Справа № 242/534/13-а
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року м. Київ К/800/31265/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у березні 2012 року йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах у розмірі 1 161,13 грн.

У лютому 2013 року він звернувся із заявою про роз'яснення покажчиків з яких складається розмір пенсії. Згідно листа відповідача №16/Ч/02-01.01 від 29.01.2013 року стаж за період роботи з 01.05.2010 року по 31.12.2010 рік та з 01.12.2011 року по 28.02.2012 рік враховувався при призначенні пенсії, зокрема, для визначення права на пенсію, але в страховий стаж та для обчислення заробітної плати цей період не враховано по причині несплати підприємством ВП «шахта « 1/3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» страхових внесків за цей період.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними, оскільки з його заробітної плати за зазначений період проводилися нарахування та відрахування страхових внесків до ПФУ.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року, позов задоволено.

Визнано протиправними дії відповідача щодо неврахування стажу роботи позивача за періоди з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 1 грудня 2011 року по 28 лютого 2012 року при призначенні пенсії. Зобов'язано відповідача зарахувати позивачу до стажу вказаний період роботи та провести перерахунок пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 11 березня 2012 року з урахуванням фактично сплачених сум.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ці рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 11.03.2012 року позивачу призначено пенсію за віком. Згідно даних персоніфікованого обліку УПФУ на період звернення позивача із заявою про призначення пенсії, період роботи з 01.05.2010 року по 31.12.2010 рік та з 01.12.2011 року по 28.02.2012 року не враховано до страхового стажу, оскільки підприємством ВП «шахта 1/3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» не сплачено страхові внески за ці періоди.

Згідно наданих копій довідок та розрахункових табелів із заробітної плати за вказаний період з позивача утримувалися страхові внески в Пенсійний фонд.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Приписами частини 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови та порядок пенсійного забезпечення. У статті 5 цього Закону наголошується, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 11 Закону загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, які працюють на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання. Частиною 1 статті 15 вказаного закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, в тому числі на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України.

Частиною 2 статті 17 Закону до обов'язків страхувальників віднесено, зокрема, нарахування, обчислення і сплата в установлені строки та в повному обсязі страхових внесків.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. За частиною 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює позивач.

Таким чином, задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку, що факт неперерахування роботодавцем до Пенсійного фонду відрахованих із зарплати позивача та утриманих страхових внесків не є підставою для відмови у зарахуванні страхового стажу з цих підстав. Із заробітної плати позивача щомісячно утримувалися суми страхових внесків і позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання підприємством своїх обов'язків по сплаті обов'язкових платежів.

Доводи касаційної скарги зроблених цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій прийнято законні і обґрунтовані рішення, а тому підстав для їх скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області, залишити без задоволення, а постанову Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман