Справа № 2-а-431/1115/2010
Суддя: Щенюченко С. В.
Дата ухвалення: 2010-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-431/1115/2010
Провадження № без номера провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2010 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В., за відсутністю сторін, розглянувши в порядку скороченого провадження одноособово справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі заявник, позивач, ОСОБА_1П.) до управління праці та соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області (далі відповідач, управління праці та соціального захисту населення) про визнання дій відповідача з приводу відмови перерахувати розмір щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік протиправними та покладення на нього зобовязання провести перерахунок призначеної щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до вимог ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2010 р. до Новомиргородського районного суду надійшов вище вказаний адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення, в якому позивач зазначив, що він як інвалід 3 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з його участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, повинен отримувати щорічну одноразову допомогу на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон).

Розмір вище згаданої допомоги за Законом повинен складати 4 мінімальні заробітні плати.

Проте фактично він одержав щорічну одноразову допомогу на оздоровлення за 2010 рік у сумі 90 грн., що на думку позивача суперечить Закону.

Листом від 28.09.2010 р. відповідач незаконно відмовив у задоволенні його заяви щодо перерахунку розміру щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік.

Посилаючись на вище згаданий Закон, позивач просить суд визнати вказану відмову протиправною та покласти обов'язок на управління праці та соціального захисту населення зробити перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік та призначити її у розмірі відповідно до згаданих вимог Закону.

23.11.2010 р. до суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, згідно яким він вважає вище згадані вимоги безпідставними, бо управління праці та соціального захисту населення, на його думку, діє відповідно постановам Кабінету Міністрів України, чинному законодавству та Конституції України.

Оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов із таких міркувань.

За змістом ст. 3 та п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є публічно-правовими, а п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат тощо.

У суді безспірно встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії та йому встановлено 3 групу інвалідності безстроково через захворювання, пов'язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідними посвідченнями.

Заявнику у червні 2010 р. було виплачено одноразову допомогу на оздоровлення за 2010 рік у розмірі 90 грн.

Коли позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок вище згаданої допомоги, відповідач листом від 28.09.2010 р. відмовив у її перерахунку.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить із наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 р. № 796ХІІ (далі Закон) щорічна допомога інвалідам третьої групи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (абзац 7 ч. 4 ст. 48 Закону).

Зі змісту ст. 1 Закону не вбачається будьяких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону.

Навпаки, ст. 2 Закону передбачено обовязок Кабінету Міністрів України здійснювати застосування цих норм.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних підстав, передбачених ч. 4 ст. 48 Закону, надається одна із них, за вибором особи (ч. 5 ст. 48 Закону).

Оскільки позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та є інвалідом третьої групи, в звязку з чим перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення, йому було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у червні 2010 році у розмірі 90 грн.

Як вбачається із положень ст. 2 Закону України від 20 жовтня 2009 р. за № 1646-VI Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, законодавцем було встановлено такий розмір мінімальної заробітної плати:

з 1 листопада 2009 року 744 гривні, з 1 січня 2010 року 869 гривень, з 1 квітня 884 гривні, з 1 липня 888 гривень, з 1 жовтня 907 гривень, з 1 грудня 922 гривні.

В той же час відповідач посилається у власних запереченнях проти позову не на чинні Закони України, а на постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та від 07.04.2010 р. № 299 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2010 році відповідно до Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань.

У ч. 1 ст. 8 КАС України задекларовано, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Це означає, що адміністративний суд не повинен застосовувати положення правового акту, у тому числі закону, якщо його застосування суперечить конституційним принципам права або порушуватиме права та свободи людини і громадянина.

Частина 4 ст. 9 КАС України вказує, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховної Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вишу юридичну силу.

Саме тому суд відхиляє доводи відповідача, що розмір щорічної одноразової допомоги на оздоровлення позивача відповідає вимогам чинного законодавства.

Виходячи з принципів адміністративного судочинства верховенства права та законності, що визначає пріоритетність Законів над іншими нормативними актами, суд вважає, що державою забезпечені правові гарантії захисту прав і свобод людини, у тому числі і відносно осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки закони не містять обмежень щодо застосування ст. 48 Закону, при вирішенні постановленого перед судом питання слід керуватись не постановами Кабінету Міністрів України, а вищевказаними Законами України.

Тому відповідач повинен був виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, обраховуючи її розмір із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Таким чином, право позивача на отримання компенсаційних виплат у 2010 році порушено, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень КАС України:

ч. 2 ст. 11 суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

ст. 162 у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень протиправними і зобовязати відповідача вчинити певні дії.

Крім того, оскільки управління праці та соціального захисту населення заперечує проти адміністративного позову, згідно ст. 71 КАС України обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем не надано жодних доказів, що його посадовими особами вживалися будь-які дії, в тому числі щодо направлення бюджетних запитів на збільшення сум призначення виплат, проведення нарахування виплат, направлених на виконання положень Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи надані сторонами пояснення і заперечення, а також дослідивши письмові докази: особисті документи заявника, довідки та висновки, інформацію відповідача про розмір нарахованої та сплаченої щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, суд дійшов висновку, що позов є законним і обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню в обумовленому судом обсязі.

Витрати за розгляд справи потрібно віднести за рахунок держави.

Ураховуючи наведене, оцінюючи перелічені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і всебічному зясуванні обставин в адміністративній справі в їх сукупності, на підставі ст. ст. 6, 19, 46, 152 Конституції України, ст. ст. 48, 50, 54, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст. 2 Закону України від 20 жовтня 2009 р. за № 1646-VI Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 28/2008 (№ 10-рп/2008) та керуючись ст. ст. 2-3, 6, 8-9, 11, 17-18, 71-72, 90, 94, 97-104, 111-112, 121, 158-163, 167, 183-2, 185-186 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення про визнання дій відповідача з приводу відмови перерахувати розмір щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік протиправними та покладення на нього зобовязання провести перерахунок призначеної щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до вимог ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області з приводу відмови ОСОБА_1 перерахувати розмір щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до вимог ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до вимог ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з дня отримання копії постанови.

Суддя С. В. Щенюченко