Справа № 810/2303/15
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 липня 2015 року Справа № 810/2303/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Харченко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "МОФ"
доДержавної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МОФ" звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 26.01.2015 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "МОФ" донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 66854 грн. 00 коп. та застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції у розмірі 16713 грн. 00 коп., на думку позивача, прийнято відповідачем з порушенням норм матеріального права та не відповідає вимогам закону, висновки контролюючого органу відносно факту вчинення підприємством правопорушення є помилковими, а тому вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що посадові особи Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем правомірно, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судове засідання, призначене на 09.07.2015, представники сторін не з'явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Матеріали справи містять заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності, що відповідно до приписів статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "МОФ" (ідентифікаційний код 36796783, місцезнаходження: 08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 1-А) зареєстроване в якості юридичної особи 28.10.2009 та здійснює господарську діяльність пов'язану, зокрема, з іншою допоміжною діяльністю у сфері транспорту (копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 60).

Як платників податків позивач перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області.

У грудні 2014 року посадовою особою Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "МОФ" вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" за період з 01.08.2014 по 31.08.2014.

За результатами перевірки складено акт від 30.12.2014 № 80/10-13-22-05/367967783 (далі - акт перевірки), в якому зафіксовано, що Товариством з обмеженою відповідальністю "МОФ" під час декларування податкових зобов'язань за господарськими операціями з придбання у його контрагентів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" послуг не дотримано вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України та пункту 4 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 № 969, що призвело до завищення податкового кредиту за серпень 2014 року на загальну суму 66854 грн. 00 коп.

При перевірці правильності декларування позивачем власних податкових зобов'язань за наведений вище звітний період відповідачем прийнято до уваги відомості, отримані від інших територіальних органів доходів і зборів про господарську діяльність контрагентів позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" та про характер їх взаємовідносин з іншими суб'єктами господарювання по ланцюгу постачання.

Зокрема, контролюючий орган зважав на податкову інформацію, отриману відносно наведених вище юридичних осіб, стосовно:

- відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" за податковою адресою;

- відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів для забезпечення ведення фінансово-господарської діяльності в обсягах задекларованих ним показників;

- відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" дозвільних документів для проведення діяльності, яка їх потребує;

- неподання Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" у ході контролюючого заходу первинних документів бухгалтерського обліку на підтвердження факту отримання товарів (послуг) та їх подальшої передачі контрагентам-покупцям;

- невідповідності видів придбаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" товарів (робіт, послуг), інформація про які міститься в базах даних Автоматизованої інформаційної системи "Податковий блок", товарам, роботам та послугам, що були реалізовані іншим суб'єктам господарювання в межах податкового періоду.

За таких обставин, контролюючим органом зроблено висновок про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" об'єктів оподаткування податком на додану вартість за звітний період, що підлягав перевірці.

Враховуючи наведені вище відомості, відповідач дійшов висновку про те, що договори, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" зобов'язались надати позивачу послуги, фінансово-господарські документи та податкову звітність складено сторонами правочинів без фактичного здійснення господарських операцій, а лише з метою незаконного одержання податкової вигоди у вигляді формування податкового кредиту на користь позивача.

Внаслідок допущення позивачем вказаного правопорушення під час визначення ним об'єкту оподаткування податком на додану вартість відповідач дійшов висновку про заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість за серпень 2014 року у розмірі 66854 грн. 00 коп.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.01.2015 № , яким відповідно до приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 83567 грн. 00 коп., з яких: 66854 грн. 00 коп. - за основним платежем, 16713 грн. 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Отримавши наведене вище рішення, позивач скористався наданим йому статтею 56 Податкового кодексу України правом на їх оскарження в адміністративному порядку шляхом подання скарг до Головного управління ДФС у Київській області та до Державної фіскальної служби України.

