Справа № 807/758/13-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Справа № 876/7622/13
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року у справі за позовом комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області про визнання дій протиправними та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :

комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційногосподарства міста Ужгорода» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області в якому просило визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у м.Ужгороді по проведенню 7 лютого 2013 року документальної невиїзної перевірки суб'єкта господарювання КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» щодо дотримання строків сплати (перерахування) збору за забруднення навколишнього природного середовища, надходження від скидів забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти (екологічний податок), збір за спец-водокористування від підприємств житлово-комунального господарства за 2012-2013 роки, рішення про проведення якої оформлене наказом від 26.02.2013р. №205 «Про проведення перевірки суб'єкта господарювання», в частині порушення вимог статей 20, 78, 79 Податкового кодексу України та ч.2 от. 19 Конституції України; визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у м.Ужгороді по складанню додатку без номера до Акту №649/15-04 від 07.03.2013р. «Про результати проведення документальної невиїзної позапланової перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету» - розрахунок ШС та нарахуванню штрафної санкції за несвоєчасну сплату збору за забруднення навколишнього природного середовища із датами виникнення податкового боргу 19.11.2009р. та 19.02.2010р., тобто в частині порушення вимог рт.102 Податкового кодексу України; визнати незаконним та скасувати наказ Державної податкової інспекції у м.Ужгороді від 26.02.2013р. №205 «Про проведення перевірки суб'єкта господарювання».

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, містить невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також містить недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Суд першої інстанції встановив, що проведена відповідачем документальна невиїзна перевірка 7 березня 2013 року була позаплановою. Однак, посилаючись на норму п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України, суд першої інстанції зазначив, що позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Однак, суд першої інстанції протиправно обмежився лише встановленням факту відповідності дій податкового органу при проведенні документальної позапланової перевірки виключно даній нормі ПК України. Це невірно, оскільки вказана норма Податкового кодексу України не містить виключні підстави для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а містить виключний перелік документів, оформлення та вручення яких платнику податків повинні передувати проведенню такої перевірки.

Обставин, які повинні існувати для проведення документальної невиїзної перевірки, врегульовані пунктом 79.1 ст.79 Податкового кодексу України, яким встановлено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Стаття 77 ПКУ містить обставини, наявність яких є передумовою для проведення документальної планової перевірки.

Оскільки перевірка 7 березня 2013 року була позаплановою, то для її проведення необхідна наявність обставин для позапланової перевірки, які містяться тільки в п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України. Таких обставин насправді не існувало, про них нічого не зазначено в оскаржуваному наказі, під час судового розгляду наявність таких обставин так само не була встановлена судом першої інстанції. Тобто суд першої інстанції не застосував норми Податкового кодексу України (п.79.1 ст.79 та п.78.1 ст.78 ПКУ), які підлягали застосуванню в даному випадку при розгляді адміністративної справи.

Суд першої інстанції також належним чином не спростував аргументацію позивача та не встановив, що долучене до оскаржуваного наказу повідомлення № 91627/15-04 від 27.02.2013р. не можна вважати письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки, оскільки в ньому жодним чином не згадано про будь-яку перевірку, її підстави, воно за змістом та строками надіслання платнику податків (було надіслано за 8, а не за 10 днів до дня запрошення для перевірки) не відповідає вимогам підпункту 20.1.1 пункту 20.1 ст.20 Податкового кодексу України. Нормою підпункту 20.1.1 пункту 20.1 ст.20 Податкового кодексу України чітко встановлено, що письмове повідомлення про запрошення платника податків (в тому числі і для перевірки своєчасності сплати податків і зборів) надсилаються платнику податків не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків. Дана норма Податкового кодексу України так само не була застосована судом першої інстанції при розгляді справи.

Розглядаючи позовну вимогу щодо визнання протиправними дій державної податкової інспекції у м.Ужгороді по складанню додатку без номера до Акту №649/15-04 від 07.03.2013р. «Про результати проведення документальної невиїзної позапланової перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету» розрахунок ШС та нарахуванню штрафної санкції за несвоєчасну сплату збору за забруднення навколишнього природного середовища із датами виникнення податкового боргу 19.11.2009р. та 19.02.2010р. тобто в частині порушення вимог ст.102 Податкового кодексу України (визначення грошового зобов'язання платника податків не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом), суд першої інстанції застосував норми Податкового кодексу України (ст.102 та ст.126) всупереч їх реальному змісту, ухваливши внаслідок цього незаконне та необґрунтоване судове рішення, всупереч вимогам ст.159 КАС України.

Нарахування штрафної санкції за несвоєчасну сплату збору за забруднення навколишнього природного середовища із датами виникнення податкового боргу 19.11.2009р. та 19.02.2010р. відповідач протиправно здійснив на 1204 та 1112 день (відповідно) після граничного строку подання податкової декларації та на 1214 день та 1122 день (відповідно) після граничного строку сплати грошових зобов'язань. Такого права йому не було надано ні Податковим кодексом України, ні Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який встановлював порядок адміністрування податків, зборів (обов'язкових платежів) до набрання чинності Податковим кодексом України.

Посилаючись на норми ст.102 та 126 ПК України, суд першої інстанції зазначив, що перебіг строку давності для визначення суми податкового зобов'язання зі штрафу починається з дня, наступного за днем сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Такого твердження не містять ні норми ст.102 та 126 ПК України, ні будь-які інші норми ПК України. На підставі вище вказаної не існуючої, а дописаної судом норми ст.126 ПК України, суд першої інстанції прийшов хибного висновку, що перебіг 1095-денного строку для застосування штрафів за несвоєчасність сплати податкових платежів починається з дати фактичної сплати податкових зобов'язань. Це було здійснено всупереч нормі п. 102.1 ст.102 ПК України, згідно якої контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання.

Оскільки вказані факти порушення, здійсненого відповідачем, при застосуванні штрафної санкції за несвоєчасну сплату збору за забруднення навколишнього природного середовища із датами виникнення податкового боргу 19.11.2009р. та 19.02.2010р. були спростовані судом першої інстанції на підставі дописаної ним же самим норми ст.126 ПК України, всупереч реальному змісту норм статей 102 та 126 ПК України, оскаржуване судове рішення є необґрунтованим та незаконним, підлягає скасуванню, а ця позовна вимога підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що відповідач правомірно здійснив документальну невиїзну перевірку своєчасності сплати податкових зобов'язань, хоча Податковим кодексом України чітко визначені інший спосіб, порядок та обставини для проведення перевірки своєчасності сплати податкового зобов'язання. Так само, всупереч вище перерахованим нормам Податкового кодексу України, суд першої інстанції не встановив, що податковий орган здійснив нарахування штрафних санкцій у розмірах, що значно перевищують встановлені законом, порушивши при цьому права платника податків.

Зважаючи на вище викладене просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.04.2013р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2013р. керівником ДПІ у м. Ужгороді прийнято наказ №205 «Про проведення перевірки суб'єкта господарювання», в п. 1 якого значиться: провести документальну невиїзну позапланову перевірку суб'єкта господарювання КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» щодо дотримання строків сплати (перерахування) збору за забруднення навколишнього природного середовища, надходження від скидів забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти (екологічний податок), збір за спецводокористування від підприємств житлово-комунального господарства за 2012-2013 роки 07 березня 2013р. тривалістю 1 день. Копія вказаного наказу разом з повідомленням №1627/15-04 від 27.02.2013р. були надіслані позивачу і отримані ним 04.03.2013р., про що свідчить відмітка про одержання на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. 07.03.2013 року ДПІ в м. Ужгороді проведено документальну невиїзну позапланову перевірку комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода», за результатами якої складено відповідний акт від 07.03.2013р. №649/15-04, де встановлено порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по збору за забруднення навколишнього природного середовища, надходження від скидів забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти, надходження збору за спеціальне водокористування від підприємств житлово-комунального господарства за 2012 рік.

Постановляючи рішення суд першої інстанції правильно вказав, що згідно ст. 75 Податкового кодексу України, а саме п. 75.1 - органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Відповідно до п. 75.1.2. - документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п.79.2. ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надсилання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Відповідно ст. 126 п.п. ст.. 126.1. ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно змісту ст. 102 ПК України, початок перебігу строку давності пов'язаний фактично з днем порушення платником податків податкового законодавства, а ст. 126 ПК України диференціює розмір штрафу в залежності від кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, перебіг строку давності для визначення суми податкового зобов'язання зі штрафу починається з дня, наступного за днем сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Тому суд першої інстанції вважав, що штраф за затримку сплати податкового зобов'язання застосовується лише за фактом сплати податкового боргу, а відтак перебіг 1095-денного строку для застосування штрафів за несвоєчасність сплати податкових платежів починається з дати фактичної сплати податкових зобов'язань.

Згідно п. 203.2. ст.. 203 ПК України, платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Тому суд першої інстанції вважав, що штрафна санкція у розмірі 6698,14 грн. була застосована правомірно, та відповідно до закону, а відтак у задоволенні позову відмовив.

Однак розглядаючи спір суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що предметом спору є дії податкового органу по проведенню перевірки, складанню додатку до Акта перевірки та наказу №205 від 26.02.2013 року про проведення перевірки , а не застосування штрафних санкцій.

Крім того, колегія суддів зазначає, що особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені статтею 79 ПК України, не виключають необхідності дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок. Згідно пункту 79.1 зазначеної вище статті, документальна невиїзна перевірка здійснюється, зокрема, у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Перевірка 7 березня 2013 року була позаплановою, то відповідно для її проведення необхідна наявність обставин для позапланової перевірки, які визначені тільки в п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України. Про такі обставини не зазначено в оскаржуваному наказі.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що повідомлення № 1627/15-04 від 27.02.2013р. не можна вважати письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки, бо в ньому жодним чином не згадано про будь-яку перевірку, її підстави, і таке було отримано 04.03.2013 р., воно за змістом та строками надіслання платнику податків не відповідає вимогам підпункту 20.1.1 пункту 20.1 ст.20 Податкового кодексу України, згідно якої встановлено, що письмове повідомлення про запрошення платника податків (в тому числі і для перевірки своєчасності сплати податків і зборів) надсилаються платнику податків не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків.

Суб'єкт господарювання має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки і оспорити його у суді. У такому спорі суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести обґрунтованість свого рішення. Право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов'язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою. Окрім того, незважаючи на встановлену підпунктом 79.3 статті 79 ПК України необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК.

Отже, зазначеними нормам ПК України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна позиція викладене у постанові Верховного Суду України у справі №21-425а14, яка з урахуванням вимог ст..244-2 КАС України є обов'язковою.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій державної податкової інспекції у м.Ужгороді по складанню додатку без номера до Акту №649/15-04 від 07.03.2013р. «Про результати проведення документальної невиїзної позапланової перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету» розрахунок ШС та нарахуванню штрафної санкції за несвоєчасну сплату збору за забруднення навколишнього природного середовища із датами виникнення податкового боргу 19.11.2009р. та 19.02.2010р., тобто в частині порушення вимог ст.102 Податкового кодексу України, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративної справи. А згідно ч.2 вказаної норми до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Оскільки, ні акт перевірки, ні додаток до нього не є рішенням суб'єкта владних повноважень, та не порушує інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то відповідно підстав для задоволення вказаних позовних вимог не має.

Враховуючи вище наведене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така винесена з порушенням норм матеріального права і висновки суду не відповідають матеріалам справи, а позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» - задовольнити частково, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року по справі № 807/758/13-а - скасувати.

Позовні вимоги комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у м.Ужгороді по проведенню 7 лютого 2013 року документальної невиїзної перевірки КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода», визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової інспекції у м.Ужгороді №205 від 26.02.2013р. «Про проведення перевірки суб'єкта господарювання».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді О.М. Довгополов

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови виготовлений 10.07.2015 року