Справа № 2а-7655/10/0470
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2015 р. м. Київ К/800/3459/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року у справі за позовом комунального підприємства «Дорожник» до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, треті особи: Дніпродзержинська міська рада, Фонд комунальної власності м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, Державна податкова інспекція у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» про визнання дій протиправними та скасування акту, -

ВСТАНОВИВ:

2 липня 2010 року Комунальне підприємство «Дорожник» (надалі - Підприємство, позивач, боржник) звернулось до суду з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції (виконавча служба, відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:- Дніпродзержинська міська рада, Фонд комунальної власності м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, Державна податкова інспекція у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», в якому просило:

- визнати протиправними дії відповідача щодо реалізації 28 квітня 2010 року рухомого та нерухомого майна - майнового комплексу, розташованого на АДРЕСА_1, яке належить територіальній громаді міста Дніпродзержинськ та закріпленого на праві повного господарського відання за позивачем;

- визнати протиправним та скасувати акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, складений 18 травня 2010 року у м. Дніпродзержинську заступником начальника Дніпропетровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції щодо майнового комплексу нежитлових будівель, розташованого на АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем протиправно проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: майнового комплексу нежитлових будівель загальною площею 8366 кв. м, який складається з механічних майстерень, гаража, перепускного пункту, адміністративної будівлі, трансформаторної підстанції, підвалу із входом, огорожі, асфальтозмішувача, резервуару для бітуму, бітумосховище, бензоколонки, мийної естакади, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Нерухоме майно) .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року рішення першої інстанції скасовано, позовні вимоги Підприємства задоволені повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, оскільки вважає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, допустив порушення його прав.

Вказав, що ухиляння Дніпродзержинської міської ради від надання згоди на реалізацію нерухомого майна не перешкоджало виконавчій службі примусово виконувати рішення суду. Крім того, Підприємство пропустило десятиденний строк звернення до адміністративного суду, хоча позивачу було відомо про проведення прилюдних торгів, він належним чином отримував відповідні документи, однак не оскаржував їх в судовому порядку.

Просив скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013, залишивши в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2012 року.

Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради надіслав до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Позивач є комунальним підприємством, код ЄДРПОУ - 31329952.

22 грудня 2000 року рішенням Дніпродзержинської міської ради № 269-13/XXIII «Про перерозподіл майна Комунального підприємства «Дніпродзержинське експлуатаційно-лінійне управління автодоріг» позивача було наділено майном за рахунок перерозподілу комунального майна, що знаходиться на балансі Комунального підприємства «Дніпродзержинське експлуатаційно-лінійне управління автодоріг», відповідно до прикріпленого додатку.

14 лютого 2001 року наказом Фонду Комунальної власності Дніпродзержинської міської ради від № 05/13 «Про перерозподіл майна Комунального підприємства «Дніпродзержинське експлуатаційно-лінійне управління автодоріг» Підприємству передано у повне господарське відання майно згідно з додатком.

Відповідно до статуту Підприємства, затвердженого наказом Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська № 05/26 від 1 вересня 2006 року, майно підприємства є комунальною власністю Дніпродзержинської міської ради та закріплене за підприємством (балансоутримувачем) для виконання статутних завдань, належить йому на праві повного господарського відання.

З 21 травня 2004 року на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № В-02-02 щодо стягнення заборгованості з Підприємства на користь юридичних осіб, в тому числі Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, в якому протягом всього періоду було об'єднано 23 виконавчі документа на загальну суму 1 655 276, 21 грн.

Оскільки Підприємство у добровільному порядку заборгованість по виконавчим документам не сплачувало, було звернуто стягнення на майно боржника.

При проведенні виконавчих дій державним виконавцем були винесені постанови про арешт коштів боржника від 10 вересня 2004 року, 25 квітня 2005 року, 21 березня 2007 року, 14 січня 2008 року.

У зв'язку з тим, що коштів, які містяться на арештованих рахунках боржника було недостатньо для задоволення вимог стягувачів, відповідачем проведені дії щодо звернення стягнення на інше майно боржника.

14 січня 2010 року відповідачем складено акт опису та арешту саме Нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 14 січня 2010 року за вих. № 01/02-02/67 відповідач повідомив Дніпродзержинську міську раду про розмір вимог стягувачів по зведеному виконавчому провадженню відносно Підприємства та те, що у разі несплати боржником заборгованості арештоване майно, яке знаходиться на балансі підприємства - боржника буде передано примусовій реалізації.

12 лютого 2010 року відповідачем було укладено договір про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна з Державною акціонерною компанією «Національна мережа аукціонних центрів».

Прилюдні торги з реалізації описаного та арештованого майна боржника були призначені на 28 квітня 2010 року.

Згідно з протоколом № 375/4 від 28 квітня 2010 року відбулись прилюдні торги з реалізації арештованого майна.

Вказане майно за результатами прилюдних торгів було реалізоване покупцеві ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що не вбачає в діях відповідача будь-яких порушень вимог чинного законодавства, зокрема, й щодо складання акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, оскільки, відповідно до частини другої статті 64 Закону України N 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (надалі - Закон N 606-XIV) у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів, достатніх для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне боржникові - юридичній особі на праві власності або закріплене за ним, у тому числі на майно, яке обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (за винятком майна, виключеного з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

Скасовуючи рішення першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для реалізації нерухомого майна, оскільки воно належить комунальній громаді м. Дніпродзержинська, також відповідач не надав доказів звернення до Дніпродзержинської міської ради та отримання згоди на реалізацію зазначеного майна.

Однак, із висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 731680 від 2 вересня 2008 року воно належить громаді м. Дніпродзержинська на праві комунальної власності.

Частинами другою, третьою статті 62 Закону N 606-XIV (в редакції від 5 листопада 2009 року, що діяла на момент складення опису та арешту Нерухомого майна) у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, приміщення, земельну ділянку державний виконавець запитує відповідні місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування про належність зазначеного майна боржникові на праві власності та його вартість, а також запитує нотаріальний орган, чи не знаходиться це майно під арештом.

Одержавши документальне підтвердження належності боржникові на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна, державний виконавець накладає на них арешт шляхом опису і оцінки за їх вартістю на момент арешту та надсилає повідомлення нотаріальному органу за місцем знаходження майна вимогу про реєстрацію даного факту. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє цих осіб.

Однак, судами не з'ясовано чи встановлював державний виконавець власника Нерухомого майна перед накладенням арешту, чи направляв відповідні запити згідно із вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини восьмої статті 60 Закону України N 280/97-ВР від 21 травня 1997 року «Про місцеве самоврядування» (в редакції від 16 квітня 2009 року, що діяла на момент складення опису та арешту Нерухомого майна) право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Судами першої та апеляційної інстанції не встановлено факту звернення відповідача до проведення прилюдних торгів до Дніпродзержинської міської ради за згодою щодо реалізації нерухомого майна.

Окрім того, згідно з частиною другою статті 53 КАС України, якщо адміністративний суд при прийнятті позовної заяви, підготовці справи до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Судом першої інстанції встановлено, що нерухоме майно за результатами прилюдних торгів реалізоване ОСОБА_3

Звертаючись із касаційною скаргою, ОСОБА_2 вказав, що на момент прийняття оскаржуваного судового рішення нерухоме майно належало йому на підставі договору дарування ВМХТ 341930, реєстр № 1892 від 17 вересня 2010 року.

Проте, судами попередніх інстанцій не було досліджено даної обставини, не залучено ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_2, хоча рішення першої і апеляційної інстанції впливали на їх права і обов'язки.

Також необхідно зазначити, що ОСОБА_2 у касаційній скарзі наголошує щодо пропущення строку Підприємством для звернення до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивач звернувся із пропуском строку, оскільки акт опису і оцінки майна отримано Підприємством 23 березня 2010 року, здійснення реалізації арештованого майна проведено відповідно до акту про проведення прилюдних торгів від 18 травня 2010 року.

Скасовуючи рішення першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що строк на звернення до суду Підприємством не пропущено, оскільки оскаржуваний акт було направлено позивачу 14 червня 2010 року.

Із даним висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

До суду позивач звернувся 2 липня 2010 року. Із позовних вимог вбачається, що Підприємство оскаржує дії державного виконавця, які полягають у проведенні прилюдних торгів щодо реалізації нерухомого майна. Акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна датований 18 травня 2010 року. В матеріалах справи міститься супровідний лист від 14 червня 2010 року відповідно до якого Підприємству було надіслано вищенаведений акт, однак не встановлено судами попередніх інстанцій коли саме позивач отримав даний акт, а отже і не встановлено день, коли позивач дізнався про своє порушене право.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведених вище підстав судові рішення першої та апеляційної інстанції не можуть вважатись законними та обґрунтованими, що є підставою для їх скасування відповідно до вимог частини другої статті 227 КАС України.

За правилами цієї статті підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2012 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року - скасувати, а справу (№ 2а-7655/10/0470) направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.