Справа № 2а-8217/10/0870
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

08 липня 2015 року м. Київ К/800/27989/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Логвиненка А.О.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» до Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області про визнання нечинною вимоги, за касаційною скаргою ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року і ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2010 року ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просило визнати нечинною вимогу Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області № 08-06-14-14/6899 від 14.09.2010 в частині пунктів 2, 4, 5, 27.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу на новий судовий розгляд.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що Контрольно-ревізійним управлінням в Запорізькій області проведена ревізія фінансово господарської діяльності ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за період з 01.10.2008 по 01.07.2010, за результатами якої складено акт № 060/0016 від 31.08.2010 про виявлені порушення.

На цій підставі відповідачем складено вимогу № 08-06-14-14/6899 від 14.09.2010, спірними пунктами 2, 4, 5, 27 якої від позивача вимагалось:

2. Оформити акти виконаних робіт на суму 6349131,63 грн., відобразити в обліку дебіторську заборгованість та провести претензійно-позовну роботу щодо отримання цих коштів. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні доходів, шкоду у порядку та розмірі встановленому ст. ст. 130-136 КЗпП України;

4. Провести претензійно-позовну роботу з одержувачем благодійної допомоги щодо повернення коштів у сумі 37100 грн. В іншому випадку відшкодувати заподіяну безпідставним наданням благодійної допомоги шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст. ст. 130-136 КЗпП.

5. Відкоригувати в обліку вартість активів шляхом списання на витрати різниці між первісною та справедливою вартістю.

27. В подальшому дотримуватися законодавства про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти.

Так, Закон України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон) передбачав, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону, згідно з яким Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За результатами аналізу наведених положень колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення (повернення коштів).

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання нечинною вимоги Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області № 08-06-14-14/6899 від 14.09.2010 в частині пунктів 2, 4, проте з інших викладених судом касаційної підстав.

Оскільки решта позовних вимог про визнання нечинною вимоги Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області № 08-06-14-14/6899 від 14.09.2010 в частині пунктів 5, 27 є похідними, вони також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» відхилити, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року і ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: