Справа № 825/1920/15-а
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м.Чернігів Справа № 825/1920/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Сугакової Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Будлянського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання незаконною відповіді та зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

12.06.2015 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України у Чернігівській області про визнання незаконною відповіді та зобов'язання вчинити певні дії.

В судовому засіданні проведено заміну неналежного відповідача Головне управління Державного агентства земельних ресурсів України у Чернігівській області на Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області згідно постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що лист про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків у осіб та суб'єктів владних повноважень і несе лише інформаційний характер, а отже не породжує правовідносин. Відповідно до п. 9. Положення про Головне управління Держземагенства (Держгеокадастру) в області, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 30.05.2012 за №852/21164, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру, а згідно п. 11 начальник Головного управління підписує накази Головного управління. Позивач вважає, що відмова у наданні дозволу повинна бути у формі наказу відповідно до положення про Головне Управління Держземагенства(Держгеокадастру) в області, так як наказ буде вважатися нормативно-правовим актом індивідуальної дії.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позові з наданням додаткових пояснень.

Представник відповідача позов не визнав та в судовому засіданні надав заперечення та пояснення по справі, в яких просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, пояснивши, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області керується Конституцією України, законами України та Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Тому, розглянувши заяву позивача від 08.05.2015 № 3730/0/5-15 та виявивши, що земельна ділянка з приводу якої звертався позивач, включена до проекту відведення земельних ділянок щодо розширення меж м. Ніжин, Головне управління, як орган державної влади не мало жодних підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Тобто, оскаржена відповідь прийнята у спосіб, в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач звернувся до Начальника головного управління Держземагенства у Чернігівській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі ст. 123 Земельного кодексу України, щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Григоро-Іванівської сільської ради та додав до клопотання копію паспорту і графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

Право на землю має конституційну основу, адже ст. 14 Основного Закону визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Безпосередньо Земельний кодекс України (далі - ЗК України) сформулював загальні правила виникнення прав на землю, відповідно до якого громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI внесено ряд змін до земельного законодавства, в тому числі і до Земельного кодексу України. Відповідно до цих змін (ч. 4 ст. 122 ЗК України) з 01.01.2013 центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Земельне законодавство передбачає (ст.ст. 118; 123; 124 ЗК України), що зацікавлена особа в заяві про надання земельної ділянки вказує орієнтовну площу цієї земельної ділянки, ії цільове призначення та місцезнаходження.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Головним управлінням Держземагенства розглянуто заяву стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району та за результатами розгляду заяви позивача надіслано відповідь про неможливість надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до інформації, наданої управлінням Держземагенства у Ніжинському районі, зазначена в заяві земельна ділянка знаходиться в межах масиву, який проектом землеустрою щодо встановлення та зміни адміністративної межи міста Ніжина передбачений до включення в адміністративні межі м.Ніжин та даний проект землеустрою погоджено рішенням двадцять третьої сесії шостого скликання Чернігівської обласної ради від 23.01.2015 та передано на розгляд до Верховної Ради України.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Крім того, слід зазначити, що ч. 7 ст. 118 ЗК України та наказ Держземагентства України від 31.03.2015 № 83 про «Порядок реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, міста Києві повноважень з передачі земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб» не містять посилань, саме в якій формі виноситься відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та жодним чином не йдеться мова у вигляді якого документу оформлюється рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність або користування.

Слід зазначити, що сам факт надання відповідачем відповіді на клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки в межах Григоро-Іванівської сільської ради не свідчить про відсутність права у останнього після отримання такої відповіді звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування уповноваженого вирішити питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою після включення бажаної земельної ділянки в адміністративні межі м. Ніжин.

Дослідивши фактичні обставини справи, перевіривши підстави відмови відносно надання дозволу на розробку проекту землеустрою та пов'язану з цим позовну вимогу про зобов'язання надати відповідь на клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки в межах Григоро-Іванівської сільської ради, встановлено, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України та Положенням про Головне Управління Держземагенства в області, тому, розглянувши заяву позивача від 08.05.2015 № 3730/0/5-15 та виявивши, що земельна ділянка з приводу якої звертався гр. ОСОБА_3 включена до проекту відведення земельних ділянок щодо розширення меж м. Ніжин, як орган державної влади не мав жодних підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Враховуючи викладене та відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, ст.ст. 118, 122 Земельного кодексу України, суд прийшов до висновку, що позов про визнання незаконною відповіді та зобов'язання вчинити певні дії - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 52, 71, 72, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк