Справа № 826/7250/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7250/14 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БК Трансбудінвест" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БК Трансбудінвест" до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю "БК Трансбудінвест" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 13 лютого 2013 року № , № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

При цьому, 06.07.2015 року через канцелярію суду позивачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з участю його представника в іншому судовому процесі.

Розглянувши вказане клопотання, колегія судді вважає його необґрунтованим, адже будь-яких доказів на підтвердження викладеного в клопотання про відкладення розгляду справи до суду надано не було.

Крім того, колегія суддів вважає, що в даному випадку, відкладення розгляду справи, призведе до невиправданого порушення процесуальних строків розгляду справи, а відтак в задоволенні клопотання слід відмовити, чим не будуть порушені будь-які права позивача.

З огляду на зазначене, суд визнав можливим розглядати справу в даному судовому засіданні за наявними в матеріалах справи документами.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період із 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період із 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки № 215/22-20/36050234 від 21.01.2013 р., в якому зроблено висновок про порушення позивачем, зокрема, п. 185.1 ст. 185, пп. "ж" п. 186.3, п. 186.4 ст. 186, п. 198.6 ст. 198, п.п. 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201, п.п. 208.2, 208.3 ст. 208 Податкового кодексу України, що призвело до нарахування податку на додану вартість у загальному розмірі 8090313,00 грн., а саме: серпень 2011 року - 362162,00 грн.; вересень 2011 року - 195202,00 грн.; жовтень 2011 року - 339795,00 грн.; листопад 2011 року - 595100,00 грн.; грудень 2011 року - 952160,00 грн.; січень 2012 року - 852436,00 грн.; лютий 2012 року - 1265517,00 грн.; березень 2012 року - 1461959,00 грн.; квітень 2012 року - 728022,00 грн.; травень 2012 року - 156352,00 грн.; червень 2012 року - 444580,00 грн.; липень 2012 року - 388900,00 грн.; серпень 2012 року - 218749,00 грн.; вересень 2012 року - 129379,00 грн.

Крім цього, відповідно до висновків акту позивачем занижено податок на прибуток у загальному розмірі 6843439,00 грн., у тому числі за: І квартал 2011 року - 874764,00 грн.; ІІ квартал 2011 року - 163119,00 грн.; ІІІ квартал 2011 року - 24380,00 грн.; IV квартал 2011 року - 5624342,00 грн.; І квартал 2012 року - 146051,00 грн.; ІІІ квартал 2012 року - 10783,00 грн., чим порушено п. 5.9 ст. 5, пп. 8.1.2 п. 8.1, пп. 8.2.2 п. 8.2, пп. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", пп. 14.1.13, 14.1.120 п. 14.1 ст. 14, п. 44.2 ст. 44, п.п. 49.1, 49.2, 49.18 ст. 49, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2, пп. 138.10.4, 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.11 п. 139.1 ст. 139, п. 141.1 ст. 141, пп. 145.1.1 п. 145.1 ст. 145 ПК України.

На підставі висновків, викладених у Акті перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.02.2013 року № , яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 123406,00 грн.; № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 6843439,00 грн. за основним платежем та у розмірі 257900,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі 8090313,00 грн. за основним платежем та у розмірі 2022581,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення є правомірними, а підстави для їх скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем вибірковим методом проведено перевірку наявності у позивача підтверджуючих первинних документів по придбанню піску річкового, у ході якої виявлено, що до перевірки не надано первинних бухгалтерських документів, пов'язаних з оприбуткуванням на баланс позивача такого піску за:

- ІІ квартал 2011 року - пісок річковий - 66660,00 грн. (кількість 2000,00 т. ПН-12, проведено у бухгалтерському обліку 01 червня 2011 року);

- ІІІ квартал 2011 року - пісок річковий - 106000,00 грн. (кількість 4500,00 т. ПН-80, проведено у бухгалтерському обліку 01 вересня 2011 року);

- IV квартал 2011 року - пісок річковий - 66660,00 грн. (кількість 2000,00 т. ПН-94, проведено у бухгалтерському обліку 27 грудня 2011 року);

- І квартал 2012 року - пісок річковий - 666600,00 грн. (кількість 2000,00 т. ПН-0059, проведено у бухгалтерському обліку 02 січня 2012 року).

У ході перевірки відповідачем виявлено, що пісок позивачем отримано від засновника ОСОБА_2, який не є суб'єктом господарювання.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України встановлено, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пункт 135.2 статті 135 Податкового кодексу України визначає, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають, зокрема вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни.

У свою чергу за визначенням підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статі 14 Податкового кодексу України, безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

З наведених норм Податкового кодексу України можливо зробити висновок, що до складу доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, зокрема інших доходів, включається вартість безоплатно отриманих товарів, тобто товарів, що надані без грошової або іншої компенсації вартості таких товарів чи їх повернення.

Таким чином, у межах спірних правовідносин належить встановити факт безоплатного отримання позивачем піску.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до перевірки не надано первинних документів, які б свідчили про придбання піску.

Так, статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99р. №996-XIV (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV (із змінами та доповненнями).

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Разом з тим, позивачем ні до перевірки ні до суду як першої так і апеляційної інстанції не надано будь-якого документу, яким би передбачалась грошова або інша компенсація вартості піску.

Отже, факт грошової або іншої компенсації вартості піску документально не підтверджується, що є підставою для висновку про правомірне віднесення податковим органом вартість піску до складу доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, зокрема інших доходів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2011 року між позивачем та приватним підприємством "Під ключ" укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 49/381щ, предметом якого є майнові права на квартиру.

Відповідно до договору № 49/381щ, майнові права - це усі права на об'єкт нерухомості, які належать продавцю на підставі договору генерального підряду на капітальне будівництво від 10 жовтня 2007 року № 69, а також акту прийому-передачі майна від 12 грудня 2008 року.

Вартість майнових прав - 771063,86 грн., у тому числі ПДВ - 128510,64 грн.

Покупець здійснює розрахунок за договором № 49/381щ до 30 липня 2011 року.

Згідно з протоколом про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26 травня 2011 року, сторона-1 та сторона-2, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче вказаних договорів:

- купівлі-продажу майнових прав від 26 травня 2011 року № 49/381/щ на об'єкт капітального будівництва, загальною вартістю 771063,86 грн., за яким позивач є боржником, а ПП "Під ключ" - кредитором;

- купівлі бетонної продукції від 04 грудня 2009 року № 0412, за яким ПП "Під ключ" є боржником, а позивач - кредитором, сума заборгованості - 1024104,42 грн.

Загальна сума зустрічних вимог - 771063,86 грн.

Відповідно до п.п. 3, 4 протоколу, сторони зарахували зустрічні вимоги у частині сплати заборгованості у вказаному розмірі.

Так, проведеною перевіркою встановлено, що платник відобразив взаємозалік заборгованостей між підприємствами в бухгалтерському обліку Д-т 631 К-т 361 на суму 771063,86 грн., Д-т pax.6442 К-т pax. 631 на суму ПДВ від вартості придбаних майнових прав в розмірі 128510,64 грн., Д-т 949 «Інші витрати операційної діяльності» К-т 631 «Розрахунки з постачальниками» в розмірі вартості майнових прав без ПДВ на суму 642553,22 грн. Далі сума в розмірі 642553,22 грн. віднесена до складу інших загальновиробничих витрат.

Право користування майном та майновими правами платника податку в установленому законодавством порядку, відносяться у податковому обліку до нематеріальних активів визначено пп. 14.1.120 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Підпунктом 145.1.1 п. 145.1 ст. 145 ПК України передбачено шість груп нематеріальних активів. Право користування майном, будівлею, на оренду приміщень тощо належить до другої групи. Цим підпунктом також визначено, що облік вартості, яка амортизується, нематеріальних активів ведеться за кожним з об'єктів, що входить до складу окремої групи.

Порядок формування первісної вартості нематеріального активу визначений Положенням бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 18 жовтня 1999 року № 242, згідно з п. 10 якого, придбані (створені) нематеріальні активи зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю.

Первісна вартість придбаного нематеріального активу складається з ціни (вартості) придбання (крім отриманих торговельних знижок), мита, непрямих податків, що не підлягають відшкодуванню, та інших витрат, безпосередньо пов'язаних з його придбанням та доведенням до стану, в якому він придатний для використання за призначенням. Фінансові витрати не включаються до первісної вартості нематеріальних активів, придбаних (створених) повністю або частково за рахунок запозичень (за винятком фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до ПБО 31 "Фінансові витрати").

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, установлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, витрати безпосередньо пов'язані з придбанням (оформленням) нематеріального активу (майнові права на квартиру) та доведенням його до стану, в якому він придатний для користування за призначенням, належать до витрат, які нормують первісну вартість нематеріального активу за умови документального підтвердження таких витрат.

Тобто, TOB «БК Трансбудінвест» відповідно до вимог вищенаведених нормативних актів та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 р. N 291 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 р. за N 893/4186 із змінами та доповненнями, повинен відобразити вартість придбання майнових прав за дебетом рахунку 12 "Нематеріальні активи". На субрахунку 122 "Права користування майном" ведеться облік наявності прав користування майном (право користування земельною ділянкою, право користування будівлею, право на оренду приміщень тощо).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що позивачем на порушення вимог пп. 14.1.120 п. 14.1 ст. 14, п.п.138.2 ст. 138, п.п. 145.1.1 п. 145.1 ст.145 Податкового кодексу України завищено витрати за 2 квартал 2011 року в розмірі 642553 грн.

Крім того, у ході перевірки відповідачем також виявлено, що позивач у перевіряємому періоді здійснив витрати на виплату відсотків за отримані фінансові кредити, цільове призначення яких "поповнення обігових коштів, лізингові платежі по об'єктам лізингу".

Так, 17 лютого 2011 року між позивачем та ПАТ КБ "Євробанк" укладено кредитний договір № ЮЛ-16/2011/К, відповідно до якого, обсяг кредитних коштів - 2000000,00 грн. Ставка по користуванню кредитними коштами - 25% річних. Цільове призначення кредиту "поповнення обігових коштів".

Згідно з п.п. 2.1, 2.11 ст.2 договору № ЮЛ-16/2011/К, сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 числа місяця наступного за періодом нарахування.

Черговість погашення заборгованості: прострочена комісія; прострочені проценти; поточна комісія; поточні проценти; штрафи/пеня; прострочена заборгованість по кредиту; поточна заборгованість по кредиту.

Проведеною перевіркою було виявлено, що позивачем не сплачувались відсотки за користування кредитом на регулярній основі, тобто щомісячно до 10 числа місяця наступного за періодом нарахування.

Крім того, кредитні кошти позивачем своєчасно не повернуто.

Станом на 30 вересня 2012 року у позивача існувала заборгованість з оплати кредиту у розмірі 1035000,00 грн.

Позивачем до перевірки надано копію ухвали Господарського суду міста Києва від 08 листопада 2012 року у справі № 5011-71/14639-2012 за позовом ПАТ КБ "Євробанк" до TOB "БК Трансбудінвест" про стягнення заборгованості.

Згідно з пп. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються: інші операційні витрати, що включають, зокрема: в) інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно: суми коштів, внесені до страхових резервів у порядку, передбаченому ст.159 цього Кодексу; суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п.п. "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов'язковому порядку, а також інших обов'язкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених пп. 139.1.6 і 139.1.10 ст. 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених пп. 139.1.11 ст. 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.11 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат: суми штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду, які підлягають сплаті платником податку.

Згідно з п.141.1 ст.141 ПК України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладене, сплачені позивачем у 2012 році грошові кошти по розрахунковому рахунку із призначенням "погашення процентів по договору № ЮЛ-16/2011/К без ПДВ" не відповідає своїй суті, оскільки є платою за прострочення заборгованості по кредиту.

Таким чином, на порушення вимог п.п. 138.10.4, 138.10.5 п.138.10 ст.138, п.141.1 ст. 141 розділу ІІІ Податкового кодексу платником завищено витрати по сплаті коштів за прострочені кредитні кошти в розмірі 80 231,0 грн.

Крім того, у періоді, який підлягав перевірці, позивач здійснював діяльність із надання транспортно-експедиційних послуг резидентам та нерезидентам.

Відповідно до наданих до перевірки податкових накладних та актів надання послуг, при оформленні податкових накладних застосовано нульову ставку ПДВ по залізничних тарифах.

Позивачем до перевірки надано господарські договори, укладені із замовниками, про організацію перевезень вантажів, за умовами яких позивач, як виконавець, зобов'язується за плату та в рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених договорами послуг, пов'язаних із організацією перевезень вантажів по території України, країн СНД та Балтії.

До перевірки також надано договори транспортного експедирування, предметом яких є послуги, пов'язані з перевезенням вантажів.

Перевезення вантажу здійснюється за договором на перевезення вантажу, відповідно до якого одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення у встановлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України - об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Підпунктом 14.1.185. п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Відповідно до п. 186.4 ст. 186 ПК України - місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 186.2 і 186.3 цієї статті.

Згідно до п. 186.2 ст. 186 ПК України - місцем постачання послуг є: місце фактичного постачання послуг, пов'язаних з рухомим майном, а саме: а) послуг, що є допоміжними у транспортній діяльності: навантаження, розвантаження, перевантаження, складська обробка товарів та інші аналогічні види послуг; б) послуг із проведення експертизи та оцінки рухомого майна; в) послуг, пов'язаних із перевезенням пасажирів та вантажів, у тому числі з постачанням продовольчих продуктів і напоїв, призначених для споживання; г) послуг із виконання ремонтних робіт і послуг із переробки сировини, а також інших робіт і послуг, що пов'язані з рухомим майном; фактичне місцезнаходження нерухомого майна, у тому числі що будується, для тих послуг, які пов'язані з нерухомим майном: а) послуг агентств нерухомості; б) послуг з підготовки та проведення будівельних робіт; в) інших послуг за місцезнаходженням нерухомого майна, у тому числі що будується; місце фактичного надання послуг у сфері культури, мистецтва, освіти, науки, спорту, розваг або інших подібних послуг, включаючи послуги організаторів діяльності в зазначених сферах та послуги, що надаються для влаштування платних виставок, конференцій, навчальних семінарів та інших подібних заходів.

Пунктом 186.3 ст. 186 ПК України встановлено, що місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать:

а) надання майнових прав інтелектуальної власності, створення за замовленням та використання об'єктів права інтелектуальної власності, у тому числі за ліцензійними договорами, а також надання (передача) права на скорочення викидів парникових газів (вуглецевих одиниць);

б) рекламні послуги;

в) консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем;

г) надання персоналу, у тому числі якщо персонал працює за місцем здійснення діяльності покупця;

ґ) надання в оренду (лізинг) рухомого майна, крім транспортних засобів та банківських сейфів;

д) телекомунікаційні послуги, а саме: послуги, пов'язані з передаванням, поширенням або прийманням сигналів, слів, зображень та звуків або інформації будь-якого характеру за допомогою дротових, супутникових, стільникових, радіотехнічних, оптичних або інших електромагнітних систем зв'язку, включаючи відповідне надання або передання права на використання можливостей такого передавання, поширення або приймання, у тому числі надання доступу до глобальних інформаційних мереж;

е) послуги радіомовлення та телевізійного мовлення;

є) надання посередницьких послуг від імені та за рахунок іншої особи або від свого імені, але за рахунок іншої особи, якщо забезпечується надання покупцю послуг, перерахованих у цьому підпункті;

ж) надання транспортно-експедиторських послуг.

Всі інші послуги підлягають оподаткуванню ПДВ на загальних підставах.

Відповідно до пп.«а» пп.195.1.3 п.195.1 ст.195 ПК України операції з постачання послуг з міжнародного перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом оподатковуються за нульовою ставкою.

Тобто, якщо послуги з перевезення надаються перевізником-резидентом, то такі послуги підлягають оподаткуванню ПДВ на загальних підставах.

Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.

Для цілей цього підпункту перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

Відповідно до ст.9 Закону України від 1 липня 2004 року №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» із змінами і доповненнями перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути:

- авіаційна вантажна накладна (Air Waybill);

- міжнародна автомобільна накладна (CMR);

- накладна СМГС (накладна УМВС);

- коносамент (Bill of Lading);

- накладна ЦІМ (CIM);

- вантажна відомість (Cargo Manifest).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про транзит вантажів» транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування. Залежно від обраного виду транспорту такою накладною може бути авіаційна вантажна накладна (Air Waybill), міжнародна автомобільна накладна (CMR), накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (СІМ), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), коносамент (Bill of Lading). Крім цього, транзит вантажів може супроводжуватися (за наявності) рахунком-фактурою (Invoice) або іншим документом, що вказує вартість товару, пакувальним листком (специфікацією), вантажною відомістю (Cargo Manifest), книжкою МДП (Carnet TIR), книжкою АТА (Carnet ATA). При декларуванні транзитних вантажів відповідно до митного законодавства України до органів доходів і зборів подається вантажна митна декларація (ВМД) або накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (СІМ), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), книжка МДП (Carnet TIR), книжка АТА (Carnet ATA), необхідні для здійснення митного контролю.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в України ( ст.9 Закону «Про транспортно-експедиторську діяльність).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у ході перевірки не надано єдиного міжнародного перевізного документу. Крім того, не надано документів, які б засвідчували пункти відправлення і призначення вантажу, маршрут і термін експедирування.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у позивача права на податкову пільгу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідачем надано належні докази на підтвердження висновку про порушення позивачем податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БК Трансбудінвест" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.