Справа № 826/4876/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 липня 2015 року 15:00 № 826/4876/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Автолайф Центр»
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Автолайф Центр» (надалі - позивач або ТОВ «Автолайф Центр») з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 року № .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що висновки Акта ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.02.2015 року № 1178/26-52-22-01/35222000, складеного за результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Автолайф Центр» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні взаємовідносин з контрагентами ТОВ «Софтпро-Трейдінг», ТОВ «Барій Стандарт» і ПМП «Домінанта» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року, документально і нормативно не підтверджуються. На переконання останнього, реальність укладення договорів поставок товарів від 28.07.2014 року № 15/П і від 01.09.2014 року № 16/П та договору про надавання рекламних послуг від 25.08.2014 року № 13/У, виконання сторонами своїх зобов'язань за такими договорами підтверджується належним чином оформленими первинними документами (видатковими накладними, актами надання послуг, податковими накладними, банківськими виписками, даними бухгалтерського обліку), що наявні у позивача. В свою чергу, за твердженнями представника позивача, позиція контролюючого органу про нереальність вказаних правочинів ґрунтується виключно на неналежних документальних доказах (акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача по ланцюгу постачання) і суб'єктивних припущеннях, а тому суперечать вимогам чинного законодавства України. З огляду на вищенаведене, податкове повідомлення-рішення від 10.03.2015 року № є таким, що винесене без належних на то правових підстав, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.04.2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні.

21.04.2015 року у судове засідання з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, що, у відповідності положень ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Також, жодних документів та письмових заперечень проти позову від відповідача до суду не надійшло.

Суд у судовому засіданні 21.04.2015 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи неприбуття належним чином повідомленого відповідача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Автолайф Центр» з питання дотримання ним вимог податкового законодавства при взаємовідносинах ТОВ «Софтпро-Трейдінг» (ідентифікаційний код 30330993), ТОВ «Барій Стандарт» (ідентифікаційний код 38858360) і ПМП «Домінанта» (ідентифікаційний код 20245896) за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року, за результатами якої складений акт від 20.02.2015 року № 1178/26-52-22-01/35222000 (надалі - Акт перевірки).

У тексті цього Акта перевірки, копія якого наявна в матеріалах справи, містяться висновки контролюючого органу про завищення позивачем, в порушення норм п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 і п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкового кредиту за звітний період вересень 2014 року на суму податку на додану вартість 230 150 грн. Епізод даного податкового правопорушення відповідач пов'язує з фактом неправомірного визначення ТОВ «Автолайф Центр» об'єкта оподаткування податком на додану вартість з витрат на придбання товарів і послуг у контрагентів ТОВ «Софтпро-Трейдінг» (на суму 65 992,38 грн., крім того ПДВ 13 198,48 грн.) на підставі договору поставки від 28.07.2014 року № 15/П, ТОВ «Барій Стандарт» (на суму 232 125,58 грн., крім того ПДВ 46 425,12 грн.) на підставі договору поставки від 01.09.2014 року № 16/П, ПМП «Домінанта» (на суму 856 630 грн., крім того ПДВ 170 526 грн.) на підставі договору про надання послуг від 25.08.2014 року № 13/У. На думку перевіряю чого, вказані підприємства не мали реальних можливостей для здійснення зазначених господарських операцій, оскільки в результаті вжиття регіональним контролюючим органом заходів по проведенню зустрічних звірок ТОВ «Софтпро-Трейдінг», ТОВ «Барій Стандарт» і ПМП «Домінанта» по взаємовідносинам з платниками податків господарські операцій по ланцюгу попереднього постачання товарів (робіт, послуг) документально підтверджені не були.

Таким чином, в ході документальної перевірки позивача працівники ДПІ надали перевагу обставинам, наведеним в текстах актів Кіровоградської ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 18.12.2014 року № 31/11-23-22-04/20245896 про неможливість проведення зустрічної звірки ПМП «Домінанта» з ТОВ «Перший час», ТОВ «Маєток-Виробництво» за вересень 2014 року, від 18.12.2014 року № 13/11-23-22-06/38858360 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Барій Стандарт» по взаємовідносинам з ТОВ «Перший час», ТОВ «Маєток-Виробництво» і ТОВ «Петбар» за вересень 2014 року та від 18.12.2014 року № 33/11-23-22-04/30330993 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Софтпро-Трейдінг» по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за вересень 2014 року, а також відомості про досудове розслідування кримінального провадження, порушеного за фактом вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 205 КК України (створення/придбання суб'єктів підприємницької діяльності, в тому числі й названих підприємств, з метою здійснення незаконної діяльності) - лист від 17.01.2015 року № 364/7/11-23-22-03.

На підставі вищевикладеного, перевіряючі дійшли висновку про нереальність («безтоварність») правочинів між ТОВ «Автолайф Центр» і підприємствами-постачальниками ТОВ «Софтпро-Трейдінг», ТОВ «Барій Стандарт» і ПМП «Домінанта» та, як наслідок, про відсутність у позивача достатніх правових підстав для формування податкового кредиту з податку на додану вартість за наслідками цих господарських операцій.

За результатами проведеної документальної перевірки позивача в акті перевірки зафіксовано заниження ТОВ «Автолайф Центр» податку додану вартість за звітний період вересень 2014 року на суму 230 150 грн.

На підставі вказаного акта перевірки ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняла податкове повідомлення-рішення (форми «Р») від 10.03.2015 року № , яким визначило ТОВ «Автолайф Центр» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 345 225,00 грн., в т.ч. 230 150,00 грн. за основним платежем, 115 075,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), який набрав чинності 01 січня 2011 року, «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2014 року № 10 «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2014 року за № 185/24962, (який набрав чинності 01.03.2014 року та був чинний станом на момент існування спірних правовідносин).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

При цьому, у листі від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно норм до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, (в редакції на момент спірних правовідносин) (далі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

В ході судового розгляду встановлено укладення протягом липня-вересня 2014 року між ТОВ «Автолайф Центр» (Покупець, Замовник) і підприємствами ПМП «Домінанта» (Рекламіст), ТОВ «Софтпро-Трейдінг», ТОВ «Барій Стандарт» (Продавці) письмових договорів щодо надання послуг та поставки товарів, а саме:

- 25.08.2014 року договору про надання рекламних послуг за № 13/У з ПМП «Домінанта», за умовами якого останнє (Рекламіст) зобов'язувалося за дорученням Замовника (позивача) та за плату організувати рекламну компанію Замовника у формі розміщення аудіо ролика в рекламних блоках радіостанцій з позивними «Мьюзік Радіо» на частотному каналі 101.5 ФМ, «Авторадіо» на частотному каналі 107,4 ФМ, «Європа Плюс» на частотному каналі92,8 ФМ, «Ретро ФМ» на частотному каналі 92,4 ФМ, «Душевне радіо», на частотному каналі 106 ФМ, «Радіо ONE» на частотному каналі 99,4 ФМ, «Джем ФМ» на частотному каналі 95,6 ФМ у відповідності з умовами даного Договору та додатками до нього. Технічні вимоги до аудіоролика, період та загальний час рекламної компанії, а також вид та тривалість рекламних матеріалів зазначається в додатках до цього Договору, що є його невід'ємною частиною. Графік виходу аудіо роликів також обумовлюється в додатках до цього Договору. Права та обов'язки сторін визначені у п. 3 даного Договору. Вартість послуг, що надаються Рекламістом визначається додатками до даного Договору. Надання послуг за Договором підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання наданих послуг. На підтвердження фактів надання ПМП «Домінанта» послуг з організації рекламної компанії та оплати вартості таких послуг позивач надав до суду копії наступних документів: додатків № 1, № 2 і № 3 до Договору; актів надання послуг № 227 від 30.09.2014 року, № 228 від 30.09.2014 року, № 229 від 30.09.2014 року; податкових накладних від 30.09.2014 року № 227, від 30.09.2014 року № 228, від 30.09.2014 року № 229; оборотно-сальдової відомості по субрахунку рахунку бухгалтерського обліку 631 за період з 25.08.2014 року по 18.03.2015 року з відповідними проводками на рахунки 281 «Товари на складі», 93 «Собівартість», 64 «Податки»; виписок ПАТ «Банк «Кліринговий дім» у м. Києві (МФО 300647) по особовому рахунку ТОВ «Автолайф Центр» за період вересень-грудень 2014 року; податкової декларації ПМП «Домінанта» з ПДВ за звітний період вересень 2014 року;

- 28.07.2014 року договору поставки за № 15/П з ТОВ «Софтпро-Трейдінг», за умовами якого останнє (Продавець) продає, а Покупець (позивач) придбаває обладнання, прилади, запчастини, вузли, автопокришки, автохімію, фарби та витратні матеріали для автомобілів (надалі - товар) узгодженими партіями, за асортиментом, кількістю та ціною, що визначені у видаткових накладних (що одночасно вважаються специфікаціями до Договору). Відвантаження товару відбувається протягом 1-го робочого дня з дати складання Продавцем видаткової накладної. Передача товару здійснюється на умовах DDP (Інкотермс 2010) за адресою: м. Київ, вул. Крайня. На підтвердження фактів отримання товарів від ТОВ «Софтпро-Трейдінг» та оплати вартості таких товарів позивач надав до суду копії наступних документів: видаткових накладних № 7 від 02.09.2014 року, № 55 від 12.09.2014 року; податкових накладних від 02.09.2014 року № 7, від 12.09.2014 року № 55; оборотно-сальдової відомості по субрахунку рахунку бухгалтерського обліку 631 за період з 25.08.2014 року по 18.03.2015 року з відповідними проводками на рахунки 281 «Товари на складі», 93 «Собівартість», 64 «Податки»; виписок ПАТ «Банк «Кліринговий дім» у м. Києві (МФО 300647) по особовому рахунку ТОВ «Автолайф Центр» за період вересень-грудень 2014 року; податкової декларації ТОВ «Софтпро-Трейдінг» з ПДВ за звітний період вересень 2014 року;

- 01.09.2014 року договору поставки за № 16/П з ТОВ «Барій Стандарт» (аналогічний за змістом договору поставки від 28.07.2014 року № 15/П), за умовами якого останнє (Продавець) продає, а Покупець (позивач) придбаває обладнання, прилади, запчастини, вузли, автопокришки, автохімію, фарби та витратні матеріали для автомобілів (надалі - товар) узгодженими партіями, за асортиментом, кількістю та ціною, що визначені у видаткових накладних (що одночасно вважаються специфікаціями до Договору). На підтвердження фактів отримання товарів від ТОВ «Барій Стандарт» та оплати вартості таких товарів позивач надав до суду копії наступних документів: видаткових накладних № 207 від 30.09.2014 року, № 208 від 30.09.2014 року, № 212 від 30.09.2014 року та № 213 від 30.09.2014 року; податкових накладних від 30.09.2014 року № 207, від 30.09.2014 року № 208, від 30.09.2014 року № 212 та від 30.09.2014 року № 213; оборотно-сальдової відомості по субрахунку рахунку бухгалтерського обліку 631 за період з 25.08.2014 року по 18.03.2015 року з відповідними проводками на рахунки 281 «Товари на складі», 93 «Собівартість», 64 «Податки»; виписок ПАТ «Банк «Кліринговий дім» у м. Києві (МФО 300647) по особовому рахунку ТОВ «Автолайф Центр» за період вересень-грудень 2014 року; свідоцтва платника ПДВ ТОВ «Барій Стандарт» № 200145126 від 01.11.2013 року, податкової декларації ТОВ «Барій Стандарт» з ПДВ за звітний період вересень 2014 року.

Відповідно до письмових пояснень позивача, що викладені в тексті позовної заяви, придбані у названих контрагентів товари та рекламні послуги були використанні ТОВ «Автолайф Центр» у своїй господарській діяльності (за даними акта перевірки в перевіряємий період товариство здійснювало підприємницьку діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів за наявності дозвільних документів, торгівлю автомобілями та легковими автотранспортними засобами), а саме: товари реалізовані третім особам (покупцям) в ході виконання надання послуг з технічного обслуговування та ремонту авто, розміщення реклами в радіоефірі сприяло в подальшому збільшенню кількості замовлень на роботи та послуги.

Додатково на обґрунтування наявності ділової мети при укладенні спірних правочинів позивач надав суду: копії свого статуту, довідки з органу статистики відносно ТОВ «Автолайф Центр» станом 30.04.2013 року; копію штатних розпису, затвердженого з липня 2014 року; копію договору суборенди від 01.10.2014 року № 0110141, укладеного між ТОВ «Автолайф Центр» (Суборендар) і ТОВ «Сканер-Центр» (Суборендодавець) щодо платного строкового використання нежитлових приміщень, загальною площею 5281,00 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1, для розміщення офісу та СТО; договорів, укладених ТОВ «Автолайф Центр» (як Виконавцем) в 2013 - 2014 роках з третіми особами (Замовниками) на надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, та нарядів замовлень до них; податкової звітності ТОВ «Автолайф Центр» з ПДВ; банківських виписок.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони у своїй сукупності свідчать про фактичний рух активів (коштів і матеріальних цінностей на підприємстві) із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності ТОВ «Автолайф Центр». Також судом вбачається, що надані позивачем первинні документи оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Натомість, відповідачем не було надано до суду належних документальних доказів, які б свідчили про відсутність у підприємств ПМП «Домінанта», ТОВ «СофтПро-Трейдінг» і ТОВ «Барій Стандарт» умов для здійснення господарської діяльності (відсутність майна, складських приміщень, обладнання та виробничих потужностей, в т.ч. орендованих, а також трудових ресурсів, тощо), в т.ч. із залученням третіх осіб, на момент укладення і вчинення спірних правочинів.

Також, відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання описаних вище правочинів, зокрема, того, що ці підприємства не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платниками податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку, а відтак суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі яких позивач сформував податковий кредит за перевіряємий період, цілком відповідають вимогам, встановленим ст. 201 Податкового кодексу України.

В силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Так, безпосередньо в Акті перевірки від 20.02.2015 року № 1178/26-52-22-01/35222000 не наведено правової норми, в силу якої на платника податку (покупця) покладена відповідальність за недекларування та несплату податкових зобов'язань платником податку-контрагентом (продавцем), шляхом позбавлення його права на податковий кредит.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012р. за № К-24491/10, «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «Автолайф Центр» і підприємствами ПМП «Домінанта», ТОВ «Софтпро-Трейдінг» і ТОВ «Барій Стандарт», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження факту підписання договорів купівлі-продажу, первинних документів неуповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки позивача також відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Автолайф Центр» і названих підприємств за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, зокрема, у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідач в ході судового розгляду даної справи будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ТОВ «Автолайф Центр» та/або його контрагентів - ПМП «Домінанта», ТОВ «Софтпро-Трейдінг» і ТОВ «Барій Стандарт», - безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, до суду не подав.

Також, в контексті з вищевикладеним, суд не приймає до уваги посилання відповідача на обставини, встановлені в актів Кіровоградської ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 18.12.2014 року про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача, оскільки, по-перше, копії таких актів відповідач до суду не подав, що відповідно позбавляє суд можливості надати їм юридичну оцінку, по-друге, ймовірні порушення постачальниками правил оподаткування не позбавляють права добросовісного покупця на віднесення до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість.

З урахуванням того, що по справі було встановлено реальне здійснення господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, податкових накладних, виданих зареєстрованими платниками податку на додану вартість, суд дійшов висновку про протиправність донарахування позивачу суми податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням від 10.03.2015 року № .

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

За таких обставин, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 року № .

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолайф Центр» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 10.03.2015 року № .

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолайф Центр» (ідентифікаційний код: 35222000, адреса: 02217, м. Київ, вул. Крайня, 1) судові витрати у розмірі 487,20 грн. (чотирьохсот вісімдесяти семи грн. 20 копійок) з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок