Справа № 243/26/15-а
Суддя: Ільяшевич О. В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/26/15-а
Провадження № 2-а/243/7/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючий - судді Ільяшевич О.В.,

при секретарі - Мороз К.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Словянську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Калінінському районі у м. Горлівка Донецької області про визнання рішення та дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати дії Пенсійного фонду України в. м. у Калінінському районі у м. Горлівка Донецької області про відмову проведення перерахунку її пенсії неправомірними та рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії неправомірними. Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в. м. у Калінінському районі у м. Горлівка Донецької області зробити перерахунок її пенсії та її виплату у відповідності до чинного законодавства. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона з 26 травня 2014 року звільнена з посади керівника апарату Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком згідно ст. 38 КЗпП України та згідно із законодавством їй була призначена пенсія державного службовця. На момент призначення їй пенсії державного службовця, матеріальна допомога на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, преміальна винагорода та індексація зарплати, не були враховані при обчисленні пенсії. Після звернення, на її заяву Територіальним управлінням ДСА України в Донецькій області було видано довідки від 26 травня 2014 року за № 08-23/860 ,за № 08-23/859 про складові заробітної плати, де включена матеріальна допомога на оздоровлення до щорічної відпустки у сумі 7020,00 гривень, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в сумі 1904,00 гривень, преміальна винагорода в суми 2494,00 гривень та індексація зарплати в сумі 19652,05 гривень. На її письмове звернення про здійснення перерахунку пенсії від 01 липня 2014 року відповідь їй не надійшла. 11 вересня 2014 року, коли вона безпосередньо звернулася до УПФУ в Калінінському районі м. Горлівки, спеціаліст управління видала їй копію рішення відповідача від 08 липня 2014 року вих.. № 80/п-17-01-03 «Про відмову в перерахунку пенсії із заробітку», відмова обгрунтовується положеннями ст..33 Закону України «Про державну службу». Вважає, що таке рішення відповідача не відповідає нормам діючого чинного законодавства. Посилаючись на норми чинного законодавства, постанови ВСУ з приводу аналогічних спірних правовідносин, просить Визнати протиправними дії, рішення від 08 липня 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки про відмову в перерахуванні їй пенсії державного службовця з урахуванням фактично нарахованих та сплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб, преміальної винагороди та індексації, на які нараховувався збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Зобов'язати відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки перерахувати їй пенсію державного службовця з моменту її призначення, включивши матеріальну допомогу на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, преміальну винагороду та індексацію зарплати до розрахунку її пенсії державного службовця з дати її призначення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала, з підстав, наведених у позовній просить позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився.

Судом вживалися заходи щодо виклику представника УПФУ у Калінінському районі м. Горлівка шляхом надіслання рекомендованої кореспонденції на адресу переміщення юридичної особи, а також направленні листів до ГУПФУ у Донецькій області(а.с.24, 26,34,39, 46,53).

У звязку з повідомленням ГУПФУ України, судом був здійснений запит до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, щодо наявності такої юридичної особи як УПФУ у Калінінському районі м. Горлівки, за даними якого вбачається наявність такої юридичної особи із зазначенням її місця розташування на території , підконтрольній українській владі(а.с. 60-63)

Оскільки особи, які беруть участь у справі, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а потреби заслухати свідків, або експертів у суду немає, суд, з врахуванням положень ст. 122 КАС України щодо розумності строків розгляду справи, положень ч.4,5 ст. 128 КАС України, вважає за можливим розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 26 травня 2014 року звільнена з посади керівника апарату Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком згідно ст. 38 КЗпП України та згідно із законодавством їй була призначена пенсія державного службовця. Наведена обставина підтверджується даними витягу з даних електронної справи(а.с. 68-71).

На момент призначення їй пенсії державного службовця, матеріальна допомога на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, преміальна винагорода та індексація зарплати, не були враховані при обчисленні пенсії. Після звернення, на її заяву Територіальним управлінням ДСА України в Донецькій області було видано довідки від 26 травня 2014 року за № 08-23/860, за № 08-23/859 про складові заробітної плати, де включена матеріальна допомога на оздоровлення до щорічної відпустки у сумі 7020 гривень 00 коп. за період часу з травня 2009 року по квітень 2014 року , матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в сумі 1904 гривень 00 коп. за 2009 рік та за 2014 рік, преміальна винагорода в сумі 2494 грн. 00 коп. за 2009 рік, 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік та індексація зарплати в сумі 19652 гривень 05 коп.. Наведена обставина підтверджується даними довідок № 08-23/859 від 26 травня 2014 року та № 08-23/860 від 26 травня 2014 року. Як вбачається із вказаної довідки на всі виплати, включені в довідку, нараховані страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування(12, 16-17).

На письмове звернення позивача про здійснення перерахунку пенсії від 01 липня 2014 року відповідь їй не надійшла. 11 вересня 2014 року, коли вона безпосередньо звернулася до УПФУ в Калінінському районі м. Горлівки, то копію рішення відповідача від 08 липня 2014 року вих.. № 80/п-17-01-03 «Про відмову в перерахунку пенсії із заробітку». Як вбачається із даної відповіді, звернення ОСОБА_1 було розглянуто в порядку ЗУ «Про звернення громадян». Із даного документу вбачається, що позивачеві відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії з тих підстав, що при призначенні пенсії для обчислення заробітку були враховані посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за високі досягнення у праці за 60 місяців. З урахуванням вказаних складових, розмір заробітної плати для обчислення пенсії складає 4111 грн. 45 коп.. В розрахунок заробітної плати не враховані суми матеріальної допомоги на оздоровлення та індексація зарплати, матеріальна допомога на соціально-побутові проблеми, у звязку з тим, що дані виплати не можна віднести надбавок, передбачених ст. 33 Закону № 3723 до заробітної плати, оскільки вони носять нерегулярний, а одноразовий характер та не є складовою заробітної плати, а сам факт утримання із суми допомоги збору на обовязкове державне пенсійне страхування не є підставою для включення їх до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні при обчисленні розміру пенсії державного службовця. Одночасно позивачеві у згаданому документі розяснено, що у разі незгоди із рішенням УПФУ в Калінінському районі м. Горлівка Донецької області, вона має право оскаржити дії УПФУ(або бездіяльність) до ГУПФУ України в Донецькій області, а бо суду(а.с.11).

Та обставина, що позивачеві нарахована пенсія без врахування матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації зарплати та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем, преміальної виплати, виходячи із середньомісячного заробітку 4111, 45 грн., підтверджується також витягом з електронної пенсійної справи(а.с.68-71).

За змістом статті 37 Закону № 3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95?ВР Про оплату праці (далі Закон № 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, висновок відповідача про те, що матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обовязкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, не враховується при обчисленні розміру його пенсії, є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням законів № 3723-XII та № 108/95-ВР, які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону № 1058-IV та стаття 66 Закону № 1788 XII.

Наведена правова позиція висловлена у Постанові ВСУ від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11. Аналогічну правову позицію зі спірного питання Верховний Суд України висловив, зокрема, у постановах від 14 та 28 травня 2013 року, 04 березня 2014 року, 09 червня 2015 року (справи №№ 21-125а13, 21-97а13, 21-3а14, 732/1421/14 відповідно).

Слід зазначити, що ст. 244-2 КАС України передбачає, що Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи лист-відповідь УПФУ № 80/п-17-01-03 від 08 липня 2014 року, суд приходить до висновку, що позивач звернулася до відповідача та просила здійснити перерахунок пенсії. Отже на думку суду, відповідач зобовязаний був розяснити право позивача на звернення із заявою про такий перерахунок, надавши можливість останній подати заяву визначеного законом зразка та у відповідності до вимог чинного законодавства. Разом з тим, як вбачається із листа-відповіді № 80/п-17-01-03 від 08 липня 2014 року, відповідач, не розяснивши право позивача на звернення до УПФУ із заявою про перерахунок пенсії відповідного зразку, надав відповідь на підставі ЗУ «Про звернення громадян», де фактично відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії по суті, розяснивши позивачеві право на оскарження його дій(бездіяльності) до ГУПФУ в Донецькій області, або до суду(а.с.4).

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Отже згідно з вищенаведеними нормами права, позивач має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю відповідача (субєкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

У контексті з положеннями ч.1 ст.6 КАС України, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

У відповідності до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті(вчинені) вони:

На підставі , у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

З використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

Обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття

рішення(вчинення дії);

Безсторонньо(неупереджено);

Добросовісно;

Розсудливо;

З дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

Пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливим наслідками для прав та свобод та інтересів особи і цілям на досягнення яких спрямоване це рішення(дія);

З урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

Своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд, у разі задоволенні позовних вимог може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Пунктом 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини забезпечується право людини на справедливий судовий розгляд.

Відповідно вказане право закріплене також у Конституції України у ст.55, де зокрема зазначається, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Одними з принципів адміністративного судочинства є верховенство права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При цьому суд зазначає, що незважаючи на те, що лист-відповідь від 08 липня 2014 року за своєю юридичною природою не є рішенням субєкта владних повноважень з приводу відмови у перерахунку пенсії, однак на думку суду, із змісту вказаної відповіді вбачається, що позивачці було фактично відмовлено у її праві на перерахунок пенсії, до того ж не здійснено будь-яких дій щодо розяснень процедури звернення із заявою про перерахунок пенсії.

При цьому, до цього часу позивач отримує пенсію у розмірі, визначеному без врахування вищевказаних нею сум, що стверджується даними електронної пенсійної справи(а.с.68-71).

Системний аналіз норм міжнародного права та національного законодавства дозволяє дійти до висновку, що в основі сенсу права на справедливий суд лежить перш за все захист прав та інтересів особи (і в даному конкретному випадку конституційного на соціальний захист, що включає право на забезпечення громадян у старості, як то передбаченого ст. 46 Конституції України).

Слід звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду (Golder v. the United Kingdom, § 38; Станєв проти Болгарії, § 230). Теж саме застосовується у справах щодо критеріїв прийнятності заяви, що за своїм характером регулюються державою, яка користується певною свободою розсуду у цьому питанні (Луордо проти Італії, § 85).

Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування ст.6 ч.І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства,§ 57; Файєд проти Сполученого Королівства, § 65; Марковіч та інші проти Італії, § 99).

Якщо доступ до суду обмежений законом чи практикою суду, суд досліджує, чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства,§ 57).

Отже саме на суд покладається обовязок прийняти рішення по суті спору, де прагнення забезпечити дотримання формальної процедури та суворість процесуальної норми не повинні привілеювати над захистом права особи, яке порушене та потребує такого захисту, і як наслідок саме на суд покладається обовязок дотримання справедливого балансу, який мав підтримуватися між законним прагненням забезпечити дотримання формальної процедури(в даному випадку поданням позивачем заяви про перерахунок пенсії відповідного зразка, та відповідно прийняття офіційного рішення органу державної влади про відмову у здійсненні перерахунку пенсії) та правом доступу до суду(захист судом права на здійснення перерахунку пенсії та її отримання у розмірі, передбаченому чинним законодавством).

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні по справі «Водяренска Акційова Сполечность, АS проти Чеської Республіки» від 24 лютого 2004 року, визнавалося таким, що підпадає під захист Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушення права на справедливий суд (п.1 ст. 6 Конвенції), саме з підстав порушення справедливого балансу між досягненням мети - захисту прав людини та прагненням забезпечити дотримання формальної процедури звернення із захистом своїх законних прав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач не діяв на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому суд визнає, що вимоги позивача саме про визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України у Калінінському районі у м. Горлівка Донецької області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати позивачці пенсії з дати її призначення з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, преміальної винагороди є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, суд відмовляє у задоволенні вимог в частині визнання рішення від 08 липня 2014 року незаконним, оскільки за своєю суттю цей лист-відповідь не є рішенням субєкта владних повноважень.

Щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії, суд, з урахуванням встановлених обставин, правових позицій ВСУ, у відповідності до ст.11 КАС України, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає, що слід зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Калінінському районі у м. Горлівка Донецької області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії 26 травня 2014 року з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати, преміальної винагороди, на які, у відповідності довідки Територіального управління ДСА України в Донецькій області від 26 травня 2014 року за № 08-23/860, нараховувався збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з урахуванням раніше здійснених виплат.

На підставі наведеного, керуючись Конституцією України, Конвецією з основоположних свобод та прав людини, Рішенням Європейського суду по справі «Водяренска Акційова Сполечность, АS проти Чеської Республіки» від 24 лютого 2004 року, Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, ЗУ «Про державну службу», ст.ст. 2,17, 18, 50, 104-106, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Калінінському районі у м. Горлівка Донецької області про визнання рішення та дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Калінінському районі у м. Горлівка Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії як державному службовцю з урахування нарахованих та виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати, преміальної виплати, на які, у відповідності довідки Територіального управління ДСА України в Донецькій області від 26 травня 2014 року за № 08-23/860, нараховувався збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Калінінському районі у м. Горлівка Донецької області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії з урахування нарахованих та виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати, преміальної виплати, на які, у відповідності довідки Територіального управління ДСА України в Донецькій області від 26 травня 2014 року за № 08-23/860, нараховувався збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з урахуванням раніше здійснених виплат.

В решті вимог відмовити.

Постанова суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова складена у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст постанови виготовлений 10 липня 2015 року.

Головуюча-суддя: ОСОБА_2