Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2015 р. м. Київ К/800/32579/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Южного міського суду Одеської області від 13 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м.Южне Одеської області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Южне Одеської області, в якому просив визнати його право на перерахунок і призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2, зобов'язати відповідача повторно, в ручному режимі зробити йому перерахунок пенсії та призначити пенсію з 01.11.2010р. по 31.12.2011р. в сумі 3437,80грн., зобов'язати відповідача нарахувати і сплатити йому різницю по нарахуванню пенсії за період з 01.11.2010р. по 31.12.2011р. в сумі 4102,28грн.

Постановою Южного міського суду Одеської області від 13.12.2012р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013р. (з врахуванням ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013р. про виправлення описки), в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою Южного міського суду Одеської області від 12.10.2006р. у справі №2а-24/2006 позов ОСОБА_4 до УПФ України в м.Южне Одеської області задоволено та зобов'язано УПФ України в м. Южне Одеської області зарахувати ОСОБА_4 в загальний трудовий стаж роботи додатково пільговий трудовий стаж роботи на Крайній Півночі в кількості 5 років 6 місяців в розрахунку 1 рік за 1 рік 6 місяців з 01.06.2004р.

01.02.2007р. Южним міським судом Одеської області було ухвалено додаткову постанову у справі №2а-24/2006, якою зобов'язано УПФ України в м.Южне Одеської області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_4 з 01.06.2004р., враховуючи зарахування в загальний трудовий стаж роботи додатково пільгового трудового стажу на Крайній Півночі в кількості 5 років 6 місяців з 01.06.2004р.

01.12.2010р. УПФ України в м.Южне Одеської області провело позивачу перерахунок і призначення пенсії на пільгових умовах по списку №2 в розмірі 3144,78грн.

Не погодившись з проведеним перерахунком, ОСОБА_4 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про проведення повторно (в ручному режимі) оптимізації його заробітної плати й призначення пенсії в розмірі 3311,30грн.

Листом від 08.12.2011р. №4834/Г-11 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача, що його пенсія розрахована правильно, оскільки відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» його страховий стаж розрахований в одинарному розмірі (без урахування пільгового обчислення періодів роботи у районах Крайньої Півночі) й становить 29 років 1 місяць 4 дні, тобто 349 місяців, й із розрахунку середньомісячного заробітку виключений період з найменшим заробітком з 01.10.2000р. по 31.07.2003р. (34 місяці).

Колегія ж суддів Вищого адміністративного суду України вказує на таке.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 4 статті 11 КАС України визначено, що на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з частиною 1 статті 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією (п.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №7 "Про судове рішення в адміністративній справі").

Також в пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994р.). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980р.). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (cf. "Дюлоранс проти Франції", п. 34553/97, п. 33, від 21.03.2000р.; "Донадзе проти Грузії", n 74644/01, пп. 32 et 35, від 07.03.2006р.).

Крім того, Європейський суд з прав людини у пунктах 23 та 25 Рішення "Проніна проти України" від 18.07.2006р. вказав, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Проте, всупереч наведеному, суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях лише навели деякі норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які визначають як такі поняття страхового стажу, загальні правила врахування заробітної плати певних періодів страхового стажу, й зазначивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів неправомірних дій відповідача при здійсненні перерахунку його пенсії, прийшли до висновку про відмову в задоволенні позову.

Водночас, при цьому, суди не надали правої оцінки наведеним позивачем як в позовній заяві, так і в подальшому в апеляційній скарзі доводам, якими він обґрунтовував порушення своїх прав внаслідок проведеного відповідачем перерахунку пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити вищевказані обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Южного міського суду Одеської області від 13 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Стародуб О.П.