Справа № 1969/11/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2011 р. Справа № 2-а-1969/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченко К.В.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.Херсоні, податкових ревізорів-інспекторів ДПІ у м.Херсоні ОСОБА_2 та ОСОБА_3

про скасування адміністративно-господарських санкцій та зобовязання до вчинення певних дій,

встановив:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 (надалі-позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні (надалі - ДПІ), в якому просила захистити її порушені права шляхом скасування адміністративно-господарських санкцій від 22.02.2011 року № та №.

За даним позовом ухвалою суду від 05.04.2011р. було відкрито провадження в адміністративній справі №2а-1969/11/2170.

Також в квітні 2011 року позивач звернулась до суду з позовом до ДПІ та податкових ревізорів-інспекторів ДПІ у м.Херсоні ОСОБА_2 (відповідач-2) та ОСОБА_3 (відповідач-3), в якому просила захистити її порушені права шляхом зобовязання ДПІ надати інформацію щодо мети та підстав перевірки відповідно до вимог Податкового кодексу України, а також шляхом зобовязання відповідача-2 та відповідача-3 скласти акт відмови від допуску до перевірки та вилучити з акту перевірки інформацію про проведення перевірки.

За даним позовом ухвалою суду від 05.04.2011р. було відкрито провадження в адміністративній справі №2а-1973/11/2170.

Ухвалою суду від 01.06.2011р. адміністративні справи №2а-1969/11/2170 та №2а-1973/11/2170 обєднані в одне провадження для спільного розгляду та вирішення.

Відповідно до змісту позовних заяв, пояснень позивача та його представника в судовому засіданні позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 09.02.2011р. відповідач-2 та відповідач-3 (надалі-ревізори) предявили вимогу про допуск до перевірки магазину позивача, але їм в цьому було відмовлено у звязку із неправильно оформленими документами на перевірку, про що на направлені на перевірку позивачем зроблений відповідний напис. Ревізори, не склавши акту про відмову від допуску до перевірки, залишили приміщення магазину без складання будь-яких документів. 21.09.2011р. позивачем по пошті отриманий акт перевірки від 09.02.2011р. №64/21/03/23/НОМЕР_1 до якого внесено інформацію про проведену перевірку та виявлені порушення. Позивач зазначає, що 22 та 23 лютого 2011 р. вона зявлялась до ДПІ в каб. 541 і надавала ревізорам свої письмові заперечення та документи, за відсутність яких її притягли до відповідальності, але її заперечення та надані документи не були прийняті ні ревізорами, ні канцелярією ДПІ. 9 березня 2011р. по пошті нею були отримані податкові повідомлення-рішення від 22.02.2011 року № та №. Позивач стверджує, що застосування до неї штрафних санкції є безпідставним, оскільки нею порушень, які стали причиною для спірних рішень, допущено не було, і ДПІ не дотрималось визначеного законодавством порядку застосування таких санкцій. Також позивач стверджує, що фактично ніякої перевірки ревізорами не було проведено, а ревізори внесли до акту перевірки неправдиву інформацію про її проведення та виявлені порушення, не склавши при цьому згідно п.81.2 ПК України акт про відмову від допуску до перевірки; ДПІ не видало наказ про проведення фактичної перевірки позивача згідно ст. 80 ПК України, не видало направлень на перевірку, яке б відповідало законодавству, не повідомило її про мету та підстави для перевірки.

ДПІ направило суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказує на законність дій ДПІ, ревізорів по проведенню перевірки позивача, а також на правомірність винесених за наслідками такої перевірки відносно позивача податкових повідомлень-рішень за порушення пунктів 10, 11 та 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР та ст. 267 Податкового кодексу України.

Позиція ДПІ була підтримана його представником в ходу судового розгляду.

Відповідач-2 та відповідач-3 заперечень на позов не надали, в судові засідання не зявились, про час та місце судових засідань були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

09.02.2011р. ревізорами складений акт про проведення фактичної перевірки за дотриманням приватним підприємцем ОСОБА_4 (позивачем) порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, відповідно до якого ревізорами були виявлені наступні порушення:

- не забезпечено зберігання КОРО (книг обліку розрахункових операцій) та РК (розрахункових книжок) протягом встановленого терміну, а саме: на момент перевірки використані КОРО та РК відсутні взагалі;

- порушено режим попереднього програмування, а саме, згідно чеку РРО №5223 від 09.02.11р. відсутній облік кількості товару;

- не забезпечено зберігання контрольних стрічок протягом встановленого терміну;

- порушено облік товару за місцем реалізації, а саме, на товар, який перелічений у додатку до акту перевірки на суму 3300,25 грн. відсутні первинні документи;

- здійснення підприємницької діяльності без придбання відповідного торгового патенту. У разі наявності торгового патенту порушено порядок його використання.

На підставі даного акту перевірки ДПІ 22.02.2011р. винесла наступні податкові повідомлення-рішення:

- № на суму 6855,50 грн. на підставі п.5,6 ст.17, ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР за порушення п.10, 11 та 12 ст. 3 зазначеного Закону;

- № НОМЕР_2 на суму 282 грн. на підставі ч.1 п.125.1 ст. 125 Податкового кодексу України за порушення ст. 267 цього Кодексу.

Самі ці адміністративного-господарські санкції позивач просить скасувати.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст.. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги про скасування адміністративно-господарських санкцій фактично є вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень від 22.02.2011р. № та № НОМЕР_2, якими ці санкції до позивача застосовані.

При вирішені питання щодо законності дій відповідачів, повязаних з організацією та проведенням вищевказаної перевірки позивача, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 15 Закону №265/95-ВР контроль за додержанням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Відповідно до ст. 16 вказаного Закону контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється органом державної податкової служби щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Загальні вимоги до порядку організації та проведення фактичних перевірок передбачені нормами статті 80 Кодексу.

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктом 80.2 статті 80.

Згідно з пунктом 80.4 статті 80 Кодексу перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами органу державної податкової служби у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (п.80.7 ст. 80 ПК України).

Допуск посадових осіб органів державної податкової служби до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно з статтею 81 ПК України.

Непред'явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення на проведення перевірки або пред'явлення направлення, оформленого з порушенням вимог, установлених абзацом першим пункту 81.1 статті 81, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах не дозволяється.

У випадку відмови платника податків (його посадових (службових) осіб, представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків (його посадових (службових) осіб, представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Доводячи законність дій по проведенню перевірки позивача, ДПІ долучила до матеріалів справи наказ керівника ДПІ від 01.02.2011р. №208 «Про проведення фактичних перевірок» та затверджений цим наказом перелік субєктів господарювання, які підлягають відпрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок період з 01.02.11р. по 28.02.11р., до якого включена і позивач із зазначенням підстави для такої перевірки пп.80.2.6 п.80.2 ст. 80 ПК України. Також ДПІ долучила направлення №58/237 від 09.02.11р., яке видано відповідачу-2 та відповідачу-3 на проведення перевірки позивача. В даному направлені зазначені підстави для перевірки - пп.80.2.6 п.80.2 ст. 80 ПК України та наказ ДПІ від 01.02.2011р. №208 «Про проведення фактичних перевірок».

На даному направлені позивачем зроблений надпис про недопущення.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо незаконності дій відповідачів по проведенню перевірки, позивач вказує на невідповідність направлення на перевірку №58/237 від 09.02.11р. вимогам п.81.1 ПК України, а саме на відсутність в ньому мети та підстав для проведення фактично перевірки. При цьому позивач не спростовує сам факт надання їй ревізорами для ознайомлення документів направлення на перевірку.

Факт ознайомлення позивача із направленням на перевірку підтвердила сама позивач, а також цей факт підтверджується її надписом на самому направлені.

Зміст направлення на перевірку містить в собі визначення як мети такої перевірки - контроль за дотриманням порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявністю торгових патентів, ліцензій, а також містить і підстави для такої перевірки - пп.80.2.6 п.80.2 ст. 80 ПК України та наказ ДПІ від 01.02.2011р. №208 «Про проведення фактичних перевірок».

Аналіз змісту направлення на перевірку №58/237 від 09.02.11р. свідчить про відповідність його вимогам законодавства.

Отже, суд вважає, що у позивача не було законних підстав для недопущення ревізорів до проведення перевірки, у звязку із чим ревізори відповідно до абз.5 п.81.1 ст. 81 ПК України правомірно склали акт про відмову позивача від підпису про ознайомлення із направленням на перевірку, а також і акт про відмову від підписання матеріалів перевірки, копії яких долучені до матеріалів справи.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про правомірність дій відповідачів по проведенню 09.02.11р. фактичної перевірки належного позивачу магазину у м.Херсоні по пр-ту 200 років Херсона, 37.

Заявлені позивачем позовні вимоги про зобовязання ДПІ надати інформацію щодо мети та підстав перевірки відповідно до вимог Податкового кодексу України задоволенню не підлягають, оскільки, як вже зазначено вище, мета та підстави для фактичної перевірки позивача наведені у направлені на перевірку №58/237 від 09.02.11р., з яким позивач була ознайомлена до початку перевірки.

Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобовязання відповідача-2 та відповідача-3 скласти акт відмови від допуску до перевірки та вилучити з акту перевірки інформацію про проведення перевірки, оскільки, по-перше, підстав для складання вказаного акту про відмову від допуску до перевірки у ревізорів не було, а по-друге, складання такого акту після проведеної перевірки за результатами судового розгляду та вилучення будь-якої інформації з акту перевірки законодавством не передбачено і не може бути належним способом захисту прав в адміністративному судочинстві.

Разом з тим, зясовні судом фактичні обставини справи свідчать про недотримання ДПІ в повному обсязі визначеного Податковим кодексом України порядку розгляду матеріалів перевірки позивача та винесення за результатами такої перевірки спірних повідомлень-рішень, що вплинуло на правомірність таких рішень.

Так, відповідно до ст. 86 ПК України у разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами органу державної податкової служби складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів податкового органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках органом державної податкової служби складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Пункт 86.7 ст. 86 ПК України визначає, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються органом державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, орган державної податкової служби зобов'язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника відповідного органу державної податкової служби (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником органу державної податкової служби (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків (пп.86.8 ПК України).

Як вже було зазначено вище, ревізорами був складений акт про відмову від підписання матеріалів перевірки.

Супроводжувальним листом від 11.02.2001р. за №3593/10/23-707 ДПІ в адрес позивача направила другий примірник акту перевірки від 09.02.2011р. №64/21/03/23/НОМЕР_1 та акт відмови від підпису матеріалів перевірки, акт відмови від підпису про ознайомлення із направленням на перевірку №58/237 від 09.02.11р., наказ №208 від 01.02.2011р. та додатки до акту перевірки №1 та №2. В даному листі ДПІ запрошувала позивача зявитися до ДПІ для складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також надати документи, які не були надані під час перевірки.

Згідно поштового повідомлення про вручення зазначений лист ДПІ із актом перевірки були вручені позивачу 21.02.2011р..

При цьому спірні податкові повідомлення-рішення винесені вже наступного дня, тобто 22.02.2011р., що свідчить про недотримання ДПІ передбаченого п.86.7 ПК України пятиденного терміну, протягом якого позивач мала право подати свої заперечення на акт перевірки та документи, яких не вистачало на момент перевірки.

Слід також зазначити, що згідно з пунктом 4.3 акту перевірки позивачу також пропонувалось зявитися до ДПІ в каб.541 протягом 5 днів для надання пояснень та документів щодо викладених в акті перевірки фактів.

Позивач зазначила, що і 22 і 23 лютого вона зявлялась до ДПІ в каб.541 і намагалась надати ревізорам свої заперечення на акт перевірки та документи, за відсутність яких до неї застосовані штрафні санкції, а саме: КОРО, РК, касові стрічки, торговий патент, документи на товар, який у додатку №1 до акту перевірки зазначений як такий, що не облікований належним чином.

Позивач долучила до матеріалів справи копію свого листа до ДПІ від 23.02.2011р., за яким вона надавала ДПІ документів, про відсутність яких зазначено в акті перевірки.

Ці пояснення позивача ні представником ДПІ, ні ревізорами не спростовані, а також підтверджуються тим фактом, що до позивача спірними рішеннями не застосовані санкції за порушення п. 6 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, тобто за незабезпечення зберігання КОРО та РК протягом встановленого терміну, про що також вказувалось в акті перевірки. Це підтверджує той факт, що позивач після отримання акту перевірки надала до ДПІ КОРО та РК.

Рішенням № до позивача застосовані санкції на суму 6855,50 грн. у тому числі: 170 грн. - за порушення п.10 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а саме за не зберігання контрольних стрічок; 85 грн. за порушення п.11 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а саме за порушення режим попереднього програмування товарів; 6600,50 грн. за порушення п.12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а саме за порушення обліку товару за місцем реалізації.

Щодо правомірності застосування до позивача штрафної санкції за порушення п.12 ст.3 вищевказаного Закону, суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки опис порушення п.12 ст.3 Закону 265/95-ВР полягає у тому, що на товар, який на момент перевірки знаходився на реалізації в магазині були відсутні будь-які первинні документи. Перелік таких товарів на суму 3300,25 грн. ревізори виклали у додатку до акту перевірки.

Пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/ або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі статтею 20 Закону №265 до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ДПІ, обґрунтовуючи наявність даного порушення, стверджує, що відсутність на момент перевірки первинних документів на товар, перерахований у додатку до акту, вже є достатньою підставою для застосування санкції за порушення пункту 12 ст.3 Закону № 265.

Позивач, доводячи виконання нею вимог п.12 ст.3 Закону № 265, надала суду копії накладних на товар, який знаходився на реалізації в магазині на момент перевірки, а також пояснила, що всі ці документи вона надавала ревізорам 22 та 23 лютого 2011р. в приміщенні ДПІ в каб. 541, але їх до уваги не взяли.

Як вже зазначено вище, факт надання позивачем таких документів знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Статтею 6 Закону № 265 передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України від 16.07.99 р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон N 996) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1, 3 і 5 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач дотрималась приписів п.86.7 ст.86 ПК України та п.4.3 акту перевірки, відповідно до яких позивач мала право протягом 5 днів з моменту отримання акту перевірки надати свої заперечення та відповідні документ на їх обґрунтування, та надала до ДПІ первинні документи, які підтверджують надходження до позивача того товару, який знаходився на реалізації в магазині на момент перевірки, а ДПІ в свою чергу порушила вимоги п. 86.8 ст.86 ПК України та винесла рішення про застосування санкції за порушення п.12 ст. 3 Закону № 265 без розгляду наданих позивачем заперечень до документів на товар.

Слід також зазначити, що статтею 20 Закону № 265/95-ВР передбачена відповідальність саме за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а не за відсутність на місці реалізації первинних документів на товар, на що і посилається ДПІ.

Отже, суд вважає, що позивач у належний спосіб та у визначеному законодавством порядку підтвердила податковому органу факт дотримання нею вимог п.12 ст. 3 Закону №265/95-ВР щодо обліку того товару, який знаходився на реалізації у належному їй магазині, у звязку з чим суд вважає безпідставним застосування до позивача рішенням № санкції на суму 6600,50 за порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Також суд вважає безпідставним і застосування до позивача санкції на суму 170 грн. за порушення п.10 ст.3 Закону №265/95-ВР за незберігання контрольних стрічок, оскільки судом встановлений факт надання позивачем із дотриманням приписів п.86.7 ст.86 ПК України та п.4.3 акту перевірки документів, у тому числі і контрольних стрічок, які разом з іншими документами перелічені у листі позивача до ДПІ від 23.02.11р..

Разом з тим суд вважає правомірним застосування до позивача санкції на суму 85 грн. за порушення п.11 ст.3 Закону №265/95-ВР з наступних підстав.

Відповідно до пункту 11 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 розділу 3 Положення "Про форму та зміст розрахункових документів", затвердженого наказом ДПАУ від 01.12.2000 р. № 614, передбачено, що розрахунковий документ, а саме фіскальний касовий чек на товари (послуги), серед обов'язкових реквізитів повинен мати: кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги), вартість і одиниці виміру товару (послуги), найменування товару (послуги), позначення форми оплати та суму грошових коштів за даною формою оплати, загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово "сума" або "всього", то можна відобразити тільки при фактичному наданні послуг та реалізації виготовлених продуктів харчування.

ДПІ долучила до матеріалів справи фіскальний звітний чек №5223, роздрукований 09.02.11р. о 17.год 50 хвил., тобто під час перевірки, згідно якого здійснена реалізація товару горілка «Хлібний дар» на суму 12 грн., що узгоджується із змістом п.2.27 акту перевірки.

Факт того, що даний фіскальний чек був роздрукований на належному позивачу касовому апараті і саме на той товар, який був придбаний ревізорами під час перевірки, позивача не заперечувала.

Даний фіскальний чек не має такого обовязкового реквізиту, як кількість проданого товару, що доводить факт порушення позивачем п.11 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Враховуючи викладене, суд вважає, що спірне рішення № підлягає скасуванню частково на суму 6770,50 грн. (6600,50+170).

Щодо правомірності санкції на суму 282 грн. за порушення ст. 267 ПК У5країни, яка застосована спірним рішенням №, суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки дане порушення описано наступним чином: здійснення підприємницької діяльності без придбання відповідного торгового патенту. У разі наявності торгового патенту порушено порядок його використання.

Стаття 267 ПК України зобовязує позивача придбати торговий патент та розміщувати його на відкритому та доступному для огляду місці.

Факт наявності у позивача на момент перевірки торгового патенту ДПІ не заперечувався і доведений позивачем копією цього патенту серії ТПБ №425880 із строком дії з 01.10.10 по 30.09.11р..

Частина 1 п.125.1 ст. 125 ПК України передбачає відповідальність у вигляді штрафу у розмірі збору за один календарний місяць за порушення порядку використання торгового патенту, передбаченого підпунктами 267.6.1 267.6.3 пункту 267.6 ст.267 ПК України.

Оскільки розмір санкції за рішенням № склав 282 грн., то саме порушення порядку використання торгового патенту, передбаченого п.267.6.1 267.6.3 пункту 267.6

ст.267 ПК України, стало підставою для такої санкції.

Відповідно до п.267.6.1 ст.267 ПК України оригінал торгового патенту повинен бути розміщений: на фронтальній вітрині магазину, а за її відсутності - біля реєстратора розрахункових операцій; на фронтальній вітрині малої архітектурної форми; на табличці в автомагазинах, на розвозках та інших видах пересувної торговельної мережі, а також на лотках, прилавках та інших видах торговельних точок, відкритих у відведених для торговельної діяльності місцях; у пунктах обміну іноземної валюти; у приміщеннях для надання платних послуг, а також у приміщеннях, в яких проводяться розважальні ігри.

Як пояснила позивач, в її магазині на момент перевірки торговий патент був розміщений у куточку споживача біля реєстратора розрахункових операцій на видному та доступному для огляду місці, а розмістити цей патент на фронтальній вітрині магазину було неможливо внаслідок її відсутності.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ні ДПІ, ні ревізори зазначені пояснення позивача щодо розміщення торгового патенту належними доказами не спростували. В самому акті перевірки не зазначено про можливість розміщення позивачем торгового патенту на фронтальній вітрині магазину,як не зазначено і про наявність такої вітрині в магазині позивача взагалі.

Отже, суд вважає, що ДПІ не довело належними доказами висновки акту перевірки про порушення позивачем порядку використання торгового патенту та не спростувало пояснення позивача про дотримання нею цього порядку, визначеного п.267.6 ст.267 ПК України.

Враховуючи викладене, відсутність належних доказів порушення позивачем порядку використання торгового патенту не дає суду підстав вважати спірне рішення ДПІ № законним та обґрунтованим, у звязку із чим позовні вимоги в частині скасування цього рішення підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Херсоні від 22.02.2001р. № - повністю, а № - частково на суму 6770,5 грн..

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12 липня 2011 р.

Суддя Кравченко К.В.

кат. 9.2.1