Справа № 2023/11/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2011 р. Справа № 2-а-2023/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченко К.В.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м.Херсоні, податкових ревізорів-інспекторів ДПІ у м.Херсоні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування адміністративно-господарських санкцій та зобовязання до вчинення певних дій,

встановив:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 (надалі-позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні (надалі - ДПІ), в якому просив захистити його порушені права шляхом скасування адміністративно-господарської санкції від 03.03.2011 року №.

За даним позовом ухвалою суду від 07.04.2011р. було відкрито провадження в адміністративній справі №2а-2023/11/2170.

Також в квітні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до ДПІ та податкових ревізорів-інспекторів ДПІ у м.Херсоні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому просив захистити його порушені права шляхом зобовязання ДПІ надати інформацію щодо мети та підстав перевірки відповідно до вимог Податкового кодексу України, а також шляхом зобовязання ревізорів скласти акт відмови від допуску до перевірки та вилучити з акту перевірки інформацію про проведення перевірки.

За даним позовом ухвалою суду від 07.04.2011р. було відкрито провадження в адміністративній справі №2а-2025/11/2170.

Ухвалою суду від 06.07.2011р. адміністративні справи №2а-2023/11/2170 та №2а-2025/11/2170 обєднані в одне провадження для спільного розгляду та вирішення.

В ході розгляду обєднаної справи №2а-2023/11/2170 позивач та представник позивача звернулись до суду із заявою про залишення без розгляду позовних вимог щодо зобовязання ДПІ надати інформацію про мету та підстави перевірки, а також щодо зобовязання ревізорів скласти акт відмови від допуску до перевірки та вилучити з акту перевірки інформацію про проведення перевірки.

Ухвалою суду від 27.07.2011р. на підставі п.5 ч.1 ст. 155 КАС України були залишені без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобовязання ДПІ надати інформацію про мету та підстави перевірки відповідно до вимог Податкового кодексу України, а також в частині зобовязання ревізорів скласти акт відмови від допуску до перевірки та вилучити з акту перевірки інформацію про проведення перевірки.

Відповідно до змісту позовної заяви, пояснень позивача та його представника в судовому засіданні позовні вимоги щодо оскарження адміністративно-господарської санкції ґрунтуються на тому, що 18.02.2011р. ревізори предявили вимогу про допуск до перевірки магазину позивача, але їм в цьому було відмовлено у звязку із непредявленням направлення на перевірку та наказу про перевірку. Ревізори, не склавши акту про відмову від допуску до перевірки, залишили приміщення магазину без складання будь-яких документів. 25.02.2011р. позивачем по пошті отриманий акт перевірки від 18.02.2011р. №108/21/03/23/НОМЕР_1, до якого внесено інформацію про проведену перевірку та виявлені порушення. Позивач зазначає, що отримавши акт перевірки він 28.02.11р. листом по пошті направив свої заперечення на акт перевірки, до якого долучив копії документів, за відсутність яких його притягли до відповідальності. 09.03.11р. ним було отримано податкове повідомлення-рішення від 03.03.11р. про застосування до нього санкцій, при винесені якого ДПІ не врахувало подані ним заперечення та документи. Позивач стверджує, що застосування до нього штрафних санкції є безпідставним, оскільки порушень, які стали причиною для спірного рішення, ним допущено не було, і ДПІ не дотрималось визначеного законодавством порядку застосування таких санкцій.

ДПІ направило суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказує на законність дій ДПІ, ревізорів по проведенню перевірки позивача, а також на правомірність винесеного за наслідками такої перевірки відносно позивача податкового повідомлення-рішення за порушення пунктів 11,12 та 13 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР та ст. 267 Податкового кодексу України.

Позиція ДПІ була підтримана його представником в ходу судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

18.02.2011р. податковими ревізорами-інспекторами ДПІ у м.Херсоні ОСОБА_2 та ОСОБА_6 складений акт №108/21/03/23/НОМЕР_1 (бланк №001427) про проведення фактичної перевірки за дотриманням приватним підприємцем ОСОБА_1 (позивачем) порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, відповідно до якого ревізорами були виявлені наступні порушення:

- не забезпечено відповідність наявних готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів за денним звітом РРО.

- порушено режим попереднього програмування, а саме, згідно чеку РРО №4593 від 18.02.11р. відсутнє найменування (назва) товару (сигарет «Мальборо»);

- порушено облік товару за місцем реалізації, а саме: на товар, який перелічений у додатку до акту перевірки на суму 1823,95 грн. відсутні первинні документи;

На підставі даного акту перевірки ДПІ 03.03.2011р. винесла податкове повідомлення-рішення № на суму 3733,90 грн. за порушення п.11, 12 та 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР.

Самі ці адміністративного-господарські санкції позивач просить скасувати.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст.. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги про скасування адміністративно-господарських санкцій фактично є вимогами про скасування податкового повідомлення-рішення від 03.03.2011р. №, яким ці санкції до позивача застосовані.

При вирішені питання щодо законності дій відповідачів, повязаних з організацією та проведенням вищевказаної перевірки позивача, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 15 Закону №265/95-ВР контроль за додержанням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Відповідно до ст. 16 вказаного Закону контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється органом державної податкової служби щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Загальні вимоги до порядку організації та проведення фактичних перевірок передбачені нормами статті 80 Кодексу.

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктом 80.2 статті 80.

Згідно з пунктом 80.4 статті 80 Кодексу перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами органу державної податкової служби у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (п.80.7 ст. 80 ПК України).

Допуск посадових осіб органів державної податкової служби до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно з статтею 81 ПК України.

Непред'явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення на проведення перевірки або пред'явлення направлення, оформленого з порушенням вимог, установлених абзацом першим пункту 81.1 статті 81, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах не дозволяється.

У випадку відмови платника податків (його посадових (службових) осіб, представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків (його посадових (службових) осіб, представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Доводячи законність дій по проведенню перевірки позивача, ДПІ долучила до матеріалів справи наказ керівника ДПІ від 01.02.2011р. №208 «Про проведення фактичних перевірок» та затверджений цим наказом перелік субєктів господарювання, які підлягають відпрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок період з 01.02.11р. по 28.02.11р., до якого включений і позивач із зазначенням підстави для такої перевірки пп.80.2.6 п.80.2 ст. 80 ПК України. Також ДПІ долучила направлення №90/237 від 18.02.11р., яке видано вищевказаним ревізорам на проведення перевірки позивача. В даному направлені зазначені підстави для перевірки - пп.80.2.6 п.80.2 ст. 80 ПК України та наказ ДПІ від 01.02.2011р. №208 «Про проведення фактичних перевірок».

На даному направлені ревізорами зроблений надпис про складання акту про відмову від підпису про ознайомлення з направленням.

ДПІ також долучила до справи акт відмови від підпису про ознайомлення із направленням на перевірку №3 від 18.02.11р. та акт відмови від підписання матеріалів перевірки №7 від 18.02.11р..

В судому засіданні позивач пояснив, що ревізори дійсно предявляли продавцю направлення на перевірку, знайомилися із необхідними документами, але він по телефону заборонив продавцю підписувати складені ревізорами документи. Фактично позивач підтвердив як наявність у ревізорів підстав для проведення фактичної перевірки його магазину, так і правомірність складання ревізорами вищевказаних акті про відмову від підписання направлення на перевірку та матеріалів перевірки.

Сам зміст направлення на перевірку №90/237 від 18.02.11р. відповідає вимогам законодавства, оскільки містить в собі визначення як мети такої перевірки - контроль за дотриманням порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявністю торгових патентів, ліцензій, а також містить і підстави для такої перевірки - пп.80.2.6 п.80.2 ст. 80 ПК України та наказ ДПІ від 01.02.2011р. №208 «Про проведення фактичних перевірок».

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що у позивача не було законних підстав для недопущення ревізорів до проведення перевірки, і така перевірка фактично відбулась, а дії ревізорів по проведенню 18.02.11р. фактичної перевірки належного позивачу магазину у м.Херсоні по вул..Патона, 8 відповідають вимогам законодавства.

Разом з тим, зясовні судом фактичні обставини справи свідчать про недотримання ДПІ в повному обсязі визначеного Податковим кодексом України порядку розгляду матеріалів перевірки позивача та винесення за результатами такої перевірки спірного повідомлення-рішення, що вплинуло на його правомірність.

Так, відповідно до ст. 86 ПК України у разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами органу державної податкової служби складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів податкового органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках органом державної податкової служби складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Пункт 86.7 ст. 86 ПК України визначає, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються органом державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, орган державної податкової служби зобов'язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника відповідного органу державної податкової служби (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником органу державної податкової служби (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків (пп.86.8 ПК України).

Як вже було зазначено вище, ревізорами був складений акт про відмову від підписання матеріалів перевірки.

Супроводжувальним листом від 22.02.2011р. за №4553/10/23-707 ДПІ в адрес позивача направила другі примірники двох актів перевірок позивача, що були проведені 18.02.2011р., а саме: акт №108/21/03/23/НОМЕР_1 (бланк №1427) та акт №107/21/03/23/НОМЕР_1 (бланк №001419), а також направила акти відмови від підпису матеріалів перевірки, про ознайомлення із направленням на перевірку, а також додатки до акту перевірки. В даному листі ДПІ запрошувала позивача зявитися до ДПІ для складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також надати документи, які не були надані під час перевірки.

Згідно поштового повідомлення про вручення зазначений лист ДПІ із актом перевірки був вручений позивачу 25.02.2011р., що підтвердив і позивач в судовому засіданні.

Отже, відповідно до п.86.7 ст. 86 ПК України позивач протягом пятиденного терміну з дня отримання ату перевірки мав право подати свої заперечення на акт перевірки та документи, яких не вистачало на момент перевірки.

Слід також зазначити, що згідно з пунктами 4.3 та 4.4 акту перевірки позивачу також пропонувалось зявитися до ДПІ протягом 5 днів для надання пояснень та документів щодо викладених в акті перевірки фактів.

Позивач зазначив, що свої заперечення до акту перевірки він виклав у пояснювальній записці від 28.02.2011р., до якої долучив документи, які вимагались ревізорами, і направив її до ДПІ по пошті 01.03.11р.. про що свідчить чек про відправлення. Згідно поштового повідомлення про вручення, відправлені позивачем пояснювальна та документи були отримані ДПІ 02.03.11р..

Позивач долучив до матеріалів справи копію свого листа до ДПІ від 28.02.2011р., за яким він надавала ДПІ документів, про відсутність яких зазначено в акті перевірки.

Отже, позивач дотримався вимог п.86.7 ст. 86 ПК України так як протягом пяти робочих днів подав до ДПІ своїх заперечення та документи, які були відсутні при перевірці, але вже наступного дня після їх отримання ДПІ винесла спірне повідомлення-рішення, що свідчить про недотримання податковим органом встановленого цією нормою Податкового кодексу України порядку розгляду поданих позивачем заперечень та винесення рішення за результатами їх розгляду.

Спірним рішенням № до позивача застосовані санкції на суму 3733,90 грн. у тому числі: 85 грн. за порушення п.11 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а саме за порушення режим попереднього програмування товарів; 3647,90 грн. за порушення п.12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а саме за порушення обліку товару за місцем реалізації; 1 грн. за п.13 ст.3 вказаного Закону, а саме за незабезпечення відповідності готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів за денним звітом РРО (сума невідповідності склала 5,33 грн.).

Щодо правомірності застосування до позивача штрафної санкції за порушення п.12 ст.3 вищевказаного Закону, суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки опис порушення п.12 ст.3 Закону 265/95-ВР полягає у тому, що на товар, який на момент перевірки знаходився на реалізації в магазині були відсутні будь-які первинні документи. Перелік таких товарів на суму 1825,95 грн. ревізори виклали у додатку до акту перевірки.

Пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/ або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі статтею 20 Закону №265 до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ДПІ, обґрунтовуючи наявність даного порушення, стверджує, що відсутність на момент перевірки первинних документів на товар, перерахований у додатку до акту, вже є достатньою підставою для застосування санкції за порушення пункту 12 ст.3 Закону № 265.

Позивач, як приватний підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування і веде облік своїх доходів та витрат, і на якого розповсюджуються вимоги п.12 ст.3 Закону № 265, доводячи виконання ним вимог цієї норми закону, надав суду копії первинних документів - видаткових та податкових накладних на товар, який знаходився на реалізації в магазині на момент перевірки, а також пояснив, що всі ці документи ним були направлені до ДПІ як додатки до пояснювальної від 28.02.11р., але їх до уваги не взяли.

