Справа № 2а-3404/11/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/9991/30043/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2012 по справі № 2а-3404/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромексперт"

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова

про визнання дій протиправними, зобов'язання утриматись від виконання дій,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулась до суду із позовною заявою, у якій просить визнати дії Державної податкової інспекції щодо встановлення правопорушень з боку позивача, викладених в акті перевірки від 10.032011 № 306/18-015/31796921 та складання даного акту протиправними, зобов'язати контролюючий орган утриматись від використання у своїй діяльності, а також передачі іншим особам вказаного акту перевірки та утриматись від дій, спрямованих на коригування на підставі висновків зазначеного акту перевірки податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2011 у задоволенні позовних вимог Товариства відмовлено в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2012 рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання дій Державної податкової інспекції протиправними по складанню акту перевірки скасовано та в цій частині позов задоволено, визнано незаконними дії Державної податкової інспекції щодо проведення перевірки за наслідками якої складено акт від 10.03.2011 № 306/18-015/31796921, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права та процесуального права, зокрема, ст. 78 Податкового кодексу України, просить зазначене судове рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією на підставі пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, Товариству направлено запит від 24.02.2011 №1067/10/18-012 про надання податкової інформації та її документального підтвердження щодо здійсненних господарських операцій з контрагентами за період з квітня 2010 року по грудень 2010 року.

Вказаний запит Товариству було направлено засобами кур'єрської пошти (експрес-доставка), але вручено не було у в'язку із відсутністю позивача за місцезнаходженням, про що зазначено у накладній експрес-доставки від 24.02.2011.

Також судами встановлено, що у зв'язку з неможливістю вручення зазначеного запиту та, відповідно, не наданням позивачем відповіді на вказаний письмовий запит, відповідачем на підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України прийнято наказ від 25.02.2011 №236 про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства та направлено позивачу засобами кур'єрської пошти, та який також було повернуто контролюючому органу з поміткою про відсутністю позивача за місцезнаходженням.

Призначена перевірка була проведена посадовими особами контролюючого органу 09.03.2011, а результати оформлено актом від 10.03.2011 №306/18-015/31796921.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання дій Державної податкової інспекції протиправними по складанню акту перевірки суд першої інстанції, виходив з того, що Державною податковою інспекцією було призначено та проведено перевірку в межах повноважень та на підставі норм чинного законодавства.

Проте суд апеляційної інстанції з вказаними висновками не погодився та зазначив, що контролюючим органом не було дотримано порядку направлення та вручення запиту про надання інформації та наказу про проведення перевірки.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України - органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється, зокрема, за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені статтею 79 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Згідно п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

А п 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

З аналізу вказаних норм вбачається, що право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків надається лише у випадку, коли останньому до початку проведення зазначеної перевірки було надіслано рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи вручено під розписку копію наказу про проведення зазначеної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Правила листування з платником податків врегульовані ст. 42 Податкового кодексу України, відповідно до п.42.2 якої документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Зі змісту абзаців 18, 26 та 27 п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правил), випливає, що рекомендованим листом з повідомленням про вручення є лист, який приймається для пересилання з видачею розрахункового документа без оцінки відправником вартості його вкладення, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку. При цьому оператор поштового зв'язку відповідним повідомленням доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення та прізвище одержувача.

Зі змісту п. 36 Інструкції з обліку поштових відправлень, поштових переказів, періодичних видань, виплат пенсій та грошової допомоги, затвердженої Наказом Державного комітету зв'язку України від 17.12.1998 № 173, положень Спеціалізованих форм бланків, книг, ярликів, що застосовуються у поштовому зв'язку, та технічних умов щодо їх виготовлення, затверджених наказом Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 12.07.2002 № 139, вбачається, що первинним документом, який підтверджує прийняття для пересилання об'єктом поштового зв'язку рекомендованого поштового відправлення, в тому числі з повідомленням про вручення, є Реєстр для запису рекомендованих поштових відправлень форми № 11.

Таким чином, належним доказом здійснення надсилання поштового відправлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення є Реєстр для запису рекомендованих поштових відправлень форми № 11, а доказом повернення такого відправлення - безпосередньо повернуте відправлення з відміткою про причини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано до суду належних доказів в підтвердження направлення позивачу запиту про надання інформації та наказу про проведення перевірки в порядку визначеному п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України.

Натомість, надані контролюючим органом накладні експрес-доставки від 24.02.2011 №0016822 та 25.02.2011 № 0016862, згідно з якими документи, надіслані на адресу Товариства, повернуто відправнику через відсутність адресата за місцезнаходженням, не дають змоги встановити спосіб направлення запиту про надання інформації та наказу про призначення перевірки, а тому суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про недоведеність Державною податковою інспекцією факту направлення позивачу запиту та наказу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення у відповідності до вимог п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України.

Таким чином, невиконання вимог ст. 79 Податкового кодексу України є підставою для визнання незаконними дій Державної податкової інспекції щодо проведення перевірки за наслідками якої складено було акт від 10.03.2011 № 306/18-015/31796921.

Отже, в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2012 по справі № 2а-3404/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко