Справа № 820/4692/15
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 червня 2015 р. № 820/4692/15

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Тітова О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Костіної А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК" про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі по тексту позивач, ОСОБА_4 Б.) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_6 (далі по тексту відповідач, державний реєстратор), треті особи: ОСОБА_3 (далі по тексту третя особа -1, ОСОБА_3А.), ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК" (далі по тексту третя особа -2, ПАТ "УКРСИББАНК" в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії відповідача, державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_5 щодо відмови позивачу у проведені державної реєстрації права власності;

- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_5 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №21057366 від 30 квітня 2015 року;

- зобовязати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири № 14 в будинку № 17 корпус 2 по вул. Іскринській у м. Харків відповідно до рішення Московського районного суду м. Харків від 10 лютого 2014 року у справі № 643/5316/13-ц 2/643/153/14 за позивачем ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що реєстратор необґрунтовано відмовив у державній реєстрації частини квартири за позивачкою, оскільки відповідач невірно у рішенні послався, як на підставу для відмови в реєстрації на п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно якої у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону, оскільки в цій нормі йдеться про відчуження майна, а до реєстратора було подане рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2014 року у справі № 643/5316/13-ц 2/643/153/14 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, що, на думку позивача, не є відчуженням.

А тому, як вказує позивач, не зважаючи на наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна записів про арешт квартири на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 18.12.2008 р., Московського ВДВС ХМУЮ від 18.01.2012 р., заборони на нерухоме майно, за договором іпотеки 7054 від 03.10.2007 р., а також запису в Державному реєстрі іпотек про іпотеку, зареєстровану 03.10.2007 р. на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 03.10.2007 р. № 7054, державний реєстратор був зобовязаний вчинити реєстрацію права власності на підставі заяви позивача.

Тому зазначає, що рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_5 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №21057366 від 30 квітня 2015 року, яким ОСОБА_4 відмовлено у державній реєстрації права власності, є незаконним та таким, що порушує її права.

Відповідач до суду надав письмові заперечення, в яких зазначив про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення реєстратор діяв в порядку, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки подане позивачем судове рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2014 року у справі № 643/5316/13-ц 2/643/153/14 про визнання права власності на 1/2 частину квартири тягне за собою зміну правового режиму нерухомого майна - зміна, що є безумовною перешкодою у проведенні реєстраційних дій щодо права власності, заявленого до державної реєстрації через наявність записів про обтяження вказаного майна.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити повністю в його задоволення.

Третя особа -1 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Третя особа-2, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, до суду свого представника не направила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі до суду не надходило.

Суд, дослідивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, вважає що адміністративний позов не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Валківським районним судом Харківської області від 06.12.2010 р. № 2-0-42 2010 р. за позовом ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, встановлено факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з квітня 2000 року по квітень 2009 року. Зазначене рішення набрало законної сили.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2014 р. по справі 643/5316/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 позовну заяву було задоволено та: за ОСОБА_4 визнано право власності, зокрема, на 1/2 частину ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 у м. Харкові. Зазначене рішення набрало законної сили.

24.04.2015 ОСОБА_4 звернулася до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11143548.

У заяві про держану реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності, заявником визначено об'єкт нерухомого майна, право власності, на який підлягає державній реєстрації - кв. 17 в буд. 14, корпус 2, по вул. Іскринська в м. Харків.

Згідно картки прийому заяви № 20902408 від 24.04.2015 р. позивачем в процедурі державної реєстрації прав, серед інших документів, подано рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2003 по справі №643/5316/13-ц.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності та доданих до неї документів державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_5 прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №21057366 від 30.04.2015 р. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону, згідно якої у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, державним реєстратором була встановлена наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису в актуальному стані - обтяження нерухомого майна, право власності на який заявлено до державно реєстрації:

- № 12930641 - арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, 17028707, 18.01.2012, Московський ВДВС ХМЮУ;

- № 3709809 - іпотека, зареєстровано: 08.06.2006; іпотекодержатель - Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк";

- № 7206421 - арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, 44860536, 02.10.2012, Московський ВДВС ХМЮУ.

