Справа № 823/1517/15
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року справа № 823/1517/15

м. Черкаси

12 год. 51 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до державного виконавця відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції Погорнюк Інни Вікторівни про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі-позивач) звернулася у Черкаський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до державного виконавця відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції Погорнюк Інни Вікторівни (далі-відповідач), в якому просить скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору № 40359239 від 29.10.2013 винесену відповідачем.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем неправомірно винесена постанова щодо стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки остання винесена з порушенням п. 1.5.1 Інструкції, та ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідач до зали судового засідання не з'явився, заперечення на позов не надавав, явку своїх представників на судовий розгляд справи не забезпечив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив.

У провадженні відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 35758312 відкрите на підставі виконавчого листа № 2/0417/7545/2012 від 13.11.2012 Індустріального районного суду м. Дніпропетровська щодо боржника ОСОБА_2 (постанова про відкриття від 20.12.2012), яке в подальшому постановою від 02.09.2013 повернено стягувачу у зв'язку з відсутністю майна в боржника.

В подальшому, постановою від 22.10.2013 було повторно відкрито виконавче провадження № 40359239 на підставі виконавчого листа № 2/0417/7545/2012 від 13.11.2012 Індустріального районного суду м. Дніпропетровська щодо боржника ОСОБА_2 та встановлено строк до семи днів для добровільного виконання.

Однак, у зв'язку з невиконанням даної постанови у добровільному порядку протягом встановленого строку постановою від 29.10.2013 року у ВП № 40359239 про стягнення з боржника виконавчого збору, запропоновано останньому виконати її самостійно в строк до 23.07.2013 та сплатити виконавчий збір в сумі 5617,9 грн.

Не погоджуючись з винесеною постановою щодо стягнення виконавчого збору позивач звернувся до суду.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку являється Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1-2 ст. 2 Закону № 606-XIV зазначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Також, ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною 3 ст. 28 Закону № 606-XIV передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Тобто, державний виконавець має право здійснювати стягнення виконавчого збору в наступних надходженнях виконавчого документа до виконання, незалежно від того чи було здійснення стягнення під час попереднього надходження чи ні, проте лише в межах залишкової суми.

Крім того, пунктом 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012р. № 512/5 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802 (далі - Інструкція) передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Підпунктом 1.5.1 Інструкції встановлено, що постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону. Інші посадові особи органів ДВС у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

Отже, проаналізувавши постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.10.2013 ВП № 40359239 суд дійшов висновку, що остання в цілому відповідає всім необхідним вимогам Інструкції, за виключенням допущеної помилки щодо визначення строку на добровільне виконання та структури постанови (зазначення обов'язкових реквізитів).

Таким чином, користуючись можливістю ст. 11 КАС України для повного захисту порушеного права позивача, суд виходить за межі позовних вимог, враховуючи допущені помилки у постанові від 29.10.2013 ВП № 40359239 (що наявна в матеріалах справи), визнає неправомірними дії державного виконавця щодо порушення положень Інструкції.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 - 163,181 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції Погорнюк І.В. щодо порушення вимог пп. 1.5.1 п. 1.5 ч. 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 № 512/5 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за N 489/20802 при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 40359239.

В решті заявлених позовних вимог -відмовити.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 10.07.2015