Справа № 802/990/15-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/990/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

08 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Александрової К.В.,

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Іванова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зазначеним вище адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.04.2015 (вх. № 9960), просить суд:

- визнати протиправними дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Єжова Максима Валерійовича, що полягали у винесенні ним постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №38899292 від 31.03.2015 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №38899292 від 31.03.2015 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим М.В.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 26 травня 2015 року адміністративний позов задовольнив частково, а саме: визнав протиправною та скасував постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №38899292 від 31.03.2015, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим Максимом Валерійовичем; в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням відповідач оскаржив його до суду апеляційної інстанції. В своїй апеляційній скарзі відповідач порушив питання про скасування постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставин справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Аргументуючи доводи апеляційної скарги відповідач вказує на те, що Європейським судом зазначено, що зміни та доповнення внесені 14 червня 2011 року до Закону України "Про Державний бюджет на 2011 рік", відповідно до яких розмір пенсії за статтями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначаються Кабінетом Міністрів України відповідають вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу та не порушують положень Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули до суду апеляційної інстанції, а саме: представника відповідача - на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача та представника позивача - на підтримання рішення суду першої інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом з матеріалів справи, постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.05.2011 задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці про визнання дій неправомірними, зобов'язання провести перерахунок та проводити виплату у належному розмірі (адміністративна справа № 2-а-3327/11). Зокрема, визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці щодо призначення і виплати державної та додаткової пенсії в заниженому розмірі ОСОБА_2, як інваліду ІІІ групи захворювання якого пов'язано з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці провести позивачу перерахунок та виплату різниці в державній та додатковій пенсії відповідно до ст. ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю громадян у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 25.10.2010 року до припинення права на отримання державної та додаткової пенсії у зазначених розмірах; постанову суду допустити до негайного виконання (а.с. 56 ). Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013 року постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.05.2011 залишено без змін (а.с. 55 ).

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 20.06.2013 у справі "Цибулько та інші проти України", де одним із позивачів є ОСОБА_2, постановлено, що протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, зазначених у Додатку 2; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу, а також зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти ( а.с. 52-54 ).

Відповідно до поданої службової записки в.о. керівника Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, 16.07.2013 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим М.В. (далі - головний державний виконавець ВПВР ДВС України ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ( а.с. 65-66, 77).

22.07.2013 ОСОБА_2 на адресу Державної виконавчої служби України подано заяву, відповідно до якої позивач просить відкрити виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 20.06.2013, а також просить виконати рішення національного суду, яке ще не виконано ( а.с. 81 ).

31.03.2015 головним державним виконавцем ВПВР ДВС України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання зазначеного вище рішення Європейського суду з прав людини (ВП №38899292). В постанові зазначено, що рішення суду виконано фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом ( а.с. 7, 137 ).

Однак, позивач вважає, що рішення Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 виконано не у повному обсязі, у зв'язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №38899292 від 31.03.2015 року, в той час, як відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення. На думку суду першої інстанції, причини невиконання в повному обсязі рішення національного суду щодо ОСОБА_2, зокрема щодо виплат в період з серпня 2011 року ( а.с. 127 - 132 ), не були досліджені державним виконавцем.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Закону України "Про виконавче провадження" ( далі - Закон № 606-XIV ).

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 124 Конституції України закріплено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на території України.

Зазначена правова норма кореспондується зі статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 1 Закону № 606-XIV передбачено, що своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень передбачених законом, в тому числі і судових, є завдання державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний здійснити заходи, необхідні для своєчасного і повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями пункту 8 частини1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом з матеріалів справи встановлено, що на адресу позивача від управління ПФУ в м. Вінниці надійшов лист - відповідь від 24.01.2014 №3/Г-1, яким повідомлено, що вказаний орган законодавчо не наділений функціями щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "Цибулько та інші проти України" ( а.с. 123 - 124 ).

З матеріалів виконавчого провадження видно, що 12.06.2014 державним виконавцем сформовано вимогу за № 700/11-В, яку направлену на адресу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, в якій наголошено на необхідності виконати постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.05.2011. Також в зазначеній вимозі, з посиланням на пілотне рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", зазначено, що заявникам не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження, в той же час, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Крім того, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці повідомити про повне чи часткове виконання рішення національного суду, з наданням підтверджуючих документів, яке відповідно до рішення Європейського суду з прав людини повинно бути виконано в повному обсязі ще до 20.09.2013 року (а.с. 125 ).

Листом від 24.06.2014 №3527/06-33-1/09 управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці повідомило відділ примусового виконання рішень ДВС України, що управління провело перерахунок пенсії позивача у відповідності до зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням №2-а-3327/11 від 18.05.2011. Зокрема, зазначено, що кошти по перерахунку пенсії згідно рішення суду в сумі 34399,96 грн. виплачені у серпні місяці 2011 року відповідно до виплатного протоколу 162074 від 25.07.2011 року. В зв'язку з зазначеним, управління ПФ України в м. Вінниці просило закінчити виконавче провадження ( а.с. 127 ).

Як правильно зауважено судом першої інстанції, з наданої відповіді управління ПФ України в м. Вінниці випливає, що кошти згідно перерахунку пенсії відповідно до рішення суду були виплачені ОСОБА_2 лише в липні 2011 року, однак в подальшому пенсійні виплати в розмірі, встановленому рішенням національного суду, не здійснювались. Про зазначені обставини також свідчать документи, додані до відповіді управління ПФ України в м. Вінниці (а.с. 128 - 132 ).

Системний аналіз встановлених судом обставин дає право дійти висновку, що на момент винесення спірної постанови зазначене рішення Європейського суду з прав людини щодо ОСОБА_2 не було фактично виконано в повному обсязі.

Колегія суду апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги посилання державного виконавця в постанові про закінчення виконавчого провадження на лист Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014, як на одну з обставин, що свідчить про виконання рішення національного суду щодо ОСОБА_2 в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що висновок державного виконавця про фактичне виконання рішення суду, який став підґрунтям для винесення оскарженої постанови про закінчення виконавчого провадження, зроблений лише на підставі листа Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014, що суперечить приписам статті 124 Конституції України та вимогам статтей 1, 11, пункту 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV.

Посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає не обґрунтованими і логічно непослідовними, оскільки уривки рішень Європейського суду, наведені в апеляційній скарзі вказують лише на можливість держави самостійно корегувати свої бюджетні асигнування і сприяти стабілізації економічного середовища країни, однак, в жодному разі не означають, що відсутність коштів у боржника обумовлює необов'язковість судового рішення.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та суперечать приписам законодавства.

З огляду на це, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову в частині визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №38899292 від 31.03.2015 та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з вимогами статті 159 КАС України.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 13 липня 2015 року.

Головуючий суддя Боровицький О. А.

Судді Граб Л.С.

Сапальова Т.В.