Справа № 2а-321/11
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ К/800/34645/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства «ВікторіС» на постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.03.2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2013 року у справі за позовом Приватного підприємства «ВікторіС» до Управління капітального будівництва Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада, про визнання відмови незаконною,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року Приватне підприємство «ВікторіС» звернулося до суду з позовом до Управління капітального будівництва Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада, про визнання відмови незаконною.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 29.03.2011 року у задоволенні позовних вимог Приватному підприємству «ВікторіС» було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2013 року апеляційну скаргу Приватного підприємства «ВікторіС» - задоволено частково. Постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.03.2011 року - змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову. В решті постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.03.2011 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Приватне підприємство «ВікторіС», не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.03.2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2013 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Приватного підприємства «ВікторіС» задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, змінене рішенням суду апеляційної інстанції, постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням міської адміністрації Львівської міської ради народних депутатів від 17.05.1994 року № 609 «Про передачу Приватному підприємству «ВікторіС» дольової участі на будівництво громадського центру № 82 в мікрорайоні «Сихів-20» передавалася дольова участь на будівництво громадського центру № 82 в мікрорайоні «Сихів-20» з оплатою 30% вартості незавершеного будівництва станом на 01.01.1994 року з розрахунку вартості 1 м2 загальної площі еквівалентної 200 дол. США по діючому, на день перерахування, комерційному курсу.

На підставі угоди від 06.06.1994 року та угоди про внесення змін та доповнень до угоди від 06.06.1994 року, яка підписана Управлінням капітального будівництва Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради 12.12.2007 року, Приватне підприємство «ВікторіС» зобов'язалося здійснити будівництво громадського центру корп. № 82 в мікрорайоні Сихів-20, загальною площею 5488 м2. У відповідності до угоди та внесених до неї змін позивач набув статусу замовника та інвестора на вказаний об'єкт будівництва, який знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відповідача на підставі державного акту № 165, виданого в 1982 році. Загальна площа земельної ділянки становить 0,9721 га та знаходиться за адресою м. Львів, пр. Червоної Калини, 91.

26.12.2007 року Управління капітального будівництва Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради передало позивачу за актом приймання-передачі об'єкт незавершеного будівництва та виконавчу документацію на об'єкт незавершеного будівництва - громадського центру № 82 в мікрорайоні «Сихів-20» (блок А і блок Б). В акті сторонами зазначено, що відсутня дозвільна документація. Позивач не може у встановленому законом порядку погодити містобудівну та проектну документацію і отримати дозвільну документацію на початок виконання робіт по будівництву об'єкта нерухомості, адже відповідач як користувач земельної ділянки не погоджується із вилученням такої землі для цілей будівництва об'єкту нерухомості.

Вказаний об'єкт незавершеного будівництва - громадський торговий центр, який розташований на земельній ділянці площею 0,9721 га, що знаходиться за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 91, яка згідно державного акту № 165 від 1982 року належить Управлінню капітального будівництва Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.

Для початку виконання будівельних робіт позивачу необхідно отримати дозволи та погодити проектну документацію, що в розумінні статті 22 Закону України «Про основи містобудування», статтей 24, 29 Закону України «Про планування і забудову території» неможливо здійснити без надання документів, що підтверджують землекористування. Дану документацію позивач не може оформити, оскільки відповідач не надає згоди на вилучення із його постійного користування земельної ділянки призначення, якою є обслуговування громадського центру корп. № 82 в мікрорайоні Сихів - 20.

У зв'язку вищенаведеним Приватне підприємство «ВікторіС» просить визнати незаконною відмову Управління капітального будівництва департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради в наданні згоди на вилучення з постійного користування земельної ділянки площею 0,9721 га, що знаходиться за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини,91 для потреб Приватного підприємства «ВікторіС».

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим

Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи

комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної

плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок,

будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Згідно із статтею 143 Земельного кодексу України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі:

а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів;

в) конфіскації земельної ділянки;

г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності;

ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки;

д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Враховуючи, що предметом спору є зобов'язання відповідача надати згоду на вилучення земельної ділянки, а відповідно до норм чинного законодавства, якщо землекористувач не погоджується на вилучення земельної ділянки, суд не вправі це зробити, а перелік підстав примусового вилучення земельної ділянки, визначений статтею 143 Земельного кодексу України, є вичерпним, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність вимог про визнання незаконною відмови Управління капітального будівництва департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради в наданні згоди на вилучення з постійного користування земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «ВікторіС» - залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.03.2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2013 року у справі за позовом Приватного підприємства «ВікторіС» до Управління капітального будівництва Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада, про визнання відмови незаконною - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз