Справа № 825/502/15-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/502/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.,

Міщука М.С.

при секретарі: Авраменко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу відповідача - Менської виправної колонії №91 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Менської виправної колонії №91 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н ОВ И В:

У лютому 2015 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність адміністрації Менської виправної колонії №91 щодо розгляду заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на проживання разом з членами сім'ї в межах смт. Макошине Менського району Чернігівської області, де розташована колонія;

- визнати протиправною відмову адміністрації Менської виправної колонії №91 у наданні дозволу на проживання позивача разом з членами сім'ї у межах смт. Макошине Менського району Чернігівської області, оформлену протоколом №5 засідання методично-виховної ради Менської ВК №91 від 04 березня 2015 року;

- зобов'язати адміністрацію Менської виправної колонії №91 винести постанову про надання дозволу ОСОБА_3 на проживання разом з членами сім'ї у межах смт. Макошине Менського району Чернігівської області.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року позовні вимоги задоволені частково:

- визнано протиправною бездіяльність Менської виправної колонії №91 щодо розгляду заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на проживання разом із членами сім'ї в межах смт. Макошине Менського району Чернігівської області;

- у решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої - скасувати в частині задоволених позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно вироку Оболонського райсуду м. Києва від 19 вересня 2011 року, ОСОБА_3 відбуває покарання на дільниці соціальної реабілітації Менської виправної колонії №91.

07 жовтня 2014 року позивач подав, заяву на ім'я начальника Менської ВК № 91, у якій просив надати йому дозвіл на проживання разом з членами сім'ї в межах с.м.т. Макошине (а.с.95-96).

Начальником колонії, згідно накладеного на заяві розпису від 10 вересня 2014 року, вирішення вказаної у заяві вимоги було передано до методично-виховної ради Менської ВК-91.

Рішенням від 04 березня 2015 року методично-виховна рада відмовила позивачу у наданні йому дозволу на проживання разом з сім'єю в межах смт. Макошине Менського району Чернігівської області (а.с.92-93).

Вказана відмова мотивована тим, що засуджений вину в скоєнні злочину не визнає, перебував у розшуку та переховувався від правоохоронних органів, а відділ нагляду та безпеки не має можливості здійснювати нагляд та забезпечити постійну безпеку засудженому.

Не погоджуючись з таким вирішенням порушеного питання, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що методично-виховна рада є дорадчим органом і не наділена правом приймати рішення від імені адміністрації колонії. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те що, порядок розгляду заяви позивача регулюється Законом України «Про звернення громадян».

Колегія суддів, не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кримінально-виконавчого кодексу України, у дільниці соціальної реабілітації засуджені: після відбуття шести місяців покарання в дільниці в разі відсутності порушень режиму відбування покарання, наявності житлових умов з дозволу адміністрації колонії можуть проживати в межах населеного пункту, де розташована колонія, із своїми сім'ями, придбавати відповідно до чинного законодавства жилий будинок і заводити особисте господарство.

Вищезазначена стаття Кримінально-виконавчого кодексу України не встановлює строку розгляду заяви засудженого про спільне проживання з членами сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що Виконавчий комітет Макошинської селищної ради надав дозвіл на проживання засудженого ОСОБА_3 з сім'єю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.79).

Відповідно до Протоколу №5 засідання методично-виховної ради Менської ВК-91, позивач не порушував встановлений порядок відбування покарання, виконує розпорядок дня, стягнень не мав, приймав участь у проведенні ремонтних робіт в медичній частині установи, за що отримав два заохочення (а.с.92-93).

Проте, ч. 2 ст. 99 Кримінально-виконавчого кодексу України, крім інших, встановлено вимогу щодо наявності житлових умов для проживання засудженого разом з сім'єю.

20 травня 2015 року у судовому засіданні Київського апеляційного адміністративного суду представником позивача надано Лист №02-09/214 від 27 квітня 2015 року, яким Макошинська селищна рада повідомляє, що сім'я позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - за адресою АДРЕСА_1 не проживає (а.с.145).

Згідно з ч. 2 ст. 99 Кримінально-виконавчого кодексу України, повноваження щодо прийняття рішення щодо звернення особи, яка відбуває покарання щодо надання їй дозволу на проживання разом з членами сім'ї - належить виключно адміністрації колонії.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що методично-виховна рада колонії не наділена повноваженнями щодо розгляду звернення позивача.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що на заяві позивача щодо проживання разом з сім'єю міститься запис, зроблений начальником установи - Голуб Т.Г.. Відповідно до вищезазначеного запису, питання про надання можливості проживати за межами установи позивача буде розглядатись на засіданні методично-виховної ради.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_3 адміністрацією установи, а саме начальником Менської ВК-91, - розглядалась.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на засіданні методично-виховної ради Менської ВК-91 04 березня 2015 року, головував начальник Менської ВК №91 підполковник внутрішньої служби Голуб Т.Г., присутні: в.о. першого заступника начальника установи з НБ, О і ОР ст. лейтенант вн. служби Гуза В.М., заступник начальника установи з СВПР капітан вн. служби Бур С.В., начальник відділу НіБ капітан вн. служби Єрош С.О., психолог відділу СВПР Галюк А.М., директор виробництва капітан внутрішньої служби Крищенко О.С., начальник медичної частини Хотян С.І., начальник ДСР майор вн. служби Фурман Ю.І. (а.с.92). Таким чином, рішення про відмову засудженому ОСОБА_3 в можливості проживання зі своєю сім'єю в смт. Макошино приймалося за участю адміністрації установи.

А тому, вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності адміністрації Менської виправної колонії №91 щодо розгляду заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на проживання разом з членами сім'ї в межах смт. Макошине Менського району Чернігівської області та про визнання протиправною відмови адміністрації Менської виправної колонії №91 у наданні дозволу на проживання позивача разом з членами сім'ї у межах смт. Макошине Менського району Чернігівської області, оформлену протоколом №5 засідання методично-виховної ради Менської ВК №91 від 04 березня 2015 року - не підлягають задоволенню.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога щодо зобов'язання адміністрації Менської виправної колонії №91 винести постанову про надання дозволу ОСОБА_3 на проживання разом з членами сім'ї у межах смт. Макошине Менського району Чернігівської області.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20 травня 2013 року, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 99 Кримінально-виконавчого кодексу України, проживання разом з сім'єю за межами колонії - це право засудженого, реалізація якого знаходиться у прямій залежності від дозволу адміністрації колонії.

А тому, адміністрація колонії, з урахуванням вимог зазначених у ч. 2 ст. 99 Кримінально-виконавчого кодексу України, приймає рішення щодо надання дозволу на проживання засудженого з сім'єю за межами колонії - на основі адміністративного розсуду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям у цій частині нової постанови по справі, якою позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності адміністрації Менської виправної колонії №91 щодо розгляду заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на проживання разом із членами сім'ї в межах смт. Макошине Менського району Чернігівської області - залишити без задоволення.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Статтею 202 КАС України передбачено, що підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 207 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача - Менської виправної колонії №91 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 - задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності адміністрації Менської виправної колонії №91 щодо розгляду заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на проживання разом із членами сім'ї в межах смт. Макошине Менського району Чернігівської області - залишити без задоволення.

В іншій частині Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 21.05.2015 р.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Л.М. Гром

М.С. Міщук

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.