Справа № 2-1725/10
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2015 р. м. Київ К/800/20926/14
Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши порядку письмового провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення належного грошового забезпечення при звільненні та грошової компенсації за речове майно,
встановив:
У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення з рахунку грошового забезпечення відповідача заборгованості з виплати грошового забезпечення при звільненні, а саме: надбавки за безперервну службу в розмірі 12718,59 грн з урахуванням індексу інфляції; допомоги при звільненні в розмірі 1968,87 грн; грошової компенсації за речове майно в сумі 374,38 грн.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року, позов задоволено повністю.
У касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що конкретний розмір щомісячної надбавки за безперервну службу встановлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення; допомога при звільненні нарахована і виплачена позивачу в повному обсязі, а сума заборгованості визначена судами на підставі нічим не підтвердженого розрахунку позивача, виплата грошової компенсації за речове майно не здійснюється у зв`язку із прийняттям Закону України Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів.
Справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами, оскільки особи, які беруть участь у справі, не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника офтальмологічного кабінету-старшого ординатора хірургічного відділення.
Наказом заступника Міністра оборони України від 17.03.2008 р. № 35 позивача звільнено з військової служби в запас за підпунктом г пункту 63 (у зв`язку із скороченням штатів) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України. Календарна вислуга років позивача склала 23 роки 6 місяців, загальна вислуга років на пенсію 25 років 6 місяців.
Зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 виключено з 24 березня 2008 року згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.03.2008 р. № 76. Цим наказом передбачено також виплату позивачу грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
З дослідженої судами довідки військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2009 р. № 62 про отримане ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з травня 2003 року по березень 2008 року вбачається, що позивач щомісяця отримував надбавку за безперервну службу в розмірах від 10% до 70% грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 1 Указу Президента України від 05.05.2003 р. № 389/2003 Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу Міністру оборони України надано право встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років - до 10; понад 10 років - до 30; понад 15 років - до 50; понад 20 років - до 70; понад 25 років - до 90 відсотків. Встановлено, що порядок і умови виплати зазначених надбавок визначаються Міністром оборони України.
Пунктом 2 цього Указу передбачено, що виплата надбавок здійснюється з 1 травня 2003 року за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України.
На виконання Указу Президента України від 05.05.2003 р. № 389/2003 наказом Міністра оборони України від 26.05.2003 р. № 149 затверджено Інструкцію про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України (далі Інструкція) та визначено, що розміри щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України щорічно встановлюються, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України.
Відтворивши положення Указу Президента України від 05.05.2003 р. № 389/2003 щодо розмірів надбавки за безперервну службу (підпункт 1.2 пункту 1), в Інструкції зазначено, що розмір надбавки визначається у відсотках до місячного грошового забезпечення, до складу якого включаються суми окладу грошового утримання (оклад за військове звання, посадовий оклад за основною або тимчасово виконуваною посадою), щомісячні надбавки, доплати, премія (підпункт 2.1 пункту 2), а її виплата здійснюється в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисах військових частин, військових навчальних закладів, організацій, установ (підпункт 2.4 пункту 2).
Таким чином, Міністру оборони України надано право встановлювати конкретні розміри щомісячної надбавки за безперервну військову службу, зважаючи на встановлені Указом Президента України від 05.05.2003 р. № 389/2003 граничні розміри цієї надбавки, та в межах фонду грошового забезпечення.
Наведеним спростовується висновок судів попередніх інстанцій про неправомірність виплати позивачу щомісячної надбавки за безперервну військову службу в меншому розмірі, ніж передбачено Указом Президента України від 05.05.2003 р. № 389/2003.
Оскільки ОСОБА_1 надбавка за безперервну службу виплачувались в межах фонду грошового забезпечення, виходячи з граничних розмірів, встановлених Указом Президента України від 05.05.2003 р. № 389/2003, то відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.
У зв`язку з цим не підлягає задоволенню також похідна позовна вимога про стягнення з відповідача недоплаченої суми вихідної допомоги при звільненні, розрахунок якої проведено позивачем з урахуванням відповідного розміру надбавки за безперервну військову службу.
Що стосується вимоги про стягнення грошової компенсації замість речового майна, то колегія суддів враховує наступне.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2008 р. № 1/4 грошова компенсація замість речового майна, що належало до видачі ОСОБА_1 до 11.03.2000 р., становить 374,38 грн. Саме ця сума заборгованості є предметом спору.
Частиною другою статті 9 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-ХІІ) у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року, було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
З матеріалів справи видно, що позивач порушив питання перед відповідачем про виплату компенсації за не отримане до березня 2000 року речове майно при звільненні зі служби в березні 2008 року, а до суду з даним позовом звернувся у квітні 2010 року, не заявивши клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Відповідно до частин першої і другої статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час пред`явлення позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом (частини перша і друга статті 100 КАС України в редакції на час вирішення справи в суді першої інстанції).
Суд першої інстанції не встановив, коли позивач дізнався або міг дізнатись про порушення свого права на отримання грошової компенсації замість речового майна за період до березня 2000 року, не з`ясував, чи наполягає відповідач на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду, не дослідив причини пропуску цього строку і наявність підстав для його поновлення.
Не вирішив питання про дотримання позивачем строку звернення до суду і суд апеляційної інстанції, на час розгляду справи яким стаття 100 КАС України (в редакції Закону України від 17.11.2011 р. № 4054-VI) передбачала залишення без розгляду адміністративного позову, поданого після закінчення строків, установлених законом, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
За наведених обставин та виходячи з приписів частини першої статті 220, частини другої статті 227 КАС України, рішення судів в цій частині підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.
Керуючись статтями 222, 223, 227, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
постановив:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року.
Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 надбавки за безперервну службу та допомоги при звільненні.
Справу в частині позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за речове майно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.