Справа № 2а-2930/09/0870
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2009-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Категорія статобліку 6.11
ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 червня 2009 р. о 17 год. 05 хв. Справа № 2а-2930/09/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н.В.

при секретарі Світлицькій О.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Запорізького обласного відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, м. Запоріжжя

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Суворова», Запорізька область, Великобілозерський район, с. Велика Білозерна

про стягнення суми адміністративно-господарчих санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 році,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 07-18/3079 від 25.12.2008р.;

від відповідача: ОСОБА_2 головний бухгалтер, на підставі наказу № 14-К від 01.04.2009р., ОСОБА_3 директор, на підставі наказу № 1-К від 30.11.2007р.

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2009 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Суворова», в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 році, у розмірі 16485 грн. 64коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує ст., ст. 19, 20 Закону Україні Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні. Зокрема зазначивши, що згідно звіту форми 10-ПІ середньооблікова кількість штатних робітників, що працювали у відповідача у 2008 році становить 87 чоловік. Таким чином, норматив інвалідів для відповідача, згідно чинного законодавства, складає 3 особи. Зі Звіту форми 10-ПІ вбачається, що фактично в 2008 році на підприємстві відповідача працювала 1 особа, якій відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність. При цьому при розрахунку середньооблікової кількості інвалідів на підприємстві відповідача в 2008 році позивач посилається на положення Інструкції зі статистики чисельності працівників, зайнятих у народному господарстві України. Середньорічна заробітна плата на підприємстві відповідача в 2008 році склала 8148,28грн. Сума штрафних санкцій за невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості одного робочого місця дорівнює 16296,56грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Сплату штрафних санкцій у добровільному порядку на час проведення судового засідання відповідач не здійснив. У звязку із цим на підставі ст. 20 Закону позивачем відповідачу нарахована пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів в сумі 189,08 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 16296,56грн. адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів в 2008 році.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві №04-523/2361 від 14.05.209р. Просить суд стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 році у розмірі 16485 грн. 64 коп.

Представник відповідача позовні вимоги Запорізького обласного відділення Фонду України соціального захисту інвалідів не визнає, звертає увагу суду на те, що для працевлаштування інвалідів підприємством відповідача було прийнято всі міри, а саме: протягом 2008 року. підприємство надавало звіти за формою 3-ПН до Великобілозерського районного центру зайнятості з інформацією про наявність вільних робочих місць для інвалідів за спеціальністю токар, електрик, охоронець. Але інваліди до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Суворова», не направлялись. Закон не зобовязує підприємства, установи та організації самостійно шукати для працевлаштування інвалідів. Просить суд в задоволенніі позову відмовити.

Судом були досліджені письмові докази, копії яких залучені до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.8 ст.69 Господарського кодексу України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до Закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється Законом.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні № 875 ХІІ від 21 березня 1991 року для підприємств (обєднань), установ, організацій незалежно від форм власності і господарювання установлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік у кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено Законом.

Статтею 20 вказаного Закону передбачено, що підприємства (обєднання ), установи і організації, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, зобовязані щорічно сплачувати відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, незайняте інвалідом. А для підприємств, на яких працює від 8 до 15 чоловік, розмір штрафних санкцій визначається в розмірі половини середньорічної заробітної плати на підприємстві.

Згідно з формою державної статистичної звітності № 10 ПІ поштова-річна „Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженою наказом Мінпраці України № 42 від 10 лютого 2007 року, підприємства, установи , організації незалежно від форм власності та господарювання, не пізніше 1 березня після звітного періоду подають до регіонального відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем був наданий позивачу звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2008рік. Як встановлено зі звіту та підтверджується матеріалами справи середньооблікова чисельність працюючих на підприємстві відповідача у 2008 році складала 87 осіб.

Відповідно до ст. 19 Закону Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні у норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві ТОВ «Агрофірма ім. Суворова»у 2008 році повинен складати 3 особи.

Як підтверджується звітом за 2008 р. та наданими відповідачем документами (наказами про прийняття та звільнення) середньоспискова чисельність інвалідів, що працювали у відповідача у 2008р. складала 1 особу.

Розмір середньої річної заробітної плати штатного працівника на підприємстві у 2006р. складав 8148,28 грн.

Розмір штрафних санкцій за незайняті робочі місця для інвалідів для підприємства відповідача становить 16296,56грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів в сумі 189,08грн.

Таким чином, сам факт не працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідача відповідно до встановленого законом нормативу, доведений матеріалами справи.

Однак, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно з п.10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою КМУ № 314 від 03.05.1995р., передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоровя інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Разом з тим, п.5 цього Положення передбачено, що підприємства розробляють заходи щодо створення робочого місця інваліда, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соцзахисту населення та відділення Фонду соцзахисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Пунктом 14 Положення визначено, що підприємства за власні кошти створюють робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформують державну службу зайнятості та органи соцзахисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів.

З аналізу наведених норм чинного законодавства випливає, що механізм реалізації вказаного обовязку по працевлаштуванню інвалідів органів, визначених в статті 18 зазначеного Закону, полягає в тому, що підприємства повинні інформувати державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів, а також вжити заходів для створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу, а відповідні органи з працевлаштування інвалідів повинні працевлаштовувати інвалідів на створені вакантні місця.

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач протягом 2008 року звертався до Великобілозерського районного центру зайнятості, подаючи звіти про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках (за формою № 3-ПН), в яких була відображена потреба у інвалідах за посадами токар, електрик, охоронець.

В матеріалах справи містяться звіти про наявність вакансій станом на 28.01.2008р., 27.02.2008р.,28.03.2008р., 28.04.2008р., 28.05.2008р., 28.06.2008р., 28.07.2008р., 28.-8.2008р., 28.09.2008р., 28.10.2008р., 28.11.2008р. та 28.12.2008р.

Як вбачається з довідки Великобілозерського районного центру зайнятості від 09.06.2009р. №185, протягом 2008 року на обліку в центрі перебувало 10 безробітних з числа інвалідів. Направлення на працевлаштування на підприємство відповідача на вакантне місце охоронця видавалось, але безробітні відмовилися від працевлаштування у звязку з транспортною недоступністю або з причин невідповідності рекомендаціям індивідуальної кратки реабілітації інвалідів.

Наведені вище норми Закону Україні Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»не пов'язують факт створення робочого місця з терміном праці інваліда у звітному періоді та датою прийняття його на роботу в даному періоді. Закон тільки вказує на факт роботи інваліда на підприємстві.

Суд також, зазначає, що згідно наведених норм, суми яки просить стягнути позивач є штрафними санкціями. По своїй правовій природі штрафні санкції застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю. Тобто за неналежне виконання обов'язку покладеного законом.

Позивач не надав доказів того, що компетентні органи, які займаються направленням інвалідів для працевлаштування направляли інвалідів до відповідача для працевлаштування. Як і не надав доказів безпосереднього звернення інвалідів на підприємство з метою працевлаштування, і відмови в такому працевлаштуванні.

Таким чином вищевикладене свідчить, що норматив з працевлаштування інвалідів не був виконаний не з вини відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця у 2008 році відсутні.

Керуючись ст. ст. 158-163 , ч. 4 ст. 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Суворова»про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-ти денний строк, з дня її складення у повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя (підпис) Н.В. Стрельнікова

Постанова не набрала законної сили.

Суддя:

Постанова у повному обсязі складена 12 червня 2009 року.