Справа № 814/1186/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ К/800/64887/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський науково-технічний центр «Інформаційні технології» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним і скасування рішення, за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 червня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський науково-технічний центр «Інформаційні технології» (далі - Товариство) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - ДПІ) в якому просило визнати незаконним і скасувати рішення відповідача від 26 лютого 2014 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (далі - спірне рішення).

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що спірне рішення відповідача не узгоджується з вимогами закону, порушує його права, а тому просило про задоволення позову.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що спірне рішення відповідача не узгоджуються з вимогами діючого, у період спірних правовідносин, законодавства.

Судами встановлено, що позивач до 5 листопада 2013 року перебував на обліку в Державній податковій інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, а починаючи з 6 листопада 2013 року перебуває на обліку у відповідача.

До кінця 2013 року Товариство подавало звітність щодо єдиного внеску до ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва, незважаючи на те, що фактично перебувала на обліку у відповідача.

Спірним рішенням до позивача застосовано фінансові санкції та нарахована пеня на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI, в редакції, чинній на день винесення оскаржуваного рішення ДПІ), а саме штраф у розмірі 2150,76 гривень та пеня - 600,33 гривень.

Так, Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 9 вересня 2013 року № 454, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20 вересня 2013 року за № 1628/24160 (далі Порядок, у редакції спірного періоду).

У відповідності до 3.7 Порядку якщо страхувальник із числа страхувальників, зазначених у пунктах 3.1, 3.2 та 3.4 цього розділу, у звітному періоді змінює місцезнаходження, або місце реєстрації, або місце проживання (поза межами територіального обслуговування органу доходів і зборів, в якому він перебував на обліку), звіт за цей звітний період (з першого до останнього календарного числа звітного періоду) подається до органу доходів і зборів за новим місцем взяття на облік.

Отже, суди дійшли правильних висновків про те, що позивач повинен був подавати звітність щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування саме до відповідача, однак цього на протязі листопада - грудня 2013 року не робив, продовжуючи подавати таку звітність до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області.

Водночас, як правильно встановлено судами, що позивач своєчасно сплатив єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у встановленому законом розмірі, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 26 Закону № 2464-VI посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за: порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску; неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску; подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі, інших відомостей, передбачених цим Законом.

Спірне рішення винесене на підставі частин 2, 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI, якими встановлено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

В свою чергу, відповідальність за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлена статтею 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 234-2 цього Кодексу також передбачено, що органи доходів і зборів розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (стаття 163-13), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (стаття 163-15), ухиленням від подання декларації про доходи (стаття 164-1), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1), порушенням порядку припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (частини третя - сьома статті 166-6), перешкоджанням уповноваженим особам органів доходів і зборів у проведенні перевірок (стаття 188-23).

Від імені органів доходів і зборів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники органів доходів і зборів та їх заступники.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави колегії суддів для висновку, що відповідальність за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску і відповідальність за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є різними видами відповідальності, як за правовими підставами її виникнення, суб'єктами, які можуть нести таку відповідальність, так і за порядком застосування санкцій (стягнень).

За таких обставин, у разі неподання посадовою особою платника єдиного внеску звітності щодо єдиного внеску, органи доходів і зборів можуть розглядати питання про накладення стягнення саме за це правопорушення у встановленому законом порядку, а не накладати на такого платника штраф і стягувати з нього пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, який у даному випадку сплачено позивачем своєчасно і у повному обсязі.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій щодо незаконності спірного рішення і наявності підстав для його скасування є правильними, їх рішення ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області відхилити, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 червня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало