Справа № 806/6707/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" липня 2015 р. м. Київ К/800/32642/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області до Акціонерного товариства закритого типу «Радомишльський машинобудівний завод» про відшкодування витрати на виплату і доставку пільгових пенсій, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року Управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області (далі - УПФ) звернулося до суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства закритого типу «Радомишльський машинобудівний завод» (перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Радомишльський машинобудівний завод»; далі - Товариство), яке є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсії, призначеної відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1788-XII) працівникам за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Список № 1), за період з 1 квітня по 25 червня 2013 року сумі 7362,15 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року позов задоволено.

Оскаржуваною постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що Товариство перебуває на обліку УПФ та має відшкодовувати пенсії, виплачені своїм колишнім працівникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

При цьому, спірним є розрахунок зазначених пенсії, виплачених з 1 квітня по 25 червня 2013 року, складений станом на 1 травня 2013 року, який УПФ 13 травня 2013 року надіслав на адресу місцезнаходження Товариства.

Як вбачається з матеріалів справи, суть спору сторін зводиться до стягнення 7362,15 грн. спірних виплат за розрахунком, який, як стверджує відповідач, є неузгодженим внаслідок його ненаправлення УПФ в належний спосіб.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за правилами пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та відповідно положень Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ від 19 грудня 2003 року № 21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663; далі - Інструкція), згідно з якими підприємства та організації мають відшкодовувати витрати ПФУ на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що розрахунок спірних виплат не надісланий у належний спосіб на адресу Товариства, а отже є неузгодженим. Тому у розумінні положень № 1058-IV та Інструкції підстав для задоволення позовних вимог немає. Крім цього, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначений розрахунок не є належним та допустимим доказом у підтвердження спірних виплат, оскільки такий не відповідає встановленій типовій формі, передбаченої Додатком 7 до пункту 6.4. Інструкції. Також апеляційний суд у своєму рішенні вказує на зміну найменування Товариства у період направлення даного розрахунку, що обумовлює порушення процедури, встановленої Інструкцією і вказує на безпідставність позовних вимог.

Проте, до такого висновку суди дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи УПФ звернулося до суду із захистом своїх прав до Акціонерного товариства закритого типу «Радомишльський машинобудівний завод» у вересні 2013 року, в той час як 17 липня 2012 року таке перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Радомишльський машинобудівний завод».

При цьому, після зміни назви Товариства, згідно даних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, окрім назви також змінено адресу його місцезнаходження, зокрема; 12201, Житомирська область, Радомишльський район, місто Радомишль, вул. Самоплавського, 29. Саме на цю адресу було направлено спірний розрахунок УПФ.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, спірний розрахунок було направлено рекомендованим листом із повідомленням та повернутий до УПФ у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Так, згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 400/97-ВР) Підприємство зобов'язане відшкодувати управлінню ПФУ витрати на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах працівнику за Списком № 1.

Відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 зазначеного пункту Закону № 1058-IV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності Законом № 1058-IV, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

При цьому, порядок відшкодування підприємствами витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначено Інструкцією, згідно з пунктом 6 якої відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Розділу 15 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За приписами пункту 6.4 вказаної Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствами до 20-го січня поточного року протягом десяти днів з новопризначених пенсій.

Згідно вимог пункту 6.5 Інструкції розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

За приписами пункту 6.8 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Відповідно до пункту 6.9 Інструкції у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає повідомлення згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї Інструкції для зазначених підприємств у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства. Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації.

Тобто, спірне відшкодування відбувається у разі виникнення заборгованості з такого відшкодування після 25-го числа поточного місяця, про що має бути направлений розрахунок, який складається вкотре виключно за наявності обставин, передбачених пунктом 6.5 Інструкції (призначення нової пенсії). В усіх інших випадках Підприємства до 25-го числа вносять суму зазначену в повідомленні, складеному згідно з пунктом 6.4 Інструкції.

Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на зазначені положення законодавства та не з'ясували, чому Товариство не здійснило спірне відшкодування до 25-го поточного місяця 2013 року (у якому направлено зазначений розрахунок) з виплати пенсії громадянину ОСОБА_4, якому призначено пенсію 5 квітня 2005 року, і чи направлявся відповідний розрахунок згідно правил пункту 6.4 Інструкції. Що ж до виплати новопризначеної пенсії громадянину ОСОБА_5, суди не з'ясували коли саме таку призначено та не навели відповідних розрахунків з урахуванням положень абзацу 3 пункту 3.8 Інструкції.

При цьому, суди не навели також відповідних мотивів щодо застосування до спірних правовідносин пункту 8.3. Інструкції, який стосується порядку та підстав надіслання вимоги про стягнення зі страхувальників заборгованості за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. В той час як спір сторін стосується порядку відшкодування витрат зі сплати пільгових пенсій.

Колегія судів звертає увагу, що неотримання розрахунку по спірним витратам не може бути виключною підставою для звільнення Товариства від відповідальності з відшкодування пільговим пенсій, які фактично виплачені УПФ.

При цьому, судам слід з'ясувати усі обставини у справі за для повного захисту прав та інтересів сторін.

У відповідності із статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості.

Тому рішення судів підлягають скасуванню, а справа згідно правил статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, направленню на новий розгляд, оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях.

Під час нового розгляду, судам слід врахувати зміну найменування відповідача, зокрема з Акціонерного товариства закритого типу «Радомишльський машинобудівний завод» на Публічне акціонерне товариство «Радомишльський машинобудівний завод» та правильно зазначити організаційно-правову форму Товариства.

Окрім того, судам слід надати належну правову оцінку доводам відповідача щодо форми направленого розрахунку згідно вимог Додатків до Інструкції.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало