Справа № 813/635/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ К/800/15414/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Львівської митниці про визнання дій протиправними, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці (далі - Митниця) про визнання дій протиправними щодо відмови в прийнятті митної декларації та пропуску через митний кордон транспортного засобу комерційного призначення.

Зазначав, що Митницею відмовлено у пропуску транспортного засобу марки Opel Astra-F, державний номерний знак НОМЕР_1, комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення через митний кордон України.

Посилаючись на те, що надав всі документи, обов'язковість яких передбачена чинним законодавством України та міжнародними нормативними актами та які підтверджують використання ним вказаного транспортного засобу при перетині кордону у комерційних цілях для виконання службових обов'язків, як працівника фірми ТОВ «Roldab Sp.о.о.» (далі - Товариство), просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у пропуску через митний кордон України в режимі тимчасового ввезення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги, матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 18 грудня 2012 року у зону митного контролю пункту пропуску «Шегині» із використанням смуги руху «червоний коридор» в'їхав транспортний засіб Opel Astra-F, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, як працівника Товариства.

Для здійснення митного оформлення позивач надав наступні документи: митну декларацію, закордонний паспорт, технічний паспорт на транспортний засіб, довіреність на керування службовим автомобілем, угоду про взаємну співпрацю, письмове підтвердження Товариства про використання службового автотранспорту для безоплатного перевезення товарів, службових документів та пасажирів, службове відрядження.

Під час проходження митного контролю, за результатами перевірки митної декларації, інспектором встановлено неподання позивачем документів, що підтверджують факт здійснення ним комерційної діяльності (використання вказаного транспортного засобу в комерційних цілях), а також несплату митних платежів відповідно до частини третьої статті 380 Митного кодексу України, у зв'язку з чим йому видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18 грудня 2012 року № 209090404/2012/02128.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що ненадання позивачем всіх необхідних документів, які б підтверджували комерційне використання вказаного транспортного засобу при перетині митного кордону України, унеможливлює визнання вказаного автомобіля транспортним засобом комерційного призначення, відтак, відповідачем обґрунтовано та в межах наданих йому повноважень відмовлено в пропуску через митний кордон.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 59 частини першої статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України) транспортні засоби комерційного призначення - це, зокрема, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи), що використовується в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з його звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в його звичайних баках упродовж його транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Натомість, транспортні засоби особистого користування - це наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно (пункт 60 частини першої статті 4 МК України).

Відповідно до статті 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

За приписами частини першої статті 189 МК України транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною третьою статті 189 МК України встановлено, що тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Відповідно до пункту «b» статті 1 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення», «комерційне використання» означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

В свою чергу, умови здійснення міжнародних перевезень вантажів та пасажирів (багажу) регламентовані Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 рік; далі - Конвенція 1956 року) та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева, 1973 рік; далі - Конвенція 1973 року), до яких Україна приєдналась 1 серпня 2006 року та 5 грудня 2004 року відповідно.

Конвенція 1956 року застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції. Статтями 4 та 5 цієї Конвенції, передбачено, що договір перевезення встановлюється накладною, другий примірник якої супроводжує вантаж.

Конвенція 1973 року застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів (та у відповідних випадках - їх багажу) транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються. Статтею 5 зазначеної Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника.

Також відносини міжнародних перевезень пасажирів і вантажів врегульовано Законом України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини п'ятої статті 53 якого, при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

При виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти повинні мати: дозвіл України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень); білетно-облікову документацію (частина шоста статті 53 Закону № 2344-III).

Згідно з частиною одинадцятою та абзацом третім частини дванадцятої статті 9 Закону України від 1 липня 2004 року № 1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом при автомобільних перевезеннях може бути міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Пунктом 1 частини першої статті 335 МК України визначений перелік документів та відомостей, які перевізник (декларант, уповноважена ним особа) надають митному органу при перевезені товарів автомобільним транспортом: документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність); транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні); визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності); комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів; відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки; найменування товарів; вага брутто товарів (у кілограмах) або об'єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів.

Таким чином, визнання транспортного засобу (у тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що при платному перевезенні осіб повинно підтверджуватися білетно-обліковою документацією, а при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів - товарно-транспортними документами, зокрема, міжнародною автомобільною накладною (СМR).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що як резидент, так і нерезидент може тимчасово в'їжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, що вказаний транспортний засіб знаходиться у власності (користуванні) юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів).

Як встановлено судами, позивачем не надано митному органу жодних документів, які б підтверджували використання транспортного засобу марки Opel Astra-F, державний номерний знак НОМЕР_1, який переміщувався ним через митний кордон України 18 грудня 2012 року, для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення товарів.

З огляду на те, що транспортний засіб марки Opel Astra-F, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, 18 грудня 2012 року при переміщенні не мав статусу транспортного засобу комерційного призначення (використання), суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про обґрунтованість дій Митниці.

Доводи касаційної скарги були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій та не спростовують наведених висновків судів.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов