Справа № 826/3564/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3564/15 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, третя особа: Державне підприємство «Енергоринок», про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест», звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, третя особа: Державне підприємство «Енергоринок», про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невстановлення "зеленого" тарифу позивачу на вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень 2015 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України "Про електроенергетику" (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів, а саме на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року та 24 грудня 2014 року;

- зобов'язання відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити "зелений" тариф позивачу на розрахунковий місяць вересень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України "Про електроенергетику" (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язання відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити "зелений" тариф позивачу на розрахунковий місяць жовтень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України "Про електроенергетику" (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 24 вересня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язання відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити "зелений" тариф позивачу на розрахунковий місяць листопад 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України "Про електроенергетику" (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 28 жовтня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язання відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити "зелений" тариф позивачу на розрахунковий місяць грудень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України "Про електроенергетику" (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 25 листопада 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язання відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити "зелений" тариф позивачу на розрахунковий місяць січень 2015 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України "Про електроенергетику" (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 24 грудня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті спірної постанови не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно та неповно досліджено докази по справі, порушено норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест» - задовольнити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року - скасувати, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем допущена бездіяльність щодо не встановлення "зеленого" тарифу за правилами статті 17-1 Закону, проте визнання такої бездіяльності відповідача протиправною відносно позивача не відновить його порушені права, що свідчить про обрання позивачем невірного способу захисту порушених прав.

Суд виходив з того, що, в даному випадку, як вбачається зі змісту позовної заяви, фактично, порушені права позивача на отримання повної оплати за продану електроенергію за Договором на продаж електроенергії №5620/01 від 29 липня 2009 року, що за своєю правовою природою є господарськими правовідносинами та не можуть бути предметом розгляду адміністративними судом.

Крім того, суд дійшов висновку, що встановлення "зеленого" тарифу на електричну енергію для позивача є виключною компетенцією НКРЕКП, тобто відносяться до дискреційних повноважень відповідача.

Таким чином, позовні вимоги позивача зобов'язати відповідача прийняти рішення, якими встановити "зелений" тариф позивачу на розрахункові місяці на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України "Про електроенергетику" (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів, не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоінвест" є членом ринку електроенергії та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що підтверджується Ліцензіями серії АГ № 578527 та серії АГ № 578528, виданими Комісією.

Постановою Комісії № 860 від 23 липня 2009 року затверджено ТОВ "Енергоінвест" "зелений" тариф на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії на період з 01 серпня 2009 року по 01 січня 2030 року.

З метою здійснення продажу електроенергії за "зеленим" тарифом, Комісією погоджено договір №5620/01 на продаж електроенергії від 29 липня 2009 року, укладений між позивачем та ДП "Енергоринок", а також Додаткові угоди до нього №5905/04 від 28.12.2009, №6669/02 від 30.12.2010, №6270/02 від 30.06.2010, №6341/02 від 17.08.2010, №7234/02 від 25.06.2011, №7644/02 від 30.09.2011, №7566/02 від 09.09.2011, №7712/02 від 31.10.2011, №7720/02 від 31.10.2011, №7941/02 від 23.12.2011, №7962/02 від 26.12.2011, №7974/02 від 30.12.2011, №8157/02 від 17.02.2012, №8222/04 від 29.02.2012, №8304/04 від 13.04.2012, №8412/04 від 23.04.2012, №8441/02 від 24.04.2012, №8520/02 від 15.05.2012, №8573/02 від 31.05.2012, №8785/02 від 06.07.2012, №8847/02 від 21.08.2012, №8870/02 від 31.08.2012, №8314/04 від 07.09.2012, №8963/02 від 28.09.2012, №8965/02 від 28.09.2012, №9066/02 від 16.11.2012, №9212/02 від 07.12.2012, №9257/02 від 20.12.2012, №9457/02 від 26.03.2013, №9482/02 від 28.03.2013, №10376/17 від 31.03.2014.

Згідно п. 1.1 даного Договору ВАД (ТОВ "Енергоінвест") зобов'язується продавати, а ДПЕ (ДП "Енергоринок") зобов'язується купувати електроенергію, вироблену ВАД, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 2.3 Договору визначено, тариф на електроенергію, яку ВАД продає ДПЕ, затверджується Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2.4 Договору вартість електричної енергії, купленої ДПЕ у ВАД в розрахунковому місяці, визначається на підставі тарифу відповідно до п. 2.3 та тарифних обсягів електроенергії, купленої ДПЕ у ВАД.

Статтею 7 Договору передбачено, що усі суперечки та розбіжності між Сторонами, які можуть з'явитися з Договору чи в зв'язку з ним, вирішуватимуться по можливості шляхом переговорів.

У разі, якщо суперечки та розбіжності не можуть бути вирішені шляхом переговорів, вони підлягають вирішенню Господарським судом України.

Водночас останній перегляд "зеленого" тарифу відповідно до положень законодавства відбувся 31 липня 2014 року, в 2015 році перегляд відбувся 31 січня 2015 року. З 31 липня 2014 року по 31 січня 2015 року "зелений" тариф не переглядався. Постановою Комісії №1072 "Про встановлення "зелених" тарифів на електричну енергію" від 31.07.2014 року був перерахований "зелений" тариф на серпень 2014 року.

Вважаючи, що відповідач протиправно з вересня по грудень 2014 року та січень 2015 року не перераховує "зелений" тариф відповідно до вимог ст. 17-1 Закону України "Про електроенергетику" та п.п. 1.4. -1.7. Порядку встановлення, перегляду та припинення дії "зеленого" тарифу для суб'єктів господарської діяльності, затвердженого постановою Комісії №1421 від 02.11.2012 року, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Обговорюючи правомірність заявлених вимог, колегія суддів приходить до наступного.

Нормативно-правовим актом, що визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі є Закон України «Про електроенергетику».

Відповідно до абз.1 ст.8 Закону України «Про електроенергетику» державне управління в електроенергетиці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в електроенергетичному комплексі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі.

Згідно ст.11 Закону України «Про електроенергетику» державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності в електроенергетиці, здійснення контролю за діяльністю суб'єктів електроенергетики та інших учасників ринку електричної енергії та встановлення відповідальності за порушення умов і правил здійснення ними діяльності в електроенергетиці та на ринку електричної енергії.

Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Указом Президента України №693/2014 від 27.08.2014 «Про ліквідацію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики» ліквідовано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п.1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України №715/2014 від 10.09.2014 (далі - Положення №715/2014), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України.

НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

Зокрема п.4 Положення №715/2014 визначено, що НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого: бере участь у формуванні та забезпеченні реалізації єдиної державної політики у сферах функціонування ринків електричної енергії, природного газу, нафти та нафтопродуктів, у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання і водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів; установлює ціни (тарифи) на електричну енергію, тарифи на її передачу та постачання; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на неї Президентом України.

Згідно п.6 Положення №715/2014 НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право, приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій.

Положеннями ст.12 Закону №575/97 визначено, що основними завданнями національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, зокрема є: участь у формуванні та забезпеченні реалізації єдиної державної політики щодо розвитку та функціонування оптового ринку електроенергії України; державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій в електроенергетиці; забезпечення проведення цінової та тарифної політики в електроенергетиці в межах повноважень, визначених законодавством.

При цьому, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, відповідно до покладених на неї завдань, з поміж іншого бере участь у регулюванні платіжно-розрахункових відносин на ринку електричної енергії, в межах повноважень, визначених законом; забезпечує реалізацію державної політики щодо стимулювання виробництва електроенергії з альтернативних джерел енергії, у тому числі шляхом погодження договорів на купівлю такої електроенергії оптовим ринком електричної енергії України на підтвердження державних гарантій, встановлених законом.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що відповідач наділений правом в межах повноважень визначених чинним законодавством встановлювати тарифи на електроенергію.

Відповідно до положень ст.17-1 Закону України «Про електроенергетику» «зелений» тариф встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, у тому числі, на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за умови виконання вимог щодо місцевої складової, передбачених цим Законом.

«Зелений» тариф встановлюється для кожного суб'єкта господарювання, який виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії, за кожним видом альтернативної енергії та для кожного об'єкта електроенергетики (або для кожної черги будівництва електростанції (пускового комплексу). Для суб'єктів господарювання та приватних домогосподарств, які виробляють електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії, «зелений» тариф встановлюється до 1 січня 2030 року.

Фіксований мінімальний розмір «зеленого» тарифу для суб'єктів господарювання встановлюється шляхом перерахування у євро «зеленого» тарифу, розрахованого за правилами цього Закону, станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на зазначену дату. «Зелений» тариф не може бути менший за фіксований мінімальний розмір «зеленого» тарифу, який на кожну дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів перераховується у національну валюту за офіційним валютним курсом Національного банку України на таку дату.

В той же час, встановлення та перегляд «зеленого» тарифу регулюється Порядком встановлення, перегляду та припинення дії «зеленого» тарифу для суб'єктів господарської діяльності, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики №1421 від 02.11.2012 (далі - Порядок №1421).

Так, відповідно до положень п.1.4 - п.1.7 Порядку №1421 «зелений» тариф встановлюється для кожного суб'єкта господарювання, який виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії, за кожним видом альтернативної енергії та для кожного об'єкта електроенергетики (або для кожної черги будівництва електростанції (пускового комплексу)).

«Зелений» тариф для кожного виду альтернативного джерела енергії встановлюється на рівні, визначеному Законом. Фіксований мінімальний розмір «зеленого» тарифу для суб'єктів господарювання встановлюється шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно з Законом, станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на зазначену дату. «Зелений» тариф не може бути меншим від фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, який на кожну дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів перераховується у національну валюту за офіційним валютним курсом Національного банку України на таку дату.

Водночас п.1.9 Порядку №1421 визначено, що розрахунковим місяцем для цілей цього Порядку є календарний місяць, на який встановлюється «зелений» тариф.

Рішення щодо встановлення «зелених» тарифів та фіксованих мінімальних розмірів «зеленого» тарифу для кожного виду альтернативної енергії приймаються НКРЕ на засіданні у формі відкритого слухання. Такі рішення розміщуються на офіційному веб-сайті НКРЕ та публікуються в інформаційному бюлетені НКРЕ (п.1.10 Порядку №1421).

Отже, з аналізу вищевикладеного вбачається, що відповідач зобов'язаний встановлювати «зелений» тариф на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України станом на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів на розрахунковий місяць.

Однак, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, у період з вересня по грудень 2014 року та січень 2015 року перегляд "зелених" тарифів не здійснювався.

Таким чином, враховуючи умови Договору №5620/01 якими визначено, що вартість електричної енергії визначається на підставі «зеленого» тарифу, перерахованого Комісією, не встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію у період з вересня по грудень 2014 року та січень 2015 року не дозволяє встановити загальну вартість реалізованої електроенергії відповідно до Договору №5620/01, що призводить до неотримання ТОВ «Енергоінвест» повної оплати за продану ДП «Енергоринок» електроенергію, що на думку суду є порушенням вимог Закону України «Про електроенергетику».

Крім того, судова колегія апеляційної інстанції критично оцінює посилання відповідача на розпорядження Кабінету Міністрів України «Про вжиття тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії» №764-р від 13.08.2014, №915-р від 01.10.2014 та №1195-р від 08.12.2014, як на підставу не встановлення «зелених» тарифів на електроенергію, адже вищезазначені розпорядження спрямовані зокрема, на забезпечення коригування тарифів та не містять жодних посилань щодо не затвердження Комісією розміру «зелених» тарифів.

Отже колегія суддів дійшла висновку про протиправність бездіяльності відповідача, що полягає у не встановленні Комісією «зелених» тарифів з вересня по грудень 2014 року та січень 2015 року, що призвело до неотримання позивачем повної оплати за реалізовану ДП «Енергоринок» електроенергію.

В свою чергу є помилковими висновки суду першої інстанції про те, що визнання судом такої бездіяльності відповідача протиправною відносно позивача не відновить його порушені права, що свідчить про обрання позивачем невірного способу захисту порушених прав, оскільки в даному випадку фактично порушені права позивача на отримання повної оплати за продану електроенергію за Договором на продаж електроенергії №5620/01 від 29.07.2009, що за своєю правовою природою є господарськими правовідносинами та не можуть бути предметом розгляду адміністративними судом.

Зокрема, статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб'єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, водночас на цих суб'єктів покладено обов'язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відтак, обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, враховуючи, що на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, покладено обов'язок здійснювати перерахунок "зеленого" тарифу, а предметом розгляду цього спору є саме неналежне виконання Комісією покладених на неї функцій в цій частині, то і даний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. При цьому слід наголосити на тому, що не є предметом даного спору правовідносини, що виникли чи можуть виникнути між позивачем та ДП «Енергоринок» на підставі Договору на продаж електроенергії №5620/01 від 29.07.2009.

Крім того, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача прийняти рішення, якими встановити "зелений" тариф позивачу, з підстав того, що встановлення "зеленого" тарифу на електричну енергію для позивача є виключною компетенцією НКРЕКП, тобто відносяться до дискреційних повноважень відповідача.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що обов'язок перегляду «зеленого» тарифу на кожну дату встановлення роздрібних тарифів прямо встановлений у Законі України «Про електроенергію», однак «зелені» тарифи прийняті відповідачем не були, з метою повного захисту порушеного права та гарантування дотримання норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зобов'язати відповідача визначити «зелені» тарифи позивачу на за період з вересня по грудень 2014 року та січень 2015 року.

Таким чином, встановлення та перегляд «зеленого» тарифу є прямим обов'язком відповідача відповідно до положень Закону України «Про електроенергетику». Тому рішення суду відповідає положенням матеріального та процесуального права та не виходить за межі повноважень суду визначених ст. 162 КАСУ.

Необґрунтованими, на думку суду апеляційної інстанції, є посилання апелянта на положення п. 1 ст. 29 Закону України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України», згідно якої, у разі тривалого порушення нормальної роботи ринку електричної енергії внаслідок виникнення аварійних ситуацій в об'єднаній енергетичній системі України, викликаних пошкодженням електроенергетичних установок, їхніх елементів, споруд, або внаслідок надзвичайних ситуацій Кабінет Міністрів України має право приймати рішення щодо вжиття тимчасових надзвичайних заходів із подолання наслідків такої ситуації відповідно до затвердженого ним порядку.

Так, відповідно до ст. 17- 1 Закону України «Про електроенергетику», держава гарантує закріплення на законодавчому рівні на весь строк застосування "зеленого" тарифу вимог щодо закупівлі всієї електроенергії, виробленої на об'єктах електроенергетики, у тому числі введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), що використовують альтернативні джерела енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), і не проданої за договорами безпосередньо споживачам або енергопостачальним компаніям, за встановленим "зеленим" тарифом, а також щодо розрахунків за таку електроенергію у повному обсязі, у встановлені строки та грошовими коштами у порядку, встановленому законом.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест» - задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест» - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг щодо невстановлення "зеленого" тарифу Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест» на вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень 2015 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України "Про електроенергетику" (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів, а саме на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року та 24 грудня 2014 року;

Зобов'язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити "зелений" тариф Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест» на розрахунковий місяць вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень 2015 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України "Про електроенергетику" (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року та 24 грудня 2014 року, відповідно - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Судді Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.