Справа № 826/10775/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 липня 2015 року № 826/10775/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Гарника К.Ю., суддів Добрівської Н.А., Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Непомнящій А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної реєстраційної служби України Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Бродюк Ірини Юріївни Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна
про визнання протиправним, скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної реєстраційної служби України (далі по тексту - відповідач-1), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Бродюк Ірини Юріївни (далі по тексту - відповідач-2), Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (далі по тексту - відповідач-3), в якому просить:

- зобов'язати Комунальне підприємство Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна скасувати реєстрацію від 10 січня 2000 року за реєстровим № 25908 в реєстровій книзі № 133-51 дублікату договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку на праві особистої власності № 4у-3674, виданого Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 09 грудня 1999 року;

- визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни від 05 грудня 2014 року № 17747133 про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1;

- зобов'язати Державну реєстраційну службу України вчинити дії щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 84,9 кв.м., жилою площею 61,9 кв.м., на підставі договору дарування від 28 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2с-430, згідно поданої заяви від 20 жовтня 2014 року та доданого до заяви пакету документів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/10775/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 07 липня 2015 року.

У судовому засіданні 07 липня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов у повному обсязі, представники відповідачів заперечили проти позову. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_1 (позивач) є сином померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4.

Відповідно до договору дарування від 28 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2с-430, батько позивача, ОСОБА_4, подарував позивачу, ОСОБА_1, жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, жилою площею 61,9 кв.м, який розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м., а також слідуючи господарські та побутові споруди: сарай, погріб, гараж, вбиральня.

Зазначений будинок належав ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі і договору на право забудови будинку, посвідченого Сьомою київською державною нотаріальною конторою 18 лютого 1956 року № 1248 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 02 жовтня 1984 року за № 25908.

20 жовтня 2014 року позивачем до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1) до якою додано: документ, що посвідчує особу заявника - копія паспорта позивача; копія дублікату реєстраційного номера облікової картки фізичної особи - платника податків згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків від 25 травня 2007 року; договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме мато чи його дублікат - копія договору дарування від 28 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2с-430; оригінал квитанції про сплату за надання витягу з Державного реєстру прав; оригінал квитанції про сплату адміністративного збору.

Проте, рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Бродюк Ірини Юріївни від 05 грудня 2014 року № 17747133 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності.

Підставою для прийняття такого рішення вказано, що подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки на реєстрацію подано договір дарування від 28 травня 1992 року № 2с-430 ОСОБА_4 дарує ОСОБА_1 житловий будинок, вищезазначений договір не був зареєстрований в органах БТІ до 2013 року, згідно інформаційної довідки БТІ від 01 грудня 2014 року (ПБ - 2014 № 4993) вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі дублікату договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку на праві особистої власності (дублікат виданий 09.12.1999 р. № 4у-3674), та зареєстрований в БТІ 10 січня 2000 року за Р№ 25908 в реєстрову книгу № 133-51.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду заяви позивача про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, державний реєстратор звертався із запитом до Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна щодо надання інформації відносно реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 із зазначенням суб'єкта права власності, записів у реєстрову книгу та реєстрового номеру.

На вищевказаний запит Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна надано інформаційну довідку від 01 грудня 2014 року ПБ -2014 № 4993, відповідно до за даними Бюро, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований за ОСОБА_4 (згідно з правовстановлюючим документом) на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого 18 лютого 1956 року № 1248 Київською державною нотаріальною конторою № 7, дублікат виданий 09 грудня 1999 року № 4у-3674 Київською державною нотаріальною конторою №7 та зареєстрований в Бюро 10 лютого 2000 року за реєстровим номером 25908 в реєстрову книгу № 133-51.

На підставі отриманою інформації, Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Бродюк Іриною Юріївною відмовлено у реєстрації права власності на спірне майно.

Звернувшись до адміністративного суду, позивач, серед іншого, просить зобов'язати Комунальне підприємство Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна скасувати реєстрацію від 10 січня 2000 року за реєстровим № 25908 в реєстровій книзі № 133-51 дублікату договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку на праві особистої власності № 4у-3674, виданого Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 09 грудня 1999 року.

При цьому, обґрунтовуючи поважність пропуску строку звернення до суду в цій частині позову, представником позивача зазначено, що самому позивачу стало відомо про спірний запис лише у 2014 році зі змісту рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Бродюк Ірини Юріївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. За відсутності інших доказів, судом прийняті вищезазначені доводи, а причини пропуску строку звернення до суду визнані поважними.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, суд враховує, що відповідно до договору дарування від 28 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2с-430, батько позивача, ОСОБА_4, подарував позивачу, ОСОБА_1, жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, жилою площею 61,9 кв.м, який розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Тобто, для виникнення права власності за договором дарування достатньо факту прийняття дарунку обдарованим. За цією нормою, виникнення права власності на підставі договору дарування не пов'язується з реєстрацією в органах БТІ.

Разом з тим, перехід права власності вважається не завершеним за відсутності реєстраційних документів в органах БТІ.

В даному випадку, позивачем не було зареєстровано у встановленому порядку право власності на подарований жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, жилою площею 61,9 кв.м, який розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Відповідна копія договору № від 23 квітня 2005 року про надання телекомунікаційних послуг, укладений між позивачем та ВАТ «Укртелеком», копія акту звірки фактичного використання річних обсягів природного газу за 2010 рік, копія будинкової книги свідчать, що обдарованим (позивачем) прийнятий подарунок, а саме: жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, жилою площею 61,9 кв.м, який розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Матеріали справи не місять доказів скасування, визнання недійсним або нікчемним договору дарування від 28 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2с-430, відтак зазначений договорі станом на момент розгляду справи є чинним та при відповідному зверненні до державного реєстратора може бути підставою для реєстрації права власності за позивачем на жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, жилою площею 61,9 кв.м, який розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4 2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Вищезазначена стаття встановлює виключний перелік підстав для відмови у реєстрації права власності, серед яких, підстава з якої відмовлено позивачу - подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Як зазначено у судовому засіданні відповідачем та вбачається зі самого змісту спірного рішення, підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності стали відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в БТІ відбулась 10 січня 2000 року, тобто після укладення договору дарування від 28 травня 1992 року вказаного об'єкта нерухомого майна сину ОСОБА_1

При цьому, відповідачем зазначено, що позивачем подано належний пакет документів для реєстрації права власності, а чинний договір дарування є підставою для реєстрації права власності на жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, жилою площею 61,9 кв.м, який розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

З огляду на встановлену в даному провадженні належність заяви позивача про реєстрацію права власності на жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, жилою площею 61,9 кв.м, який розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м. та подання останнім чинного договору дарування, суд вважає, що останньому неправомірно відмовлено у проведенні реєстрації.

Проте, позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни від 05 грудня 2014 року № 17747133 про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1; зобов'язання Державної реєстраційної служби України вчинити дії щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 84,9 кв.м., жилою площею 61,9 кв.м., на підставі договору дарування від 28 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2с-430, згідно поданої заяви від 20 жовтня 2014 року та доданого до заяви пакету документів не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією - органів державної реєстрації права.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду -тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень -ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Вищезазначені позовні вимоги розцінюється Окружним адміністративним судом м. Києва саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому, на думку суду, задоволені бути не можуть.

Проте, колегія суддів вважає, що адміністративний позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом скасування спірного рішення та зобов'язання Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Бродюк Ірини Юріївни повторно розглянути заяву щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 84,9 кв.м., жилою площею 61,9 кв.м., на підставі договору дарування від 28 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2с-430, згідно поданої заяви від 20 жовтня 2014 року та доданого до заяви пакету документів та з урахуванням висновків суду з огляду на наступне.

Щодо вимоги про зобов'язання Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна скасувати реєстрацію від 10 січня 2000 року за реєстровим № 25908 в реєстровій книзі № 133-51 дублікату договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку на праві особистої власності № 4у-3674, виданого Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 09 грудня 1999 року колегія суддів вважає відсутніми підстави для її задоволення оскільки: по-перше: позовна вимога висунута до органу, який ліквідований та не виконує функцій, які просить зобов'язати його вчинити позивач; по-друге, перебування права власності на спірне майно у ОСОБА_4 (до смерті) та відсутність доказів реєстрації позивачем договору дарування за собою, свідчать про правомірність реєстрацію від 10 січня 2000 року за реєстровим № 25908 в реєстровій книзі № 133-51 дублікату договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку на праві особистої власності, а відтак і про відсутність підстав для її скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами частково не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи за меж позовних вимог та з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни від 05 грудня 2014 року № 17747133 про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1.

3. Зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Бродюк Ірину Юріївну повторно розглянути заяву щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 84,9 кв.м., жилою площею 61,9 кв.м., на підставі договору дарування від 28 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2с-430, згідно поданої заяви від 20 жовтня 2014 року та доданого до заяви пакету документів та з урахуванням висновків суду.

4. В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя К.Ю. Гарник

Судді Н.А. Добрівська

Т.О. Скочок