Скарги позивача рішеннями Головного управління ДФС у Київській області від 20.03.2015 № 867/10/10-36-10-04-01 та Державної фіскальної служби України від 18.05.2015 № 10411/6/99-99-10-01-04-25 залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 26.01.2015 № - без змін.

Не погоджуючись із рішенням, прийнятим Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, позивач оскаржив його до суду.

Позивач зазначає, що твердження контролюючого органу стосовно вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "МОФ" податкового правопорушення є помилковими, оскільки визначення ним сум податкового кредиту здійснено у відповідності до вимог податкового законодавства, господарські операції з Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності.

Оскільки висновки податкового органу про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту за наслідками вчинення господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" ґрунтуються на твердженнях про фіктивність господарських операції позивача та його контрагентів та про відсутність наміру учасників правочинів досягти реальних правових наслідків, позивачем, з метою спростування таких доводів, подано суду відомості стосовно формування податкового кредиту, первинні фінансово-господарські документи, що підтверджують виконання правочинів та зв'язок між фактом придбання позивачем послуг із його господарською діяльністю.

Досліджуючи інформацію, що викладена в акті перевірки, та документи, подані позивачем, судом встановлено наступне.

У квітні 2014 року позивачем укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" договір про надання послуг від 01.04.2014 № 0104/0612К (а.с. 106-108), відповідно до умов якого контрагент позивача прийняв на себе зобов'язання особисто чи із залученням третіх осіб надати на користь позивача клірингові послуги (детальна інформація щодо яких міститься у додатку № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною) на території складського комплексу, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд 1-А, а позивач зобов'язався прийняти вказані послуги та оплатити їх вартість.

У серпні 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" та позивачем підписано акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2014 № 134 (а.с. 110) та звіт до нього (а.с. 111), відповідно до яких позивач прийняв виконані Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" послуги з прибирання території складського комплексу, офісних приміщень та паркінгу складського комплексу (для вантажних автомобілів (митний термінал із зоною прибуття), а саме: прибирання внутрішніх під'їзних шляхів території складського комплексу і тротуарів; збору сміття з території; видалення бруду з бордюрного каменю; видалення сміття із сміттєвих урн і заміни пакетів; повного очищення території від бруду; очищення території за допомогою щіткових машин; оперативного підмітання території паркінгу, заїздів та виїздів від бруду і дрібного сміття; спорожнення урн із заміною пластикових пакетів; видалення локальних забруднень; сухого прибирання оргтехніки в офісних приміщеннях; прибирання кухні та миття посуду; поповнення місць загального користування витратними матеріалами; прибирання вхідної групи; чищення системи брудозахисту; чищення, миття і дезінфекції урн; забезпечення корзин та баків для сміття одноразовими мішками; прибирання та дезінфекції місць загального користування; видалення випадкових забруднень; локального вологого прибирання місць інтенсивного потоку; виносу сміття в контейнери, тощо на загальну суму 146040 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 24340 грн. 00 коп.

За результатом виконання власного господарського зобов'язання перед позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" виписано податкову накладну від 31.08.2014 № 134 на загальну суму 146040 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 24340 грн. 00 коп. (а.с. 113).

Оплату за надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" клірингові послуги у загальному розмірі 146040 грн. 00 коп. здійснено позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента позивача, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжного доручення та банківської виписки.

Під час перевірки контролюючим органом також виявлено, що у серпні 2014 року позивачем укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" договір про надання послуг від 01.08.2014 № 0108/0612 (а.с. 114-116), відповідно до умов якого контрагент позивача прийняв на себе зобов'язання надати на користь позивача послуги, пов'язані із забезпеченням функціонування складського комплексу, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд 1-А, а позивач зобов'язався прийняти вказані послуги та оплатити їх вартість.

В цей же період між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та позивачем підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2014 № 235 (а.с. 119) та звіти до нього (а.с. 120-121, 122), відповідно до яких позивач прийняв надані його контрагентом послуги для транспортних засобів вантажопідйомністю до та понад 3 тонн, пов'язані із забезпеченням функціонування складського приміщення протягом поточної доби з моменту заїзду транспортного засобу, які включають: вантажно-розвантажувальні та інші послуги, які надаються для виконання необхідних робіт на території складського приміщення, перевантаження товару з одного транспортного засобу на інший вручну, розвантажувальні роботи вручну, вантажні роботи вручну, регулювання руху транспортних засобів на загальну суму 255084 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 42514 грн. 00 коп.

За результатом виконання власного господарського зобов'язання перед позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" виписано податкову накладну від 31.08.2014 № 235 на загальну суму 255084 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 42514 грн. 00 коп. (а.с. 123).

Оплату за надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" послуги по забезпеченню функціонування складського комплексу у загальному розмірі 255084 грн. 00 коп. здійснено позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента позивача, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжного доручення та банківської виписки.

Податок на додану вартість за наведеними вище господарськими операціями у сумі 66854 грн. 00 коп. включено позивачем до податкового кредиту за серпень 2014 року.

За поясненнями представника позивача, наведені вище послуги замовлялись позивачем задля виконання власних господарських зобов'язань за договорами, укладеними ним з іншими суб'єктами господарювання, та підтримання у належному стані складських та офісних приміщень, які експлуатуються ним з цією метою та перебувають у позивача на праві оренди.

Як зазначає представник позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "МОФ" здійснює діяльність митного терміналу та надає послуги, пов'язані з проходженням митних процедур у зоні митного контролю на території складу тимчасового зберігання підприємства, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд 1-А.

На підтвердження обставин, що засвідчують наявність у позивача на праві користування наведеного вище складського комплексу, позивачем долучено до матеріалів справи копію договору оренди від 31.12.2013, укладеного позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю "МЛП-Чайка", предметом якого є надання позивачу у строкове платне користування будівель, споруд, офісних та складських приміщень, які розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд 1-А.

З метою доведеності суду обставин, що свідчать про отримання позивачем клірингових послуг та послуг, що пов'язані із забезпеченням функціонування складського комплексу, та наявність зв'язку між фактом їх придбання із його господарською діяльністю, представником позивача подано суду належним чином засвідчені копії звітів Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ", які містять відомості про об'єкти, на яких проводилось прибирання, їх розташування, деталізацію наданих послуг, відомості про кількість опрацьованих транспортних засобів та додаткових послуг, що відображають вартісне вираження та періодичність їх надання.

Крім того, матеріали справи містять копії договорів, укладених позивачем протягом 2012-2014 років з іншими суб'єктами господарювання, зокрема, з Товариством з обмеженою відповідальністю "Самсунг Електронікс Україна Компані", Дочірнім підприємством з іноземними інвестиціями "Перно Рікар Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Імпортс", предметом яких є надання позивачем контрагентам - покупцям допоміжних послуг у зоні митного контролю на території складу тимчасового зберігання, у тому числі послуг по навантаженню, розвантаженню та перевантаженню товарів, а також копії узгоджених сторонами правочинів тарифів і рахунків-фактур, що містять інформацію про надані послуги та їх кількість, відомості оперативного обліку про кількість автотранспортних засобів, що обслуговувались протягом серпня 2014 року на території складу тимчасового зберігання, їх державні реєстраційні номери, вид вантажу та його власника, час прибуття та виїду з території терміналу.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів з 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України.

Так, Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Кодексу, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів підпункту 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 та підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 180.1 статті 180 розділу V Податкового кодексу України, для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу

Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, згідно з приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно з приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктами 198.4 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що у разі, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 201.7 пункту 201 Податкового кодексу, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Абзацом 2 пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується з 1 січня 2012 року для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить більше 10 тисяч гривень (пункт 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту (абзац 9 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Слід також зазначити, що в силу приписів пункту 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерством доходів і зборів України від 14.01.2014 № 10 (який набрав чинності з 01.03.2014), податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена в цьому пункті.

