Справа № 826/16908/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ К/800/18571/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Повного товариства «Ломбард «Алдан» Бертольд і компанія до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» про скасування вимоги, що переглядається за касаційною скаргою Повного товариства «Ломбард «Алдан» Бертольд і компанія на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року Повне товариство «Ломбард «Алдан» Бертольд і компанія (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до КП виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» (далі - Підприємство) про скасування вимоги від 13 жовтня 2014 року № 146297/К.

Зазначали, що відповідачем винесено вимогу про демонтаж рекламних засобів Ломбарду, який належить позивачу. Підставою для демонтажу зазначено відсутність дозволу на розміщення об'єктів зовнішньої реклами.

Посилаючись на те, що відповідні об'єкти не є рекламою, просили визнати протиправною та скасувати вимогу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги, матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що Підприємством здійснено обстеження території Святошинського району міста Києва за адресою: вул. Симиренка, 5, за результатами чого складено акт від 13 жовтня 2014 року № 146297/К (далі - Акт).

Під час обстеження виявлено порушення Товариством Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2003 року № 2067 (далі - Типові правила), Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051, Порядку розміщення реклами в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 37/6253, Концепції розвитку зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженої рішенням Київської міської ради від 26 січня 2012 року № 20/7357 та/або Порядку розміщення інформаційній вивісок у місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15 квітня 2011 року № 565 (далі - Порядок № 565), а саме: розміщення спеціальних тимчасових/стаціонарних конструкцій, що мало прояв у відсутності дозволу на розміщену вивіски на фасаді будинку, банеру та панно.

На підставі Акту відповідачем винесено вимогу від 13 жовтня 2014 року № 146297/К, якою позивача зобов'язано в триденний термін демонтувати рекламні засоби власними силами, про що повідомити Підприємство до 20 жовтня 2014 року.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що вивіска, банер, панно, зазначені в акті обстеження, є об'єктом зовнішньої реклами, а тому відповідачем правомірно прийнято оскаржувану вимогу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій.

Засади рекламної діяльності в Україні, а також відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, регулюються Законом України від 3 липня 1996 року № 270/96-ВР «Про рекламу» (далі -Закон № 270/96-ВР).

Згідно з статтею 1 Закону № 270/96-ВР реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону № 270/96-ВР розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

За приписами частини шостої статті 9 Закону № 270/96-ВР вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Пунктом 2 Типових правил надано визначення основних термінів, зокрема:

спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та не наземні (повітряні), плоскі та об'ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами;

вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 565 інформаційна вивіска - конструктивний елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення (крім випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів до придбання товару або іншої інформації, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів та їх інтерес щодо такого товару, загальною площею до 2,0 кв. метрів. У разі, коли площа інформаційної вивіски перевищує 2,0 кв. метри, вона вважається зовнішньою рекламою та потребує отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами відповідно до окремого порядку, що затверджується розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Суди попередніх інстанцій, дослідивши докази фотофіксації рекламних засобів, встановили, що позивачем за вказаною адресою для здійснення своєї діяльності використовувалася вивіска «ЛОМБАРД», загальною площею 2,38 кв.м., що перевищує встановлений законом розмір, та дві таблички з інформацією (банер, панно на фасаді будинку).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються, зокрема, послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку, що споживче кредитування, в розумінні Закону № 270/96-ВР є товаром.

Кредитування споживчими кредитами відбувається за певними умовами з боку фінансової установи. Позивач отримує плату за користування кредитом. Тобто, вартість послуги є фактично сума отриманих відсотків за користування кредитом. А згідно рекламної інформації відповідач пропонує споживачам надати кредит на спеціальних умовах - зі знижками, що фактично є зменшення вартості послуги.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 270/96-ВР, розміщення зовнішньої реклами, зокрема, у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 270/96-ВР, реклама послуг (банківських, страхових, інвестиційних тощо), пов'язаних із залученням коштів населення, або осіб, які їх надають, дозволяється лише за наявності спеціального дозволу, ліцензії, що підтверджує право на здійснення такого виду діяльності. Така реклама повинна містити номер дозволу, ліцензії, дату їх видачі та найменування органу, який видав цей дозвіл, ліцензію.

Це положення не застосовується у випадках, коли дається тільки реклама знака для товарів і послуг, назви особи (без реклами послуг).

Під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій Товариством не надано доказів наявності у нього відповідних знаків для товарів та послуг, зареєстрованих відповідно до вимог чинного законодавства України, як і доказів отримання відповідного дозволу на право розміщення рекламних засобів.

Відповідно до пункту 24 Типових правил виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з розташуванням рекламного засобу.

Таким чином, вивіска, банер, панно, розміщені Товариством для здійснення своєї діяльності, є об'єктом зовнішньої реклами, на який у нього відсутній дозвіл, а тому відповідачем правомірно прийнято вимогу від 13 жовтня 2014 року № 146297/К.

Доводи касаційної скарги про те, що розміщені на фасаді будинку вивіска, банер та панно не є елементами реклами, були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій та не спростовують наведених висновків судів.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Повного товариства «Ломбард «Алдан» Бертольд і компанія залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов