Справа № 2а-5765/11/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/9991/24446/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Прокуратури Харківської області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2012 по справі № 2-а-5765/11/2070

за позовом Прокурора Дзержинського району м. Харкова, в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фарітон"

третя особа Управління державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Харківської міської ради

про визнання недійсними установчих документів, недійсним запису про проведення державної реєстрації -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року Прокуратура в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції звернулась до суду із позовною заявою про визнання недійсними установчих документів та запису про проведення державної реєстрації ТОВ "Фірма "Фарітон".

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями, Прокуратура до Вищого адміністративного суду України подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви та касаційної скарги, Прокуратура посилається на те, що підставою визнання недійсним установчих документів, а також запису про проведення державної реєстрації є допущені порушення при проведенні державної реєстрації Товариства, які не можна усунути, оскільки, така реєстрація відбулась поза межами правового поля, так як Товариство, на думку контролюючого органу, було зареєстроване на підставну особу та створено без мети здійснення господарської діяльності, а отже є фіктивним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "Фірма "Фарітон" зареєстровано як суб'єкт господарювання виконавчим комітетом Харківської міської ради 01.08.2008, про що видано свідоцтво про державну реєстрацію серії А01№ 087329 та взято на облік платником податків у ДПІ Дзержинського районі м.Харкова.

Також судами встановлено, що Статут Товариства, був затверджений загальними зборами засновників (учасників), відповідно до протоколу №1 загальних зборів підприємства від 31.07.2008.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 17 ст. 11 Закону України від 04.12.1990 № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (зі змінами та доповненнями) органи державної податкової служби мають право звертатися у передбачених законом випадках до судових органів із позовною заявою про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності. Це повноваження з врахуванням норм Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", який є спеціальним законом з питань державної реєстрації, припинення суб'єктів підприємницької діяльності, слід розуміти як повноваження на звернення до адміністративного суду з позовом про припинення юридичної особи чи підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ст. 5 Закону № 755-IV державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців проводиться державним реєстратором виключно у виконавчому комітеті міської ради міста обласного значення або у районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи - підприємця.

Порядок проведення державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців визначений вищевказаним законом та включає, зокрема: перевірку комплектності документів, які подаються державному реєстратору для проведення державної реєстрації, та повноти відомостей, що вказані в реєстраційній картці, та перевірку документів, які подаються державному реєстратору, на відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації.

За відсутності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи державний реєстратор повинен внести до реєстраційної картки на проведення державної реєстрації юридичної особи ідентифікаційний код заявника відповідно до вимог Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації юридичної особи на підставі відомостей цієї реєстраційної картки (ч. 3 ст. 25 цього ж Закону).

Перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає та будь-якого обов'язку державного реєстратора засвідчуватися у справжності наміру засновників займатися підприємницькою діяльністю та сплачувати податки не містить. Запис про проведення державної реєстрації юридичної особи може бути визнаний недійсним у випадках наступного усування обставин, що згідно зі ст. 27 Закону були підставою для відмови у державній реєстрації, тобто підстави, які унеможливлюють засвідчення факту створення юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону № 755-IV юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 38 Закону України № 755-IV передбачені підстави для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, а саме: визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації через порушення закону, допущені при створенні юридичної особи, які не можна усунути; провадження діяльності, що суперечить установчим документам, або такої, що заборонена законом; невідповідність мінімального розміру статутного фонду юридичної особи вимогам закону; неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону; наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним місцезнаходженням.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням суду про визнання судом недійсною державної реєстрації юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, а також в інших випадках, встановлених законом.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 110 Цивільного кодексу України визначено, що вимога про ліквідацію юридичної особи на підставах, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті, може бути пред'явлена до суду органом, що здійснює державну реєстрацію, учасником юридичної особи, а щодо акціонерних товариств - також Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу позовних вимог про визнання недійсним запису про державну реєстрацію посилався на те, що при створенні юридичної особи були порушені вимоги закону, які не можна усунути, а саме - реєстрація Товариства на підставну особу (згідно пояснень гр. ОСОБА_4 (засновник, директор) вона ніякого відношення до вказаного підприємства не має) та без мети здійснення господарської діяльності (фіктивність), а лише для ухилення від сплати податків.

Проте, судами під час розгляду справи не було встановлено порушень закону при здійсненні державної реєстрації Товариства, які не можуть бути усунуті. Належні та допустимі докази (вирок суду щодо встановлення фіктивності підприємства, висновки експертизи тощо) позивачем не надано. Доказів того, що відповідач не подає до органів державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності, або здійснює діяльність, безпосередньо спрямовану на ухилення від оподаткування, позивачем також надано не було.

Таким чином, рішення судів попередніх інстанцій про відмову у позові в частині вимог щодо визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації Товариства є правомірним та обґрунтованим.

У той же час, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз положень п. 8 ст. 3, ч. 4 ст. 50, ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що суб'єкт владних повноважень може звернутись до суду з адміністративним позов лише у випадках, передбачених законодавством.

Вирішуючи питання щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними установчих документів Товариства суди першої та апеляційної інстанцій помилково не врахували положення Закону України "Про державну податкову службу в Україні", яким не передбачено повноваження державної податкової інспекції на звернення до суду з позовними вимогами про визнання недійсними установчих документів. Таким чином, суди дійшли помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки такі вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суди, не врахувавши наведені приписи законодавства, дійшли помилкового висновку про відмову у позові замість закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Прокуратури Харківської області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2012 по справі № 2-а-5765/11/2070 в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсними установчих документів скасувати із закриттям провадження у справі, в решті судові рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко