Справа № 2а-61/06/1909
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/9991/64727/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Кременецької міської ради Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_5, про скасування рішень, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2006 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2006 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Скасовано рішення сесії Кременецької міської ради Тернопільської області від 2 червня 2005 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_5 в АДРЕСА_1» та рішення сесії Кременецької міської ради Тернопільської області від 14 листопада 2005 року «Про надання в оренду земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_5 в АДРЕСА_1».

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_5, - третя особа по справі, звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, просить скасувати постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2006 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судами попередніх інстанцій, що позивач ОСОБА_4 є власником комплексу будівель комбінату хлібопродуктів в АДРЕСА_1, в свою чергу ОСОБА_5 являється власником нежитлової будівлі в АДРЕСА_1.

Рішенням сесії Кременецької міської ради Тернопільської області від 2 червня 2005 року третій особі по даній справі ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,05 га в оренду терміном на 40 років для обслуговування придбаного приміщення за рахунок земель Кременецького комбінату хлібопродуктів в АДРЕСА_1 (пункт 1).

Рішенням сесії Кременецької міської ради Тернопільської області від 14 листопада 2005 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 40 років для обслуговування викупленої нежитлової будівлі ОСОБА_5 в АДРЕСА_1, йому ж передано в оренду земельну ділянку площею 0,05 га терміном на 20 років для обслуговування зазначеної будівлі (пункти 1, 2).

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частин 7, 9 статті 118 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - ЗК України), яка регулює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Згідно підпункту «д» частини 1 статті 184 ЗК України землеустрій передбачає складання проектів відведення земельних ділянок.

Судом першої інстанції встановлено, що при прийнятті оспорюваних рішень від 2 червня 2005 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_5 в АДРЕСА_1» та від 14 листопада 2005 року «Про надання в оренду земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_5 в АДРЕСА_1», Кременецькою міською радою Тернопільської області порушено права позивача як власника комплексу будівель комбінату хлібопродуктів в АДРЕСА_1, оскільки відповідач не зазначив про вилучення в попереднього землекористувача земельної ділянки в зв'язку з передачею такої в оренду третій особі під'їзної дороги, яка знаходиться на балансі в попереднього землекористувача. Також відповідачем не було враховано вимоги Державних будівельних норм України «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України ДБН 79-92», затверджених наказом Держбуду України від 24 березня 1992 року № 37, а саме: «Відстань від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди слід приймати не менше 1 м. Конструкції будинків та споруд, що виступають, не повинні перетинати межі сусідніх ділянок» (пункт 2.20).

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність оспорюваних рішень відповідача, оскільки останнім не було враховано усі обставини, що мають значення для прийняття вказаних рішень, не дотримано принципу рівності перед законом, розсудливості, пропорційності, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям на досягнення якого спрямовані ці рішення, не враховано право особи на участь у процесі прийняття рішення.

Апеляційний суд, який переглянув постанову суду першої інстанції, дійшов до аналогічних висновків, і обґрунтовано залишив її без змін.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів попередніх інстанцій постановлені з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2006 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Кременецької міської ради Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_5, про скасування рішень - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.