Справа № 5598/10/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2011 р. Справа № 2-а-5598/10/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченко К.В.,

при секретарі: Михайленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

приватного підприємця ОСОБА_1

до Каховської обєднаної державної податкової інспекції

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

встановив:

В жовтні 2010 року приватний підприємець ОСОБА_1 (надалі-позивач) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Каховської обєднаної державної податкової інспекції (надалі відповідач, ДПІ) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення ДПІ від 15.10.2010р. №/0, якими позивачу збільшені зобовязання по податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності, на суму 8420,30 грн. та від 15.10.2010р. №/0, яким позивачу визначені податкові зобовязання по податку на додану вартість на суму 137231 грн., у тому числі 91487,33 грн. за основним платежем та 45743,67 грн. за штрафними санкціями.

Спірні рішення винесені на підставі висновків акту документальної планової перевірки позивача від 11.10.2010р. №602/17-2/НОМЕР_1.

Відповідно до акту перевірки заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2009 та 2010 року на загальну суму 8420,30 грн. ДПІ обґрунтовує завищенням позивачем валових витрат на загальну суму 56135,30 грн., з яких: 26135,3 грн. сплачена винагорода лізингодавцю відповідно умов договору фінансового лізингу по придбанню двох вантажних автомобілів; 30000 грн. оплата по договору оренди транспортних засобів у приватного підприємця ОСОБА_2. Заниження зобовязань податку на додану вартість ДПІ в акті перевірки обґрунтовує завищенням позивачем податкового кредиту за лютий 2009р. на 93833,33 грн. у звязку із віднесенням до податкового кредиту сум ПДВ, що сплачені за два придбаних у приватну власність автомобіля КАМАЗ.

Відповідно до позовної заяви та пояснень представників позивача в судовому засіданні позивач вважає висновки акту перевірки щодо завищення валових витрат та податкового кредиту помилковими, а нараховані спірними рішеннями податкові зобовязання неправомірними з тих підстав, що витрати в сумі 56135,30 грн. на оплату оренди вантажних автомобілів, які орендовані позивачем у приватного підприємця ОСОБА_2, а також на оплату винагороди лізинговим компаніям, з якими укладені договори фінансового лізингу на придбання нових вантажних автомобілів КАМАЗ, правомірно віднесені позивачем до складу витрат, які безпосередньо повязані із одержанням оподатковуваних доходів. Позивач також наполягає на правомірності віднесення до податкового кредиту ПДВ, сплаченого в загальній сумі 91487,33 грн. при придбанні двох автомобілів КАМАЗ, які безпосередньо використовуються позивачем у підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку.

Відповідно до письмових заперечень відповідача та пояснень представників ДПІ в судовому засіданні, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на правомірність висновків акту перевірки та нарахованих спірними рішеннями податкових зобовязань.

Позиції сторін були підтримані їх представниками під час судового розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступних висновків:

Відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 .05.2003р. №889-IV оподаткування доходів, отриманих фізичними особами від здійснення підприємницької діяльності провадиться за приписами, викладеними у розділі ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992р. № 13-92.

За розділом ІV Декрету оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

За пп.7.9.6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. №334/94-ВР передання майна у фінансовий лізинг (оренду) для цілей оподаткування прирівнюється до його продажу в момент такої передачі. При цьому орендодавець збільшує валові доходи, а у разі передання у фінансовий лізинг майна, що на момент такого передання перебувало у складі основних фондів орендодавця, - змінює відповідну групу основних фондів згідно з правилами, визначеними статтею 8 цього Закону для їх продажу, а орендар збільшує відповідну групу основних фондів на вартість об'єкта фінансового лізингу (без урахування процентів або комісій, нарахованих або таких, що будуть нараховані на вартість об'єкта фінансового лізингу, відповідно до договору) за наслідками податкового періоду, в якому відбувається таке передання. При нарахуванні лізингового платежу орендодавець збільшує валові доходи, а орендар збільшує валові витрати на таку частину лізингового платежу, яка дорівнює сумі процентів або комісій, нарахованих на вартість об'єкта фінансового лізингу (без урахування частини лізингового платежу, що надається у рахунок компенсації частини вартості об'єкта фінансового лізингу), за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач як субєкт підприємницької діяльності приватний підприємець 27.01.2009р. уклав договір фінансового лізингу №720-А з ТОВ «АІС-Лізинг» на придбання автомобіля КАМАЗ. За договором фінансового лізингу лізингові платежі складались з платежу, який відшкодовує частину вартості майна та винагороди (комісії) за отримане у лізинг майно. За додатковою угодою №2 від 09.07.2010р. до вказаного договору фінансового лізингу новим лізиногодавцем стало ТОВ «Автолізинг Плюс».

За матеріалами перевірки та наданими суду платіжними дорученнями на перерахування коштів позивач з лютого 2009р. по червень 2009р. перераховував лізингові платежі в частині винагороди ТОВ «АІС- Лізинг», а з липня 2009 року винагороду перераховував в адрес ТОВ «Автолизинг Плюс».

Як слідує із положень Закону №334 позивач мав право включати до складу витрат суми винагороди, сплаченої лізингодавцям по договору фінансового лізингу, а тому позивач правомірно включив до складу витрат, повязаних з веденням підприємницької діяльності, сплачену винагороду на користь ТОВ «АІС Лізинг» та ТОВ «Автолізинг плюс» в розмірі 26135,3 грн..

Посилання ДПІ на те, що в органах ДАІ придбаний позивачем за договором фінансового лізингу автомобіль КАМАЗ був зареєстрований за позивачем, як за фізичною особою, а не як за приватним підприємцем, а тому позивач не має права відносити витрати по його придбанню до складу валових витрат від підприємницької діяльності, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. №1388 (надалі Порядок №1388), транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються в органах реєстрації за ними як за фізичними особами.

Що стосується понесених позивачем витрат в розмірі 30 000 грн. на оплату оренди транспортних засобів у приватного підприємця ОСОБА_2 згідно договору оренди вантажних автомобілів КАМАЗ від 01.05.2009р., то суд вважає висновки ДПІ про неправомірність віднесення позивачем цієї суми до складу валових витрат обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до наданого позивачем договору оренди вантажних автомобілів від 01.05.2009р., цей договір укладений орендодавцем - приватним підприємцем ОСОБА_2 та орендарем ОСОБА_1 про передачу в тимчасове володіння орендарю пяти вантажних автомобілів: НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 та КАМАЗ 53213 д.н. НОМЕР_6.

Як встановлено судом, орендодавець не видавав позивачу нотаріально посвідчені доручення на керування вказаними вантажними автомобілями, в органах ДАІ позивач не отримував тимчасові реєстраційні талони на право використання цих вантажних автомобілів, а подорожні листи на здійснення цими автомобілями перевезень продовжував виписувати їх власник приватний підприємець ОСОБА_1, який є орендодавцем за вказаним договором оренди (копії відповідних подорожніх листів долучені до матеріалів справи).

Відповідно до п.16 Порядку №1388 за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, підрозділ Державтоінспекції видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. У графі талона "Особливі відмітки" робиться запис "Дійсний до ____________ 20__ р. за наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) серії ___ N ________". Копія документа, що підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, додається до матеріалів, що необхідні для оформлення тимчасового реєстраційного талона.

Згідно із пп.11.1 п.11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, зареєстрованих в Мінюсті України 20.02.1998р. за №128/2568 (надалі Правила перевезення) товарно-транспортні накладні (ТТН) та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається (пп.11.3 Правил).

З наведених нормативних приписів слідує, що використання орендованого вантажного автомобіля оформлюється наступними документами: тимчасовий реєстраційний талон; дорожні листи встановленої форми; інші документи, які обовязкові для водія автомобіля відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт».

Оскільки на вантажні автомобілі КАМАЗ, які перелічені у договорі оренди від 01.05.09р., тимчасові реєстраційні талони на право їх використання позивачем органами ДАЇ не видавались, дорожні листи на здійснення перевезень цими автомобілями оформлювались не позивачем, а власником цих автомобілів, суд приходить до висновку, що позивач не дотримався вимог діючого законодавства України щодо належного оформлення права тимчасового використання вищевказаних автомобілів КАМАЗ, і не довів суду належними доказами законність тимчасового використання ним цих автомобілів, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач правомірно відніс до складу валових витрат 30000 грн., які сплачені позивачем за оренду цих автомобілів приватному підприємцю ОСОБА_2.

Таким чином, суд вважає спірне повідомлення-рішення №/0 правомірним в частині нарахування податкових зобовязань по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 4500 грн. за завищення позивачем валових витрат на суму 30000 грн. по оренді автомобілів у ПП ОСОБА_2 (30000х15%=4500), і вважає це рішення неправомірним в частині нарахування позивачу зобовязань по цьому податку на сумі 3920,30 грн. у звязку зі сплатою позивачем винагороди лізингодавцю в розмірі 26135,3 грн. відповідно умов договору фінансового лізингу (26135,3 х 15% = 3920,3).

При вирішені питання щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 15.10.2010р. №/0, яким позивачу визначені податкові зобовязання по ПДВ на суму 137231 грн., суд виходить з наступного.

Як вже зазначено вище, цим рішенням позивачу збільшені зобовязань по ПДВ у звязку із виключенням відповідачем зі складу податкового кредиту декларації позивача з ПДВ за лютий 2009 року податку на додану вартість в сумі 93833,33 грн., сплаченого (нарахованого) у результаті придбання у приватну власність автомобілів КАМАЗ.

Відповідач, дослідивши обставини придбання позивачем автомобілів КАМАЗ, стверджує, що ці автомобілі придбані позивачем не як приватним підприємцем, а як фізичною особою та зареєстровані в органах ДАІ за позивачем як за фізичною особою, а тому ці автомобілі мають статус особистого майна позивача як фізичної особи, і відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР сплачений в результаті цього придбання ПДВ не може бути віднесеним до податкового кредиту декларації позивача з податку на додану вартість.

Відповідно до п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами пп.7.4.5.п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, за приписами Закону №168/97-ВР головними умовами віднесення до податкового кредиту податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) при придбані товарів, є використання цих товарів у власний господарській діяльності платника податків в межах його оподатковуваних операцій та підтвердження факту придбання належним чином складеними податковими накладними.

Позивачем долучені до матеріалів справи податкова накладна віл 12.02.09р. №721, виписана ТОВ «АІС Лізинг» на придбаний позивачем автомобіль КАМАЗ 53215 вартістю 285000 грн., у т.ч. ПДВ 47500 грн., та податкова накладна від 27.02.09р. №371, виписана іноземним підприємством «АІС-Херсон» на придбаний позивачем автомобіль КАМАЗ 53215-053-15 вартістю 278000 грн., у т.ч. ПДВ 46333,33 грн..

За даними перевірки головним видом діяльності позивача за КВЕД 60.24 є «Діяльність автомобільного вантажного транспорту», що підтверджено відповідними ліцензіями позивача на право здійснення цього виду діяльності.

Оскільки підприємницька діяльність позивача безпосередньо повязана із наданням послуг вантажних перевезень, суд вважає, що у позивача були всі правові підстави для віднесення до податкового кредиту лютого 2009 року ПДВ в сумі 93833,33 грн., сплаченого при придбанні двох вантажних автомобіля КАМАЗ.

Суд не приймає до уваги посилання ДПІ на факт реєстрації в органах ДАІ зазначених автомобілів КАМАЗ за позивачем, як за фізичною особою, оскільки, як вже зазначено вище, Порядок №1388 чітко встановлює, що транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються в органах реєстрації за ними як за фізичними особами, а тому позивач і не мав можливості зареєструвати в органах ДАЇ придбані ним автомобілі КАМАЗ за собою, як за приватним підприємцем.

З цього приводу слід також зазначити, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Вантажні та легкові автомобілі до таких видів майна законодавством не віднесені.

Тобто, суб'єктом права власності законодавством визнається фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, яке не може знаходитися взагалі у власності фізичної особи, і, водночас, не виокремлюється такий суб'єкт права власності як фізична особа підприємець.

Оскільки державна реєстрація транспортних засобів в органах ДАЇ здійснюється за особами, які є власниками, то така реєстрація має здійснюватись за фізичною особою, а не за фізичною особою підприємцем.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість нарахування позивачу податковим повідомленням-рішенням від 15.10.2010р. №/0 податкових зобовязань з податку на додану вартість.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позовні вимоги приватного підприємця ОСОБА_1 до Каховської обєднаної державної податкової інспекції задовольнити частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Каховської обєднаної державної податкової інспекції від 15.10.2010р. №/0 в частині нарахування зобовязань по податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності на суму 3920,30 грн..

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Каховської обєднаної державної податкової інспекції від 15.10.2010р. №/0.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07 червня 2011 р..

Суддя Кравченко К.В.

кат. 8.2.1