Справа № 491/905/13-а
Суддя: Дорош В. В.
Дата ухвалення: 2013-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 491/905/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2013 року м.Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області Дорош В. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ананьєві цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ананьївському районі Одеської області про визнання відмови відповідача виплатити щомісячну державну соціальну допомогу дітям війни та вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ананьївському районі Одеської області мотивуючи свої вимоги тим, що він народився у 1938 році і тому, відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни, має статус „дитини війни. Згідно ст.6 вказаного Закону з 01 січня 2006 року йому повинна виплачуватись щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи те, що основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, тому вищевказана соціальна державна допомога повинна нараховуватись та виплачуватись відповідачем.

Позивач зауважує, що всупереч Конституції України Законами України „Про державний бюджет України на 2006 рік та на 2007 рік від 19.12.2006 року дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни було зупинено на 2006-2007 роки. Крім того законом України „Про державний бюджет України на 2008 рік вказана стаття викладена в новій редакції, яка обмежує право на державну соціальну допомогу дітям війни.

Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року положення, що призупиняли дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни визнано такими, що не відповідають Конституції України та втратили свою чинність з дня їх ухвалення.

05 березня 2009 року позивач звернувся до відповідача стосовно питання нарахування даної допомоги та в подальшому забезпечення її виплати, однак йому було відмовлено та рекомендовано дочекатись рішення ВРУ з даного питання. Позивач вказує, що дане рішення Управління ПФУ в Ананьївському районі є незаконним, а сума невиплаченої державної соціальної допомоги за 2007 рік становить 1442 гривні 70 копійок, а за 2008 рік - 1158 гривень 60 копійок, в звязку з чим просить прийняти позов до розгляду та визнати відмову виплатити соціальну допомогу безпідставною. Зобовязати відповідача, а саме Управління Пенсійного фонду України в Ананьївському районі Одеської області нарахувати та виплатити йому, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за період з 2007 року по грудень 2008 року включно суму 2601 гривня 30 копійок. Оскільки, про порушення своїх прав він дізнався на початку 2008 року, просить суд поновити їй строк на звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів за 2007 рік.

Управління Пенсійного фонду України в Ананьївському районі Одеської області позов не визнає, вважаючи вимоги позивача безпідставними та надало письмові заперечення згідно яких не заперечує проти того, що ОСОБА_1 є дитиною війни, але відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року за № 2195-М (далі Закон 2195), який набрав чинності з 1 січня 2006 року, пенсії дітям війни або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Визначення мінімального розміру пенсії за віком надано лише в статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-№ (Закон 1058), а саме частиною 1 цієї статті встановлено, що при наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу, мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому частиною 3 цієї ж статті визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених відповідно до цього Закону, а не застосовується для розрахунку підвищень та доплат до пенсій.

Питання визначення мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення дітям війни, повинно бути вирішено в законодавчому порядку.

Статтею 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 року за № 489-V (далі Закон 489) передбачено, що у 2007 році підвищення дітям війни виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону 2195), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Пунктом 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року за № 107-VI (далі Закон 107) внесені зміни до статті 6 Закону 2195, а саме: дітям війни виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Законом 2195 передбачено, що фінансування виплат за цим Законом проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду. Всі види виплат та їх розміри з Державного бюджету України регламентуються Законом України про Державний бюджет на відповідний рік, який приймається щорічно законодавчим органом - Верховною Радою України і в разі Пунктом 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року за № 107-VІ (далі Закон 107) внесені зміни до статті 6 Закону 2195, а саме: дітям війни виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Законом 2195 передбачено, що фінансування виплат за цим Законом проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду. Всі види виплат та їх розміри з Державного бюджету України регламентуються Законом України про Державний бюджет на відповідний рік, який приймається щорічно законодавчим органом - Верховною Радою України і в разі визнання положень цього Закону неконституційними, в першу чергу Верховна Рада повинна внести зміни до даного Закону, а після цього органи виконавчої влади зобов'язані їх виконувати.

09 липня 2007 року Конституційний суд України ухвалив рішення про те, що положення статті 111 Закону 489 визнані неконституційними і втрачають чинність з дня прийняття цього рішення. Дане рішення було обов'язковим до виконання для Верховної Ради України та Кабінету Міністрів, але змін до зазначеного Закону ними не внесено. Тому управління Пенсійного фонду України, як орган виконавчої влади, проводив виплату підвищення дітям війни у прийнятих на 2007 рік розмірах.

Конституційний суд України своїм рішенням від 22.05.2008 року визнав таким, що не відповідає Конституції положення пункту 41 розділу II Закону 107, яким передбачалась виплата дітям війни підвищення до пенсії у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Кабінет Міністрів України реалізуючи повноваження надані йому ст. 116 Конституції України видав Постанову від 28.05.2008 р. № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", відповідно якої призначено та виплачується підвищення як дитині війни у встановленому розмірі, а саме:

З 22 травня 2008 року - 481 грн. х 10% = 48, 10 грн.;

З 1 липня 2008 року - 482 грн. х 10% = 48,20 грн.;

З 1 жовтня 2008 року - 498 грн. х 10%= 49,80 грн..

Таким чином, враховуючи вище наведене, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення як дитині війни за період з січня 2007 року по грудень 2008 року в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком можливо тільки після прийняття такого рішення Верховною Радою України або Кабінетом Міністрів України.

Ніяких порушень зі сторони управління Пенсійного фонду України в Ананьївському районі при призначенні та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1, як дитині війни не має.

Просять суд відмовити в позові ОСОБА_1, так як вимоги позивача про стягнення суми не виплаченої державної соціальної допомоги дітям війни з управління ПФУ в Ананьївському районі є безпідставними.

Позивач в судове засідання не зявилась, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника Управління Пенсійного фонду України в Ананьївському районі та підтримання вимог зазначених у запереченні. Просять відмовити позивачу у позові.

Дослідивши матеріали справи, та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом на підставі наведених доказів встановлено, що позивач народився 16.09.1938 року і є громадянином України. Згідно із ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни є дитиною війни в розумінні вказаного вище Закону, має відповідне посвідчення, звертався до відповідача про відповідне нарахування та виплату, проти чого не заперечує і представник відповідача.

Враховуючи із того, що позивач має правовий статус Дитини війни, то на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії передбачені Законом України Про соціальний захист дітей війни, зокрема й право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 вищезазначеного закону.

Відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни останнім пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік було зупинено статтею 111 Закону України від 19 грудня 2006 року Про Державний бюджет України на 2007рік (з урахуванням положень пункту 12 статті 71 цього закону) та визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону, виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рн/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо такого зупинення дії статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Подібні відносини склалися і в 2008 році, оскільки зміни до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, що внесені пунктом 41 розділу 2 Закону України від 28 грудня2007 року Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України 22 травня 2008 року №10-пр/2008.

Таким чином, з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року дати винесення рішень Конституційним судом України, вищезазначені норми Законів України Про державний бюджет на 2007 рік і Про державний бюджет на 2008 рік, втратили чинність, а отже з цього часу відновлено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в повному обсязі.

Оскільки в даному випадку закон не має зворотної дії в часі, так як відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, позивачу управлінням Пенсійного фонду України в Ананьївському районі Одеської області повинно бути проведено перерахунок та виплати підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, в період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Доводи відповідача про те, що поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується дітей війни відповідно до ст. 6 Закону, то вони є безпідставними. Положення ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачу і можливість проведення такого нарахування та виплат тільки після прийняття такого рішення Верховною Радою України або Кабінетом Міністрів України безпідставна, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону.

Крім того, Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування рішення щодо призначення, донарахування перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнипокладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Згідно положень ч.2 ст.3 Закону України Про соціальний захист дітей війни, державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, оскільки вважає, що це необхідно для захисту прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких надано позов.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають частковому задоволенню, так як встановлено, що бездіяльність відповідача по справі управління Пенсійного фонду України в Ананьївському районі Одеської області, щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі, встановленому ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни є протиправною.

Згідно ст. 99 ч. 1 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими Законами України.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України, в редакції, яка діяла на час подання заяви, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд приймає до уваги, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав, свобод чи інтересів щодо невиплати державної соціальної допомоги як дитині війни 25 березня 2009 року.

З урахуванням відсутності вимог про стягнення судових витрат, суд вважає за можливе залишити їх за сторонами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 46, 55, 58 Конституції України, ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року, Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року, ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти і державні соціальні гарантії, ст. ст. 6-14, 17, 19, 99, 100, 122, 159-163, 167, 185, 186, 254, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ананьївському районі Одеської області про визнання відмови відповідача виплатити щомісячну державну соціальну допомогу дітям війни та вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Ананьївському районі Одеської області щодо невиплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Ананьївському районі Одеської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, невиплачену державну соціальну допомогу у відповідності до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року, як дитині війни, виходячи з розміру 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно з урахуванням виплачених сум за даний період.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ананьївський районний суд Одеської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанцій.

Суддя: ОСОБА_2

Постанова набула законної сили _______________________________________