Справа № 2а-4275/09/0870
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2009-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Категорія статобліку 2.5
ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2009 року о 17 год. 03 хв. Справа № 2а-4275/09/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н.В.

при секретарі Світлицькій О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, м. Запоріжжя

до: Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського

управління юстиції, м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 18.08.2009 р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 34131 від 23.12.2008 р.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, в якому просить суд визнати протиправними дії Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції по проведенню опису й арешту майна трикімнатної квартири загальною площею 87,69 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Анголенко, 14/24, вартістю 89 000,00 доларів США. В обґрунтування позову посилається на те, що дії по проведенню опису й арешту майна є протиправними, оскільки вчинені з порушенням прав позивача та норм Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема вказує, що відповідач в порушення ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження»почав примусове виконання виконавчого напису № 691 від 13.02.2009 р. не зясувавши, що в дійсності позивачем не було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження, чим фактично позбавлено боржника законного права на добровільне виконання. Зазначає, що арешт та опис майна відповідачем проведено з порушенням ст. ст. 24, 55 Закону України «Про виконавче провадження»без попереднього винесення відповідної постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження. Крім того, вважає, що вказані дії відповідача суперечать положенням п. 2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки проведено опис і накладено арешт на майно вартістю 89 000,00 доларів США, що значно перевищує суму стягнення - 85 676,08 грн. Зазначає, що відповідачем на підставі акту опису і арешту майна накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, яким позивач володіє спільно з своєю дружиною ОСОБА_4, тобто в порушення п. 8 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець без отримання відповідного судового рішення незаконно наклав арешт на все майно, часткою в якому володіє інша особа, і як наслідок позбавив останню законного права на володіння, користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд, як це передбачено приписами ст. 319 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач позов не визнає, в письмовому відзиві від 17.08.2009 р. (вих.№ 11423/1) посилається на те, що державним виконавцем при вчиненні виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 691 від 13.02.2009 р. були в повному обсязі дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вищевикладені заперечення.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.

26.12.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк»та гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (іпотекодавці), які є майновими поручителями по зобовязаннями за кредитним договором № 0 від 21.12.2007 р. та кредитному договору № 0 від 26.12.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанком»та ОСОБА_5, укладено договір іпотеки № 0/3. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно - трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

13.02.2009 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4

10.03.2009 р. постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 691 від 13.02.2009 р.

01.04.2009 р. державним виконавцем Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

10.07.2009 р. державним виконавцем складено акт опису й арешту майна № АА 864150 трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Не погоджуючись із діями Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції по проведенню опису й арешту майна, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та

пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не

пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ (ч. 5 ст. 24 Закону).

Як зазначалося вище, 10.03.2009 р. постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 691 від 13.02.2009 р.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що супровідним листом від 11.03.2009 р. вих. № 2518/1 постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена ОСОБА_1 Таким чином, державним виконавцем в повному обсязі виконані вимоги ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження»арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Аналіз змісту вказаної норми дає підстави стверджувати, що арешт на майно боржника накладається декількома різними способами, а закон при цьому не ставить у залежність обовязковість застосування того чи іншого способу від певних обставин.

Долученими до справи доказами підтверджується, що під час здійснення виконавчих дій, державним виконавцем Жовтневого ВДВС 01.04.2009 р. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4.

Крім того, 10.07.2009 р. державним виконавцем складено акт опису й арешту майна № АА 864150 трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Тому посилання позивача на порушення Жовтневим ВДВС вимог п. 6 ст. 24 та п. 2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження»є необґрунтованими, оскільки вказані норми передбачають право державного виконавця накласти арешт на майно боржника та оголосити заборону на його відчуження під час відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 55 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на

все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Судом встановлено, що згідно виконавчого напису від 13.02.2009 р. № 691 за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано стягнути 85676,08 грн.

Пунктом 1.2 Договору іпотеки № 0/3 від 26.12.2007 р. передбачено, що ринкова вартість предмету іпотеки трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5, становить 527615,00 грн. Тобто, фактично, заборгованість, яку слід стягнути значно менше.

В той же час слід враховувати, що відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, незалежно від суми зобовязання, яке забезпечувалося іпотекою, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязання шляхом звернення стягнення саме на предмет іпотеки. Отже зазначення в акті опису та арешту майна, переданого в іпотеку, про застосування арешту та заборони його відчуження лише у межах суми стягнення за виконавчими документами є недоцільним, оскільки до стягнення звертається все майно, яке забезпечувало виконання зобовязання. Після реалізації предмета іпотеки, решта коштів, що залишилася після погашення боргу, буде повернута боржнику.

Також не приймаються до уваги доводи позивача про порушення відповідачем вимоги ч.8 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»з огляду на таке. Відповідно до вказаної норми, у випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Як зазначалося вище, згідно умов договору іпотеки № 0/3 від 26.12.2007 р., ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є майновими поручителями та відповідно і іпотекодавцями по зобовязанням за кредтитними договорами № 0 від 26.12.2007 р. та № 0 від 26.12.2007 р., тобто їх відповідальність є солідарною.

Крім того, слід враховувати, що ч. 8 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження»передбачає обовязок державного виконавця звернутися до суду із вимогами про визначення частки у спільному майні подружжя у випадку звернення стягнення на майно. Опис та арешт майна є лише початковою стадією звернення стягнення на майно, тому у разі виникнення необхідності встановлення частки у спільному майні, державний виконавець у подальшому не позбавлений права звернутися до суду для вирішення вказаного питання.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дескримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто проятгом розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що дії Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції по проведенню опису й арешту майна згідно виконавчого напису нотаріуса № 691 від 13.02.2009 р. є законними та обґрунтованими, вчинені у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72, 159-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання дій протиправними, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня її складення у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя Н.В. Стрельнікова

Постанову складено у повному обсязі 25 серпня 2009 р.