Цим же пунктом передбачено, що податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість, тобто, у даному випадку - юридична особа, що отримала свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість та/або інформацію про яку внесено до реєстру платників податку на додану вартість.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: 1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); 2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; 3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; 4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; 5) наявності у покупця належним чином оформленої податкової накладної.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено судом під час судового розгляду справи, факт надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" на користь позивача послуг та оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності; складені сторонами правочинів первинні документи містять повну інформацію про надані на користь позивача послуги, їх кількісне та вартісне вираження; право на формування податкового кредиту підтверджується податковими накладними; обмеження, визначені пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що не дають позивачу права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, відсутні.

У період виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" господарських зобов`язань перед позивачем вказані юридичні особи були зареєстровані у встановленому законом порядку платниками податку на додану вартість, тобто не були позбавлені права на складання податкових накладних за результатами здійснення господарських операцій з постачання товарів, робіт (послуг).

Водночас, з урахуванням видів діяльності позивача за КВЕД (інша допоміжна діяльність у сфері транспорту), досліджені судом первинні документи фінансового та податкового обліку позивача у сукупності свідчать про використання у власній господарській діяльності отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" послуг, що у свою чергу підтверджує реальність виконання наведених вище операцій.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наявність у податкового органу під час перевірки платника податків певної інформації про господарську діяльність його контрагентів, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не слугує беззаперечним доказом невиконання сторонами правочинів власних господарських зобов`язань з поставки товарів (робіт, послуг).

Водночас, з дослідженого акта перевірки вбачається, що відповідачем в дійсності факт виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" на користь позивача послуг та їх використання у господарській діяльності не перевірявся, безпосередньо аналіз поданих фінансово-господарських документів не здійснювався, а в акті лише відтворено інформацію стосовно господарської діяльності контрагентів позивача, що ґрунтується на суб`єктивних думках та припущеннях посадових осіб контролюючого органу.

Так, відомості стосовно відсутності у контрагента позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів не можуть однозначно свідчити про невиконання цим суб`єктом договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказана юридична особа не була позбавлена права укладати з іншими суб`єктами господарювання субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів тощо з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.

Суд також зважає на приписи статті 62 Конституції України, відповідно до яких вина особи у вчиненні злочину повинна бути підтверджена обвинувальним вироком суду.

На момент розгляду справи обвинувальний вирок, який би зафіксував вину посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколайн-СТ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" у здійсненні фіктивного підприємництва, відсутній.

Суд також звертає увагу відповідача на те, що висновок контролюючого органу стосовно порушення позивачем вимог 4 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 № 969, є безпідставним, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказаний Порядок втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379.

При вирішенні даної справи суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері. У зв'язку із цим презюмується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди у спосіб повернення (заліку) або відшкодування податку з бюджету, є економічно виправданими, якщо таким платником податків під час декларування власних податкових зобов`язань перед бюджетом дотримано вимоги податкового законодавства України.

У свою чергу, що обов'язок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення чинного законодавства є персоніфікованими. Це означає, що на особу не може покладатися відповідальність за правопорушення, вчинені іншими особами.

Так, позивач, в силу покладеного на нього обов`язку сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, визначені податковим законодавством, вступає у відповідні податкові правовідносини з державою та не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на контролюючі органи, а отже не володіє інформацією відносно виконання контрагентом власних податкових зобов'язань перед бюджетом, та, як наслідок, не може зазнавати негативних наслідків у зв`язку з протиправними діяннями інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що твердження відповідача про відсутність факту надання на користь позивача його контрагентами послуг були спростовані, зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують суми податкового кредиту, задекларовані позивачем, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 26.01.2015 № є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З огляду на викладене, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 182 грн. 70 коп., підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 26.01.2015 № , - визнати протиправним та скасувати.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МОФ" витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Харченко С.В.