Справа № 804/20747/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2015 рокусправа № 804/20747/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суд увід 24 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського районного відділу у м. Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головне управління державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Заводського районного відділу у м. Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, згідно якого просив визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а також зобов'язати відповідача оформити та видати позивачеві паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

В обґрунтування позову зазначено, що на звернення про заміну паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивач отримав рішення відповідача № 1222/3134 від 10.12.2014 про відмову в оформленні паспорта у зв'язку із застосуванням запобіжного заходу, за умов якого позивачеві заборонено виїжджати за кордон. Таке рішення позивач вважає таким, що порушує його право на свободу пересування та суперечить Конституції України і Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оскільки згідно постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.09.2014 йому надано дозвіл на тимчасовий виїзд в Ізраїль з 06 по 16 жовтня 2014 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Судом встановлено, що відповідно до довідок Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС в Дніпропетровській області інд 99447, інд 151084 стосовно ОСОБА_1 постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Оскільки вказана обставина є підставою для відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 63 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», позовні вимоги ОСОБА_1 не є обґрунтованими. Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.12.2014 позивачеві надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон на певний період з 17.12.2014 по 05.01.2015, проте постанова не містить зобов'язання органу Держаної міграційної служби щодо видачі паспорта. Таким чином суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Позивачем на зазначену постанову суду подано апеляційну скаргу. Вважаючи її винесеною з порушенням норм матеріального права, апелянтом вказано, що застосований відносно нього запобіжний захід - підписка про невиїзд обумовлює заборону зміни місця проживання, а не заборону пересування. Дані управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС в Дніпропетровській області, на які спирається суд, не містять будь-яких відомостей про заборону виїзду за кордон. Постановами Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.09.2014 надано дозвіл на тимчасовий виїзд в Ізраїль з 06 по 16 жовтня 2014 р. та з 17.12.2014 по 05.01.2015 р. та неможливість видачі паспорта на визначений термін не може бути обґрунтованою підставою для відмови. Посилаючись на ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, за винятком обмежень, які встановлюються законом, апелянт просив скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача, у належний спосіб повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що не є перешкодою для апеляційного перегляду.

Заслухавши доводи представника апелянта та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до Заводського РВ в м. Дніпродзержинську ГУДМС України в Дніпропетровській області із заявою від 26.09.2014 про оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Повідомленням № 1222/3134 від 10.12.2014 Заводського РВ в м. Дніпродзержинську ГУДМС України в Дніпропетровській області позивачеві тимчасово відмовлено у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Підставою відмови зазначено п.3 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», зокрема, застосування відносно позивача у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством, запобіжного заходу, за умовами якого особі заборонено виїжджати за кордон до закінчення кримінального провадження або до скасування відповідних обмежень.

Запобіжний захід - підписка про невиїзд, застосовано відносно позивача постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.06.2010, що підтверджено довідками Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС в Дніпропетровській області інд 99447, інд 151084 стосовно ОСОБА_1

Апелянт зазначає щодо протиправності дій та рішення відповідача, посилаючись на наявність постанов Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.09.2014 та від 16.12.2014 № 1-308/11, згідно яких підсудному ОСОБА_1 дозволено тимчасово виїхати з постійного місця проживання в Ізраїль у періоди, відповідно, з 06.10.2014 по 16.10.2014 та з 17.12.2014 по 05.01.2015.

Колегія суддів зазначає щодо безпідставності такого твердження. Так, на час прийняття оспорюваного рішення - 10.12.2014 дозвіл суду на тимчасовий виїзд за межі України позивачеві не надавався. Термін виїзду, визначений постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.09.2014, закінчився 16.10.2014, а на час прийняття відповідачем рішення від 10.12.2014 постанова суду від 16.12.2014 щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд прийнята не була.

Щодо невідповідності оспорюваного рішення відповідача приписам діючого законодавства колегія суддів звертає увагу на наступне.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 6 даного Закону, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, якщо стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень.

Пунктом 10 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2004 року № 1603 (далі - Порядок №1603), передбачено, що територіальні органи та територіальні підрозділи, що прийняли заяву-анкету про оформлення паспорта/проїзного документа, вживають заходів до з'ясування наявності чи відсутності в осіб, старших 14 років, підстав для тимчасової відмови у видачі паспорта/проїзного документа, перелічених у пункті 22 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (далі - Правила).

Згідно пункту 12 Порядку №1603 перевірка наявності чи відсутності обставин, що обмежують право громадянина на виїзд за кордон відповідно до підпунктів 3, 4 і 9 пункту 22 Правил (порушеної проти заявника кримінальної справи; судимості за вчинення злочину; перебування заявника під адміністративним наглядом органів внутрішніх справ), здійснюється вказаними територіальними органами та територіальними підрозділами через відповідні управління (відділи) інформаційних технологій ГУМВС, УМВС. Відповідна інформація підрозділу інформаційних технологій береться до уваги протягом місяця з моменту її надання та долучається до заяви-анкети.

Після закінчення перевірки прийняті матеріали надсилаються за підпорядкованістю територіальним органам та територіальним підрозділам вищого рівня, які уповноважені приймати рішення щодо оформлення чи відмови у видачі паспорта / проїзного документа (п. 11 Порядку № 1603).

Територіальні органи та територіальні підрозділи вищого рівня, які приймають відповідні рішення, після надходження матеріалів від територіальних підрозділів нижчого рівня на підставі їх вивчення протягом 10 робочих днів перевіряють правильність оформлення документів та відсутність підстав, що тимчасово обмежують право громадянина на виїзд за кордон відповідно до пункту 22 Правил (п.12 Порядку № 1603).

Відповідно до пункту 23 Правил рішення про відмову у видачі паспорта/проїзного документа приймається за наявності в територіальному органі або підрозділі інформації про існування підстав, зазначених у пункті 22 цих Правил.

Мотиви відмови у видачі громадянинові України паспорта/проїзного документа доводяться до відома заявника в письмовій формі.

Підставами для прийняття оскаржуваного рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивачу, стали довідки Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС в Дніпропетровській області інд 99447, інд 151084, видані станом на 19.03.2014 року № 138-19032014/12210 та на 24.10.2014 року № 76-24102014/12210.

Згідно вказаних довідок, постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.06.2010 ОСОБА_1 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Діючою на час застосування відносно позивача запобіжного заходу нормою КПК України, зокрема ст. 151 Кодекс, визначено, що підписка про невиїзд полягає у відібранні від підозрюваного або обвинуваченого письмового зобов'язання не відлучатися з місця постійного проживання або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого. Отже, правообмежувальний характер даного запобіжного заходу полягає у тому, що тимчасово обмежується свобода пересування підозрюваного та обвинуваченого (підсудного). Та лише за наявності дозволу, оформленого відповідною постановою слідчого, прокурора, судді або ухвалою суду, на залишення місця проживання особа, щодо якої застосовано підписку про невиїзд, має право на постійний або тимчасовий переїзд до іншого населеного пункту або іншої місцевості. В противному випадку відсутність обвинуваченого (підозрюваного, підсудного) протягом тривалого часу за адресою, зазначеною у підписці має розглядатися як порушення підписки.

Застосований щодо позивача запобіжний захід не змінювався, не скасований та не припинений.

Таким чином, оскільки на час прийняття відповідачем рішення щодо відмови позивачеві тимчасово у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон не існувало дозволу суду на постійний або тимчасовий переїзд до іншої місцевості, дане рішення відповідача є правомірним, оскільки у даному випадку законодавець обмежив право позивача на свободу пересування без відповідного дозволу.

Приписи національного законодавства, між іншим, узгоджуються зі статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, що не включені до Конвенції та першого Протоколу до неї. Зокрема, згідно частин другої та третьої цієї статті, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну та на здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, право позивача на свободу пересування не є абсолютним та у даному випадку обмежується кримінальним процесуальним законом, а тому і вирішення питання щодо виїзду позивача до іншої місцевості, за межі країни, в якій позивач має постійне місце проживання, можливе лише з дотриманням приписів, встановлених саме цим законом. Враховуючи викладене, за відсутності у спірному періоді дозволу суду на постійний або тимчасовий переїзд позивача до іншої місцевості, прийняте відповідачем спірне рішення про тимчасову відмову позивачеві у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон є правомірним, а позовні вимоги позивача є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків, а тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суд увід 24 грудня 2014 року по справі № 804/20747/14 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суд увід 24 грудня 2014 року по справі № 804/20747/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай