Справа № 308/625/15-а
Суддя: Лемак О. В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Спарва№ 308/625/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Лемак О.В.

при секретарі Ревачко І.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про визнання незаконною бездіяльності, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про визнання незаконною бездіяльності, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та стягнення моральної шкоди.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2011 році ним було предявлено у Відділ примусового виконання рішень виконавчий лист виданий Ужгородським міськрайонним судом у справі №2а-3186/10 за його позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді про стягнення на його користь коштів.

Позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень з заявою, в якій просив повідомити про рух виконавчого провадження по даному виконавчому листі та надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження.

24.10.2013 року він отримав відповідь, з якої вбачається, що відповідно до листа УПФУ в м. Ужгороді №10101/07 від 17.08.2011 року стягувачеві проведено нарахування до пенсії на суму 38 413,25 грн.

27.12.2011 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до п.8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Позивач звернувся з скаргою до начальника відділу ПВР, в якій просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження. Скарга позивача була задоволена та скасована постанова про закінчення виконавчого провадження.

19.06.2014 року головний державний виконавець Секерня В.М. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до п. 13 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Позивач звернувся з скаргою до начальника Відділу ПВР, в якій просив скасувати постанову, проте, 14.07.2014 року постановою начальника Відділу ПВР було відмовлено в задоволенні скарги.

Позивач вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.06.2014 року та постанова начальника Відділу ПВР від 14.07.2014 року про відмову в задоволенні скарги протиправними, такими, що порушують його права.

Позивач зазначає, що незаконними діями відповідачів завдано йому моральну шкоду в сумі 100 000, 00 грн., яку просить стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області в розмірі 50 000,00 грн. та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області 50 000,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області у судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення, відповідно до якого просив в позові відмовити.

Представник Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області у судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення, відповідно до якого просила в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 липня 2011 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2, на підставі виконавчого листа №2а-3186 виданого 25.07.2011 року Ужгородським міськрайонним судом, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№27897247.

27.12.2011 р. головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 з посиланням на п. 8 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження.

ОСОБА_5 звернувся до начальника Відділу ПВР з скаргою, в якій просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження. Скарга позивача була задоволена та скасована постанова про закінчення виконавчого провадження від 27.12.2011 року.

26.11.2013 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження», прийнята постанова про відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2013 року , якою змінено спосіб виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду із «зобовязання здійснити виплати» на «стягнення цих виплат» з управління Пенсійного фонду України у м. Ужгороді на користь ОСОБА_4 нарахованої заборгованості в розмірі 38 413,25 грн.

19 червня 2015 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№27897247, згідно пункту 13 частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

ОСОБА_5 звернувся до начальника Відділу ПВР з скаргою, в якій просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.06.2015 року.

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_6 від 14.07.2014 року, відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця та постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.06.2014 року.

Позивач не погоджуючись із постановою про закінчення виконавчого провадження та постановою про відмову в задоволенні скарги звернувся до суду з вимогами про їх скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Особливості провадження в адміністративних справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби передбачені статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені підстави для закінчення виконавчого провадження.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як зазначає представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області в запереченні, що державним виконавцем на адресу суду було надіслано нагадування з вимогою направити на адресу відділу примусового виконання рішень оригінал виконавчого документа для подальшого вчинення відповідних виконавчих дій. Однак, станом на 19.06.2014 року оригінал виконавчого листа не було предявлено до відділу примусового виконання рішень.

Однак, доказів про нагадування з вимогою направити на адресу відділу примусового виконання рішень оригінал виконавчого документа для подальшого вчинення відповідних виконавчих дій не надано.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.9.2 Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», начальник відділу має право перевірити будь-яке виконавче провадження, що перебуває на виконанні державних виконавців, які йому безпосередньо підпорядковані, з власної ініціативи чи за заявою (скаргою) стягувача або його представника у випадках, передбачених Законом. У разі наявності порушень у діях державного виконавця виноситься постанова про перевірку виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав щодо визнання бездіяльності та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.06.2015 року ВП№27897247 та постанови від 14.07.2014 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця та постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.06.2014 року.

Що стосується відновлення виконавчого провадження, то в даному разі, оскільки постанова про закінчення провадження скасовується, виконавче провадження у справі продовжується.

Вирішуючи питання стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розяснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення.

Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму (п. 4) зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б наявність причинного зв'язку між неправомірними діями відповідачами та стражданнями, моральними переживаннями позивача, погіршення здоровя, а також позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди 100 000,00 грн., яку він просить стягнути.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, позивачем не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.159,161,186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про визнання незаконною бездіяльності, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконною безділяьність головного державного виконавця Секерня В.М. у виконавчому провадженні ВП №278972247 та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.06.2014 року ВП №27897247 згідно виконавчого листа виданого Ужгородським міськрайонним судом у справі №2а-3186/10 за позовом ОСОБА_4 до Управління ПФУ про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та зобовязання його вчинити певні дії.

Визнати незаконною бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_6 та скасувати постанову від 14.07.2014 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Розяснити сторонам, що вони мають право ознайомитись з повним текстом постанови через пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Лемак О.В.