Справа № 826/6559/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6559/15 Головуючий у 1-й інстанції:Кротюк О.В. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 травня 2015 року в адміністративній справі за позовом Державної казначейської служби України до Департаменту державної виконавчої служби України про скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій,-

ВСТАНОВИВ:

Державна казначейська служба України звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України (замінено на правонаступника - Департамент державної виконавчої служби України), в якому просила скасувати постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 24.03.2015 ВП №18798090.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції та неправильне застосування норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апелянт наголошує, що виконання виконавчих документів про стягнення коштів державного бюджету не належить до повноважень органів Державної виконавчої служби України.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду сторони до суду не прибули, тому, відповідно до ч.1 ст.197 КАС України, справу розглянуто у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби винесено постанову від 24.03.2015 ВП №18798090 про стягнення з Державної казначейської служби України витрат на проведення виконавчих дій в сумі 157,32 грн. по виконавчому провадженню, відкритому на підставі виконавчого листа №2-а-4755 від 25.03.2010 про стягнення з державного бюджету України на користь фізичної особи судових витрат. В подальшому відповідачем було здійснено певний перелік виконавчих дій, у зв»язку з невиконанням судового рішення у встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання, після чого винесено спірне рішення про стягнення витрат на їх здійснення.

Позивач наголошував на тому, що такі дії відповідача є протиправними, оскільки судові рішення щодо стягнення коштів з державного бюджету не підлягають виконанню Державною виконавчою службою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що станом на момент відкриття виконавчого провадження (19.04.2010) механізм виконання рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ встановлювався Законом України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 606-XIV, чинній на момент відкриття виконавчого провадження), а відтак, відповідачем було правомірно прийнято до виконання виконавчий документ і, як наслідок, правомірно здійснені певні виконавчі дії.

Так, відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження), виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або з бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, механізм виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів (далі - кошти бюджету) або бюджетних установ, шляхом безспірного списання, у тому числі з реєстраційних та спеціальних реєстраційних рахунків розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, відкритих в органах Державного казначейства, що прийняті судовими та іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення (далі - державний орган), визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів, або бюджетних установ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2008 року №609 (далі - Порядок).

Так, згідно п. 2 Порядку (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження), рішення державних органів про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджету, в тому числі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, виконуються в порядку надходження виключно органами Державного казначейства з попереднім інформуванням Мінфіну.

Юридичні та фізичні особи, на користь яких прийняті судові рішення про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджету, подають ці рішення органам Державного казначейства, що здійснюють безспірне списання, у разі, зокрема, повернення за рішенням суду (п.4 Порядку).

Пунктом 11 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів, які належать до загальнодержавних видатків державного бюджету, подаються юридичними чи фізичними особами або їх представниками для виконання органам державної виконавчої служби та приймаються до виконання в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У разі надходження постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, виконавчого документа та оформленої у двох примірниках платіжної вимоги Державне казначейство здійснює безспірне списання коштів, які належать до загальнодержавних видатків державного бюджету, в межах бюджетних призначень, установлених законом про державний бюджет за відповідною програмою загальнодержавних видатків (п.12 Порядку).

Статтею 28 Закону №606 установлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача, при цьому, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

В свою чергу, відповідно до ст..41 Закону №606, витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, при цьому, до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату, зокрема, виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Як вбачається з розрахунку витрат, пов»язаних з організацією виконавчих дій у спірному виконавчому провадженні, вони є цілком обґрунтованими в необхідних межах (а.с.41).

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що чинним законодавством не передбачено і не передбачалось на час виникнення спірних правовідносин необхідності проведення будь-яких виконавчих дій органами державної виконавчої служби для забезпечення примусового виконання рішень про стягнення коштів державного бюджету, як наслідок, відсутні підстави для відшкодування витрат на проведення виконавчих дій, не суперечать наведеній нормі Закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і постанову ухвалено з дотриманням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: Л.В.Губська

Судді: Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко

.

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.