Справа № 2-а/381/14/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2015 року 2-а/381/14/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Волкова А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі про скасування вимог про сплату недоїмки, зобов'язання утриматись від вчинення дій,

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області, в якому просила скасувати вимоги про сплату недоїмки:

від 29.07.2013 № 1090-у, згідно з якою вимагається сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 1698,23 грн.;

від 18.03.2013 № 043-у, згідно з якою вимагається сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 4572,42 грн.;

від 17.05.2013 № 432-у, згідно з якою вимагається сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 1194,03 грн.

Також позивач просив зобов'язати відповідача припинити нарахування єдиного соціального внеску, оскільки він перебуває на пенсії за віком, є фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, а також пенсіонером за віком, який отримує пенсію відповідно до закону. Позивач стверджував, що в силу положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" він звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, тому вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки за єдиним внеском є незаконною і підлягає скасуванню.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень зазначив, що правомірно вимагав від позивача сплати недоїмки за єдиним внеском, оскільки на позивача положення закону щодо звільнення від сплати єдиного внеску не поширюються.

Ухвалою від 17.06.2015 справу прийнято до провадження Київського окружного адміністративного суду та призначено до судового розгляду на 09.07.2015.

Про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином. У судове засідання зявився представник позивача. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неприбуття представника суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надсилав. Враховуючи відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експертів, суд на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином, який постійно проживав або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (посвідчення від 14.04.1994 серії В-П № 061659, категорія 4).

З лютого 2008 року позивач є пенсіонером (пенсійне посвідчення від 30.06.2010 серії ААЕ № 235850), як особа, яка працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення, отримав право на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрована 04.07.1995 Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області, з 01.01.2012 є платником податків, який обрав спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку.

Територіальний орган Пенсійного фонду визначив відповідачу зобовязання зі сплати єдиного соціального внеску та надіслав позивачу три вимоги про сплату недоїмки, а саме:

від 29.07.2013 № 1090-у, згідно з якою вимагається сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 1698,23 грн.;

від 18.03.2013 № 043-у, згідно з якою вимагається сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 4572,42 грн.;

від 17.05.2013 № 432-у, згідно з якою вимагається сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 1194,03 грн.

Не погоджуючись з вказаними вимогами, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування в Україні, відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці, у тому числі фізичні особи - підприємці.

Однак, в силу пункту 4 частини першої статті 4 вказаного Закону фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вирішення даної справи залежить від відповіді на питання чи належить позивач до кола пенсіонерів за віком.

Пенсія "за віком" є одним з видів трудової пенсії, що передбачені статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Розділ ІІ "Трудові пенсії" Закону України "Про пенсійне забезпечення" містить норми, що регулюють питання набуття права на пенсію за віком.

Так, статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено загальні умови призначення пенсій за віком, відповідно до яких право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Водночас, статтями 13 - 22 розділу ІІ "Трудові пенсії" Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано особливості набуття права на пенсію за віком певними категоріями осіб (працівниками, які набувають права на пенсію за віком на пільгових умовах за списками № 1 та № 2; працівниками, зайнятими на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії; громадянами, які постраждали від Чорнобильської катастрофи; багатодітними матерями і матерями інвалідів з дитинства; інвалідами, учасниками війни, сім'ями загиблих (померлих) військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ тощо).

Так, стаття 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" містить відсилочну норму, згідно з якою умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" дозволяє дійти висновку про те, що чинне законодавство України передбачає загальні умови набуття особами права на пенсію, а також допускає існування особливостей для певних категорій громадян (існування загальних і спеціальних норм).

Нормами іншого законодавчого акта - Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" також визначено умови призначення пенсії за віком.

Так, відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років (у редакції, що діяла на 09.07.2008, тобто на момент набуття позивачем права на пенсію за віком).

Водночас, в силу положень статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років; які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - 8 років; які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - 5 років.

Норми усіх перелічених законодавчих актів є чинними і сукупно утворюють правове регулювання відносин з приводу набуття особами права на пенсію за віком в Україні.

Системний аналіз статей 2, 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дозволяє дійти висновку, що особи, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення та отримали право на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", належать до кола осіб, які отримали право на пенсію за віком як різновиду трудової пенсії.

Суд також звертає увагу на те, що положення пункту 4 частини першої статті 4 вказаного Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відповідно до якого фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, поширюються на усіх пенсіонерів за віком або інвалідів.

Жодних обмежень для осіб, які набували права на пенсію за віком або визнані в установленому порядку інвалідами у минулому і на підставі різних законодавчих актів, положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не встановлюють.

Громадяни України, які в установленому законом порядку набули певних прав і керуються у своїх відносинах з державою нормами чинного законодавства, діють правомірно, адже спираються на довіру до держави і принцип правової визначеності. Існування законодавчих актів, які, на думку уповноважених органів державної влади, по різному регулюють одні й ті ж питання, не повинно негативно впливати на зміст громадянських прав. Протилежний підхід, відповідно до яких норми певних законів мають ігноруватися громадянами, є шкідливим для правопорядку, а визнання за громадянами певних прав в залежності від того, в який час і на підставі якого законодавчого акта вони їх набули, не відповідає принципу рівності усіх перед законом.

В даній справі судом встановлено, що позивач є фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, і належить до кола осіб, які отримують на пенсію за віком.

Це означає, що в силу положень пункту 4 частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач є звільненим від сплати за себе єдиного соціального внеску.

Таким чином, оспорювані вимоги територіального органу Пенсійного фонду щодо сплати недоїмки за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є незаконними та підлягають скасуванню судом.

З приводу позовної вимоги про зобов'язання відповідача припинити нарахування єдиного соціального внеску, суд зазначає, що факт порушення прав позивача відсутній, а позовна вимога звернута на майбутнє. Це означає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає.

За наведених обставин адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області, а саме:

від 29.07.2013 № 1090-У, згідно з якою ОСОБА_1 зобов'язано сплатити недоїмку за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 1698,23 грн.;

від 18.03.2013 № 043-У, згідно з якою ОСОБА_1 зобов'язано сплатити недоїмку за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 4572,42 грн.;

від 17.05.2013 № 432-У, згідно з якою ОСОБА_1 зобов'язано сплатити недоїмку за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 1194,03 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 73 (сімдесят три) гривень 08 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.