Державний реєстр іпотек містить актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяження № 3709849 - іпотека, зареєстровано: 08.09.2006 р. на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 08.09.2006 р. № 7793.

Суд зазначає, що підстави для відмови у державній реєстрації перелічені у ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі по тексту Закон № 1952), якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону: 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (ч. 4 ст. 24 Закону № 1952).

У ч. 1 ст. 3 Закону 1952 державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952 державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Підпунктом 10 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2013 р. № 868 (далі по тексту Порядок) встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, відповідно до п. 15 Порядку, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

За змістом абзацу четвертого ст. 2 Закону, обтяження заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, саме із моментом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. визначення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень) Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень пов'язує момент виникнення, переходу, припинення речових прав на нерухоме майно або їх обтяжень.

Оскаржуване рішення прийнято на підставі п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону, згідно якого у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи рішення Московського районного суду м. Харків у справі № 643/5316/13-ц 2/643/153/14 було прийнято 10 лютого 2014 року та набрало законної сили після державної реєстрації обтяжень на квартиру №14 в буд. 17, корпус 2 по вул. Іскринській в м. Харкові.

З аналізу вказаних вище норм випливає, що наявність обтяження речового права права власності, з огляду на п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону, а так само зміна правового режиму нерухомого майна щодо якого зареєстровано обтяження, є безумовною перешкодою у проведенні реєстраційних дій щодо права власності, заявленого до державної реєстрації.

Суд не погоджується із позицією позивача про те, що відмова в реєстрації права власності на Ѕ квартири згідно судового рішення неправомірно повязується відповідачем із відчуженням з наступного.

У Законі Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень поняття відчуження більш широке, ніж про це зазначає, позивач та охоплює не лише виникнення, перехід та припинення права власності на підставі договорів, а й інших актів (дій, подій), з якими Закон повязує питання набуття, переходу та припинення права власності, тобто незалежно від форми їх закріплення та відображення.

Як вбачається із рішення Московського районного суду м. Харків у справі № 643/5316/13-ц 2/643/153/14 від 10 лютого 2014 року позивач набула права власності на Ѕ частини квартири, тобто у позивача виникло право, то рішення суду також є документом, який свідчить про перехід права власності частини майна до нового набувача.

Відчуження майна у цивільному праві - передача майна у власність іншій особі. Розрізняють відчуження майна платне (купівля-продаж) і безоплатне (дарування). Відчуження майна може здійснюватися на основі договору або в примусовому порядку.

Тому, суд вважає цілком обґрунтованим посилання державного реєстратора як на підставу для відмови у державній реєстрації прав позивачу - п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону.

Отже, виходячи з обставин, встановлених в судовому засіданні, з аналізу вищевказаних норм законодавства України, суд вказує на законність висновку державного реєстратора про те, що подане судове рішення не підлягає державній реєстрації допоки у Державному реєстрі містяться обтяження щодо нього.

Суд зауважує, що будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення субєкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіривши рішення субєкта владних повноважень на відповідність вказаним критеріям, встановленим п. 3 ст. 2 КАС України, суд встановив їх відповідність.

Згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно визнання неправомірними дій відповідача, щодо відмови позивачу у проведені державної реєстрації права власності, скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №21057366 від 30 квітня 2015 року як таких, що вчинено з порушенням норм діючого законодавства України, не підтверджуються матеріалами справи, спростовані відповідачем, а відтак підлягають не задоволенню, а тому й вимоги щодо зобовязання Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири № 14 в будинку № 17, корпус 2 по вул. Іскринській у м. Харків відповідно до рішення Московського районного суду м. Харків від 10 лютого 2014 року у справі № 643/5316/13-ц 2/643/153/14 за позивачем ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 є такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 160 163, 167, 186, 253, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Державного реєстратора реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК" про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Тітов О.М.