Справа № К/9991/5439/12-С
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/9991/5439/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Першого відділу Державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м.Одесі про визнання дій протиправними та визнання розрахунку недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м.Одесі про визнання дій відповідача при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам протиправними та визнання недійсним розрахунку заборгованості по аліментах від 03.09.2009р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 посилався на приписи ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України, відповідно до якої аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати й у цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2010р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2011р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на виконанні у Першому Київському відділі ДВС Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Київським районним судом м.Одеси у справі №АЄ - 165/00 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21.09.2000р. до досягнення ним повноліття.

03.09.2009р. старшим державним виконавцем складено розрахунок заборгованості по аліментам, яким встановлено заборгованість ОСОБА_4 по аліментам станом на 01.09.2009р. в сумі 23456,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV (далі - Закон №606) встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За змістом частин 1 та 2 статті 5 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно із ч.4 ст.21 Закону №606 рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно ж до ч.3 ст.74 Закону №606 розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні; якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості; державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що старший державний виконавець Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції діяв в межах встановлених Законом №606 повноважень.

При цьому, судами попередніх інстанцій правильно не було взято до уваги посилання позивача на приписи ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України, оскільки вказаною нормою регулюються питання присудження аліментів, тоді як спір у даній справі стосується дій державного виконавця в процесі здійснення виконавчого провадження з примусового виконання рішення про стягнення аліментів.

За правилами статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування ухвалених судами рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Стародуб О.П.