Справа № 22-ц-8091/11
Суддя: Яцина В. Б.
Дата ухвалення: 2011-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 22-Ц-8091/2011 р. Головуючий 1 інстанції-Єрмоленко В.Б.
Категорія- перерахунок пенсії ОСОБА_1
постраждалим від аварії на ЧАЕС
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2011 року.

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В .Б.,

суддів Бурлака І.В., Карімової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова

на рішення Орджонікідзевському районі м. Харкова від 30 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова про визнання дій незаконними та зобовязання перерахунку і виплату пенсії, як постраждалій внаслідок аварії на ЧАЕС особі, -

В СТАНОВИЛА:

19 травня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача з 01.03.2001 року провести згідно встановленої групи інвалідності перерахунок та виплату заборгованості пенсії в розмірах, встановлених ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. З ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.19991 року N 796-ХІІ (далі - Закон N 796-ХІІ), в мінімальному обємі у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, визначеної за нормою ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІУ). Крім того, просив зобовязати відповідача нарахувати компенсацію втрати частині доходів внаслідок недоврахування вказаної основної та додаткової пенсії за період з 01.03.2001 по 31.12.2003р.р.

Рішенням Орджонікідзевському районі м. Харкова від 30 липня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобовязаний відповідач здійснити перерахунок пенсії позивачу відповідно до вимог ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 01.01.2004 по 31.12.2007р. та з 22.05.2008 р. по теперішній час і здійснити такий перерахунок в подальшому з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму.

В іншій частині позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням Управління ПФУ в Орджонікідзевському районі м. Харкова в апеляційній скарзі поставило питання про його скасування та відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів за відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю відповідно до правил ст. 195, п. 1 ч.І ст. 197 КАС України розглянувши справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання державної пенсії в розмірі, передбаченому ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткової пенсії відповідно до ч.І ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідач неправомірно відмовив у проведенні перерахунку даних пенсій с посиланням на норми Постанов КМУ, які обмежують розмір цих пенсійних виплат.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач є інвалідом III групи та належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі чого має право на отримання державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до Закону України Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України N 796-ХІІ позивач звертався до відповідача з заявою про нарахування державної та додаткової пенсій у розмірах, встановлених зазначеною нормою Закону, на що Управління Пенсійного фонду України відмовило в перерахунку призначених пенсій з огляду на відсутність підстав такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом № 796-ХІІ. У статті 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам 3 групи - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, інвалідам 2 групи -у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до частини четвертої статті 54 цього Закону, якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у звязку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 3-ї групи, щодо яких установлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком, для інвалідів 2-ї групи - 8 мінімальних пенсій за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком було встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, яка втратила чинність з набранням чинності з

01.01.2004року редакції ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-1V (далі - Закон № 1058-ІУ), в якій було зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі 20 відсотків середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за попередній рік, яка визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 23.12.2004 року № 2291- IV, що набув чинності з

12.01.2005року, була змінена редакція ст.. 28 Закону № 1058-ІУ, внаслідок чого вперше було встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності відповідного страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з ч. З ст. 67 вказаного Закону N 796-ХІІ, яка набрала чинності 31.10.2006 р., у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, з 12.01.2005 року, після набрання чинності вказаного положення закону № 2291- IV, відповідач набув право на перерахунок своєї пенсії виходячи із визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, при цьому із встановленням нового розміру прожиткового мінімуму за нормами закону пенсія з цих підстав підлягає відповідачем відповідному перерахунку.

Конституційний Суд України в результаті неодноразового розгляду вказаної проблеми, яка стосується виниклого по цій справі спору, повязаного з обмеженням конституційних гарантій особи на соціальний захист, - кожен раз приходить до висновку про неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень з посиланням на обмежені фінансові можливості держави, однак органи виконавчої та законодавчої влади з цих же мотивів продовжують практику такого обмеження цих прав.

Зокрема, у рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 р. зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Суд першої інстанції задовольняючи позов правильно виходив з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, - не може бути скасоване чи звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею

8Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з правила ч. 4 ст. 9 КАС України про пріоритетність законів над підзаконними актами, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст. ст. 50 та 54 Закону України N 796-ХІІ, а не наведені вище відповідачем на обгрунтування своїх заперечень проти позову постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом пенсійних прав та конституційних гарантій.

Виходячи із наведеного обґрунтування судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених наведеними вище статтями, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

З огляду на принцип юридичної визначеності положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-ІУ не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з даною розрахунковою величиною, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Оскільки питання щодо можливої подальшої зміни чи припинення спірних виплат знаходяться поза межами розглянутого позову і перебуває у виключній компетенції відповідача, виходячи з вищевказаного принципу не підлягає обмеженню судом й кінцевий строк виплати перерахованої позивачу пенсії.

Крім того, органи державної влади, виходячи із їх конституційного обовязку, не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов до вірного висновку про неправомірність дій управління Пенсійного фонду України щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії до визначених законом розмірів, а відповідач не спростував своєї вини в бездіяльності. В цій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Однак всупереч положень ст.. 28 Закону № 1058-ІУ, які вперше з 12.01.2005 року визначили, що мінімальний розмір пенсії за наявності відповідного страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (законом про державний бюджет України на відповідний рік), суд дійшов помилкового висновку, що позивач набув право на перерахунок пенсії з 01.01.2004 року, коли чинна на той день редакція ст. 28 Закону № 1058-ІУ ще не передбачала визначення мінімального розміру пенсії, виходячи з визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, віддаючи вирішення цього питання центральному органу виконавчої влади.

Таким чином, лише з 12.01.2005 року, після набрання чинності вказаного положення закону № 2291- IV, відповідач набув право на перерахунок своєї пенсії виходячи із визначеного законом розміру прожиткового мінімуму, при цьому із встановленням нового розміру прожиткового мінімуму за нормами закону пенсія з цих підстав підлягає відповідному збільшенню відповідачем.

Судова колегія звертає увагу на те, що не підлягає застосуванню обмежений строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України, який має субсидіарний характер і тому обмежений вказаною нормою строк застосовується лише у випадку, якщо закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не містить з цього приводу іших правил.

З огляду на те, що спір виник щодо розміру пенсій, які за ст. 63 Закону N 796-ХІІ сплачуються за рахунок державного бюджету, а не Пенсійного фонду України, у даному випадку не застосовуються правила ч. 2 ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", або ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яким суми пенсії (або відповідно - нараховані суми пенсії), не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. З цих же підстав не поширюються на спірні правовідносини положення ч. 1 ст. 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку».

Виходячи з того, що спірна основна та додаткова пенсія за законом гарантується особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач мав щонайменше «законні сподівання» на відповідні суми і таке сподівання може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому право особи на судовий захист в цьому провадженні мусить отримати процесуальні гарантії, не гірші для судового розгляду інших справ цивільно-правового характеру.

Таким чином, за відсутності між сторонами відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, у даному випадку підлягають застосовуванню загальні правила позовної давності, передбачені чинним ЦК України, а не ст. 99 КАС України, яка у порівнянні з нормами цивільного судочинства, за якими відбувся розгляд справи в районному суді, обмежує права особи на судовий захист

Таким чином, оскільки суд першої інстанції вказаних норм матеріального права не врахував і в частині визначення строку перерахунку та виплати пенсії позивачу припустився помилки, то з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, рішення суду підлягає відповідній зміні, а скарга - частковому задоволенню.

З урахуванням дати отримання права на перерахунок основної а додаткової пенсії позов підлягає задоволенню шляхом зобовязання відповідача здійснити відповідний перерахунок та виплати з 12.01.2005, а не з 01.01.20045 року, як помилково вирішив суд першої інстанції.

Керуючись абз. 15 п. 1 розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 210-212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського району м. Харкова від 30 липня 2010 року змінити в частині початку терміну перерахунку та виплат основної та додаткової пенсії відповідно до ч. 1 ст.. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та положень ч. 1 ст.. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне. пенсійне страхування», зобовязавши Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_2 такий перерахунок та виплати з 12 січня 2005 року, за виключенням періоду з 01 січня 2008 по 22 травня 2008 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді колегії: