у тому числі ПДВ 179588 грн. 15 коп.), що підтверджується:

видатковими накладними: № від 15.08.2014 на загальну суму 339167 грн. 02 коп. (у тому числі ПДВ 56527 грн. 84 коп.); № НОМЕР_1 від 18.08.2014 на загальну суму 738361 грн. 87 коп. (у тому числі ПДВ 123060 грн. 31 коп.);

податковими закладними: №2 від 15.08.2014 на загальну суму 339167 грн. 02 коп. (у тому числі ПДВ 56527 грн. 84 коп.); №3 від 18.08.2014 на загальну суму 738361 грн. 87 коп. (у тому числі ПДВ 123060 грн. 31 коп.).

Відповідно до пункту 2.2 Договору купівлі-продажу, для підтвердження якості товару постачальник надає до кожної партії товару паспорт чи сертифікат відповідності заводу-виробника.

Позивачем до перевірки були надані вказані документи, а саме: Сертифікат відповідності UA1.035.0090361-11, термін дії: з 11.07.2011 до 04.05.2016, виробник продукції: ПАТ «Укрнафта»; Паспорт якості №138 від 01.08.2014 на бітум нафтовий дорожній вязкий БНД 60/90 (а.с. 81-84).

Розрахунок за Товар здійснювався у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученнями та виписками банку: №1183 від 31.10.2014 на суму 1000000 грн. 00 коп.; №167 від 03.11.2014 на суму 77528 грн. 89 коп.

Факт транспортування Товару підтверджується товарно-транспортними накладними: від 15.08.2014 №37 та від 18.08.2014 №№39, 40 (а.с. 78-80), опис яких міститься на сторінках 8-10 Акту перевірки.

Фіскальний орган зазначає, що в ході проведення перевірки згідно бази АІС «Автомобілі ДАІ МВС України» встановлено, що марка та модель транспортного засобу ВН 1142 ЕН Honda CR, яка зазначена в ТТН №40 від 18.08.2014, є легковим автомобілем, який не передбачений для перевезення нафтопродуктів (Товару), зазначених у ТТН.

З даного приводу позивачу надано лист директора ТОВ «Телеком Енергосистеми» (а.с. 184), де зазначено, що в процесі оформлення ТТН від 18.08.2014 №40 була допущена технічна описка у зазначенні останньої букви серії автомобіля. На підтвердження даного факту позивачем надано суду копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №181832 (а.с. 186), із зазначенням автомобіля марки Volvo Вантажний тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Позивачем також здійснювався облік довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується Журналом реєстрації довіреностей за серпень 2014 року. Оприбуткування Товару підтверджується прибутковими ордерами бітуму: №JI-00000067 від 15.08.2014 та № Л-00000068 від 18.08.2014.

На балансі філії позивача знаходяться склади бітуму/бітумобаза: у с. Нова Любомирка Рівненського району Рівненської області) вулиця Промислова, будинок №2, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою Серії ЯЯ №260403; Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою Серії ЯЯ № 260404; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16303919 від 16.10.2007; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16303941 від 16.10.2007; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16303968 від 16.10.2007; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16304002 від 16.10.2007.

Придбаний Товар використаний позивачем у власній господарській діяльності для виготовлення асфальтобетону, що підтверджується звітами за серпень-жовтень 2014 року; актами переробки матеріалів (для виготовлення А/Б) за серпень-жовтень 2014 року.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі іменується Закон України №996-XIV) встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 2.2 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 №88 (далі іменується Положення №88) визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Наявні у матеріалах справи первинні документи (статті 1, 9 Закону України №996-XIV; пункт 2.1 Положення №88), визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених господарських операцій (стаття 1 Закону України №996-XIV; абзац 2 пункту 2.1 Положення №88) між позивачем та його контрагентом ТОВ «Телеком Енергосистеми», в межах господарської діяльності позивача (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, абзац 2 пункту 2.1 Положення №88).

За приписами пункту 138.1 статті 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, інших витрат, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку та витрати банківських установ.

В силу вимог пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пункт 139.1 статті 139 ПК України встановлює вичерпний перелік витрат платника податку, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку. Крім того, відповідно до пункту 140.5 статті 140 ПК України, встановлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється.

Відповідно до вимог підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.4 статті 198 ПК України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що факти здійснення господарських операцій повністю підтверджені первинними документами, оприбуткуванням ТМЦ в бухгалтерському обліку, відображенням господарських операцій в податковому обліку з подальшим використанням в господарській діяльності, понесенням витрат на придбання товару. А відтак, віднесення платником податків сум ПДВ до податкового кредиту у звідному (податковому) періоді є правомірним та обґрунтованим.

Зі змісту Акта перевірки вбачається, що джерелом встановлення обставин та висновків про безтоварність господарських операцій позивача та його контрагента ТОВ «Телеком Енергосистеми», були дані з Системи автоматизованого співставлення податкового зобовязання та податкового кредиту на рівні ДПА України. Відповідач зазначає, що відповідно до даної бази, постачальниками в липні-серпні 2014 року ТОВ «Телеком Енергосистеми» були юридичні особи, які не здійснювали поставку ТОВ «Телеком Енергосистеми» товару бітум БНД 60/90. Таким чином, у ТОВ «Телеком Енергосистеми» відсутні операції з придбання бітуму БНД 60/90, який в подальшому поставлений позивачу.

З даного приводу суд зазначає, що платник податків не може нести відповідальності за дії контрагентів при відсутності його вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як елемента верховенства права (стаття 8 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996), індивідуалізації відповідальності (стаття 61 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996). Конституційний принцип індивідуалізації відповідальності полягає в тому, що якщо контрагент платника податків не виконав свого зобовязання по сплаті податку до бюджету чи неналежним чином веде податковий чи бухгалтерський облік, то це не може бути підставою для настання негативних наслідків для самого платника податків.

Практика Європейського суду з прав людини, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, є джерелом права. Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, при вирішенні спорів з податковими органами застосуванню підлягають висновки рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах: «Інтерсплав» проти України (2007 рік, заява №803/02), «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, повязаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Аналогічні висновки Європейського Суду з прав людини виклав у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії.

Також, у справі «Інтерсплав» проти України» (2007 рік, заява № 803/02), Суд, у п. 38 рішення зазначив: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання».

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Європейський суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо/повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників. Відповідно, Суд констатував факт порушення статті 1 Протоколу №1, якою гарантується право на мирне володіння майном. Право на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податків, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

На переконання суду посилання контролюючого органоу лише на інформацію бази даних автоматизованої системи є недопустимим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що господарські операції, здійснені між позивачем та ТОВ «Телеком Енергосистеми» за період серпня місяця 2014 року, є реальними.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

За правилами частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати повністю податкове Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненькій області від 30 грудня 2014 року №.

Присудити з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» () суму судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 (двадцять) коп., сплачену відповідно до платіжного доручення від 30 квітня 2015 року №1365, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Недашківська