Як вже зазначено вище, факт надання позивачем таких документів знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Статтею 6 Закону № 265 передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України від 16.07.99 р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон N 996) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1, 3 і 5 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач дотримався приписів п.86.7 ст.86 ПК України та п.4.3, 4.4 акту перевірки, відповідно до яких позивач мала право протягом 5 днів з моменту отримання акту перевірки надати свої заперечення та відповідні документ на їх обґрунтування, та надав до ДПІ первинні документи, які підтверджують надходження до позивача того товару, який знаходився на реалізації в магазині на момент перевірки, а ДПІ в свою чергу порушила вимоги п. 86.8 ст.86 ПК України та винесла рішення про застосування санкції за порушення п.12 ст. 3 Закону № 265 без розгляду наданих позивачем заперечень та документів на товар.

Слід також зазначити, що статтею 20 Закону № 265/95-ВР передбачена відповідальність саме за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а не за відсутність на місці реалізації первинних документів на товар, на що і посилається ДПІ.

Отже, суд вважає, що позивач у належний спосіб та у визначеному законодавством порядку підтвердив податковому органу факт дотримання ним вимог п.12 ст. 3 Закону №265/95-ВР щодо обліку того товару, який знаходився на реалізації у належному йому магазині, у звязку з чим суд вважає безпідставним застосування до позивача рішенням № санкції на суму 3647,90 грн. за порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Разом з тим суд вважає правомірним застосування до позивача санкції на суму 85 грн. за порушення п.11 Закону №265/95-ВР та на суму 1 грн. за порушення п.13 ст.3 цього ж закону з наступних підстав.

Відповідно до пункту 11 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 розділу 3 Положення "Про форму та зміст розрахункових документів", затвердженого наказом ДПАУ від 01.12.2000 р. № 614, передбачено, що розрахунковий документ, а саме фіскальний касовий чек на товари (послуги), серед обов'язкових реквізитів повинен мати: кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги), вартість і одиниці виміру товару (послуги), найменування товару (послуги), позначення форми оплати та суму грошових коштів за даною формою оплати, загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово "сума" або "всього", то можна відобразити тільки при фактичному наданні послуг та реалізації виготовлених продуктів харчування.

ДПІ долучила до матеріалів справи фіскальний звітний чек №4593, роздрукований 18.02.11р. о 16.год 34 хвил., тобто під час перевірки, згідно якого здійснена реалізація товару на суму 11 грн. назва якого не зазначена, що узгоджується із змістом п.2.27 акту перевірки.

Факт того, що даний фіскальний чек був роздрукований на належному позивачу касовому апараті і саме на той товар, який був придбаний ревізорами під час перевірки, позивача не заперечував.

Даний фіскальний чек не має такого обовязкового реквізиту, як найменування проданого товару, що доводить факт порушення позивачем п.11 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Відповідно до пункту 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Пунктом 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР в редакції, чинній з 01.01.2011р., передбачена відповідальність за невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, вчинене вперше - 1 гривня; вчинене вдруге - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг); за кожне наступне вчинене порушення - у п'ятикратному розмірі вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Ні в позовній заяві, ні в ході розгляду справи позивачем не було наведено заперечень проти викладеного в акті перевірки порушення п.13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

На підтвердження цього факту ДПІ долучила до матеріалів справи копію Х-звіту, роздрукованого під час перевірки о 16 год. 36 хвил., за яким сума коштів склала 587,85 грн., та акт підрахунку готівкових коштів на місці проведення розрахунків, за яким сума склала 573,525 грн..

Отже, відображена в акті перевірки сума невідповідності підтверджена належними доказами, що свідчить про обґрунтованість застосування до позивача штрафу в розмірі 1 грн. за порушення п. 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом скасування податкового повідомлення-рішення від 03.03.11р. № санкції на суму 3647,90 грн. за порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Херсоні від 03.03.11р. № в частині застосування штрафу на суму 3647,90 грн..

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02 серпня 2011 р.

Суддя Кравченко К.В.

кат. 9.2.1