Справа № 808/6809/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2015 рокусправа № 808/6809/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально - механічний завод" на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року по справі за позовом Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально - механічний завод» про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі позивач) звернулась з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально - механічний завод» (далі відповідач) в якому просила стягнути з відповідача суму податкового боргу в розмірі 193 607 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ Запорізькій індустріально механічний завод (), з рахунків платника податків, у всіх банках, обслуговуючих такого платника податків податковий борг з:

- податку на додану вартість в розмірі 117 112,00 грн. (сто сімнадцять тисяч сто дванадцять гривень 00 коп.) на р/р 0004, код платежу 14010100, Державний бюджет Заводського району м. Запоріжжя, , банк ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015;

- податку на прибуток в розмірі 24 237,80 грн. (двадцять чотири тисячі двісті тридцять сім гривень 80 коп.) р/р 0004, код платежу 11021000, Державний бюджет Заводського району м. Запоріжжя, , банк ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015;

- податковий борг з авансових внесків з податку на прибуток в розмірі 39 209,36 грн. (тридцять девять тисяч двісті девять гривень 36 коп.) на р/р 0004, код платежу 11024000, Державний бюджет Заводського району м. Запоріжжя, , банк ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015;

- податковий борг з земельного податку з юридичних осіб в розмірі 13 048,00 грн. (тринадцять тисяч сорок вісім гривень 00 коп.) на р/р 0004, код платежу 13050100, Місцевий бюджет Заводського району м. Запоріжжя, , банк ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся з

апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2014 року відповідачем на виконання вимог діючого законодавства до ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області подано податкову декларацію з податку на додану вартість, в якій відповідачем самостійно визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість за липень 2014 року в розмірі 58 265,00 грн.

17 вересня 2014 року відповідачем на виконання вимог діючого законодавства до ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області подано податкову декларацію з податку на додану вартість, в якій відповідачем самостійно визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість за серпень 2014 року в розмірі 58 847,00 грн.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

Пунктом 46.1 ст.46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу).

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У встановлений законодавством строк податкове зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 117 112,00 грн. сплачено не було. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підтвердження податкового боргу з податку на додану вартість, самостійно визначеного відповідачем податкових деклараціях, в розмірі 117 112,00 грн.

З матеріалів справи встановлено, що податковий борг з авансових внесків з податку на прибуток в розмірі 39 209,36 грн. виник з таких підстав.

03 березня 2014 року відповідачем на виконання вимог діючого законодавства до ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області подано декларацію з податку на прибуток, в якій відповідачем самостійно визначено розмір авансових внесків за липень серпень 2014 року в розмірі 35 834,00 грн.

Абзацом 4 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Крім того, встановлено, що ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток відповідача, за результатами якої складено акт № 636/15-00/33701132 від 19.08.2014 р. За результатами перевірки прийнято податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 19.08.2014 р., яким до відповідача застосовані штрафні санкції по авансових внесках з податку на прибуток в розмірі 3375,36 грн. Вказане податкове повідомлення рішення було направлено на адресу відповідача поштою та отримано уповноваженою собою відповідача 04.09.2014 р.

З матеріалів справи встановлено, що податковий борг з податку на прибуток в розмірі 24 237,80 грн. виник з таких підстав.

ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток відповідача, за результатами якої складено акт № 635/15-00/33701132 від 19.08.2014 р., яким до відповідача застосовані штрафні санкції в розмірі 24237,80 грн. Вказане податкове повідомлення рішення було направлено на адресу відповідача поштою та отримано уповноваженою собою відповідача 04.09.2014 р.

У відповідності до п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 58.2 ст. 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи отримання відповідачем податкових повідомлень рішень, відсутність доказів оскарження податкових повідомлень рішень, податкове зобовязання з податку на прибуток в розмірі 24 237,80 грн. та авансових внесків з податку на прибуток в розмірі 39 209,36 грн. є узгодженим та у встановлений законодавством строк відповідачем не сплачено. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підтвердження податкового боргу з податку на прибуток в розмірі 24 237,80 грн. та авансових внесків з податку на прибуток в розмірі 39 209,36 грн.

З матеріалів справи встановлено, що податковий борг з земельного податку в розмірі 13 048,14 грн. виник з таких підстав.

14 січня 2014 року відповідачем на виконання вимог діючого законодавства до ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області подано податкову декларацію з земельного податку за 2014 рік, в якій відповідачем самостійно визначено податкове зобовязання з орендної плати за землю з юридичних осіб за серпень 2014 року в розмірі 12 253,27 грн.

Крім того, 18 березня 2014 року відповідачем до ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області подано уточнюючу податкову декларацію з земельного податку за 2014 рік, в якій відповідачем самостійно визначено податкове зобовязання з орендної плати за землю з юридичних осіб за серпень 2014 року в розмірі 13 180,44 грн. Крім того, за відповідачем рахувалася переплата в розмірі 132,30 грн., у звязку з чим податкове зобовязання з орендної плати за землю з юридичних осіб складає 13 048,14 грн.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Пунктом 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

У встановлений законодавством строк податкове зобовязання з орендної плати за землю за серпень 2014 року в розмірі 13 048,14 грн. сплачено не було. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про підтвердження податкового боргу з орендної плати за землю за серпень 2014 року, самостійно визначеного в податковій декларації в розмірі 13 048,14 грн.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України передбачено обовязок платників податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п.п. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання;

Відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Пунктом 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Відповідно до п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до приписів ст. 59 Податкового кодексу України відповідачу направлена поштою податкова вимога № 7-15 від 28.01.2014 р., яка отримана уповноваженою особою відповідача 04.02.2014 р. Оскільки вимога не була відкликана в порядку ст. 60 Податкового кодексу України, податковий орган не мав підстав для направлення нової податкової вимоги.

На момент розгляду справи, податковий борг з податку на додану вартість в розмірі 117 112,00 грн., з податку на прибуток в розмірі 24 237,80 грн., з авансових внесків з податку на прибуток в розмірі 39 209,36 грн. та орендної плати за землю в розмірі 13 048,14 грн. відповідачем не сплачено, заборгованість перед бюджетом не погашена.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 117 112,00 грн., з податку на прибуток в розмірі 24 237,80 грн., з авансових внесків з податку на прибуток в розмірі 39 209,36 грн. та орендної плати за землю в розмірі 13 048,14 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально - механічний завод" залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року по справі за позовом Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально - механічний завод» про стягнення податкового боргу залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай