Справа № 759/4743/15-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/4743/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Сенько М.Ф., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А
08 липня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кобаля М.І.,
суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва про визнання відмови в призначенні пенсії протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва (далі Відповідач) у якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та нарахуванні пенсії за вислугу років та зобов`язати призначити пенсію.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2015 року вимоги адміністративного позову задоволено частково.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно із ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач при наявності відповідного стажу роботи у навчальних закладах має право на призначення їй пенсії за вислугу років як працівнику освіти, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено відповідними записами в трудовій книжці, позивач працювала з 15.08.1983 року по 01.02.1986 року музичним вихователем в дитячому садочку військової частини НОМЕР_1 .
03.11.2014 ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва із заявою про призначення та нарахування їй пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням відповідача № 589/08/Л-520 від 06.11.2014 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років і вказано, що посада зазначена в трудовій книжці позивача, а саме: музичного працівника, не входить до переліку закладів освіти відповідно до постанови Кабінету Міністрів України. У зв`язку із зазначеним, відповідачем рекомендовано позивачу звернутись до відділу кадрів навчального закладу, де був зроблений відповідний запис.
Між тим, посади музичного вихователя, а рівно і посада музичного працівника, як це зазначено в довідці Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь від 08.04.2014 року №3/4726 з посиланням на наказ про прийняття позивача на роботу, не існувало, оскільки така посада не була передбачена Типовими штатами дошкільних закладів, що затверджені наказом Міністра освіти СРСР від 31.12.1971 року №103, які були обов`язковими при формуванні штатів дошкільних закладів на всій території СРСР.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів апеляційної інстанції не бере до уваги доводи пенсійного фонду щодо не зарахування до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи ОСОБА_1 на посаді музичного вихователя, оскільки в спірний період посади музичного керівника не існувало.
Крім того, як зазначає позивач, вимогу відповідача виправити запис в трудовій книжці для призначення пенсії не можливо виконати, оскільки військова частина НОМЕР_1 , в якій працювала остання, вже не існує.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Постанова Кабінету Міністрів України № 433 від 6 травня 2001 року «Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад» відносить музичні школи до переліку позашкільних навчальних закладів.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви позивача відповідач не взяв до уваги, що згідно із ст. 29 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ позашкільна освіта разом із загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами становить структуру (систему) освіти в Україні.
Статтею 21 Закону України «Про позашкільну освіту» від 22 червня 2000 року № 1841-ІІІ передбачено, що права, обов`язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників позашкільного навчального закладу визначаються Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.
Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (із змінами внесеними постановою уряду від 26 вересня 2002 року № 1436) встановлено, що в музичних і художніх школах право на пенсію за вислугу років мають особи, які працювали, зокрема, на посаді учителя.
За клопотанням Міністерства соціального захисту населення України від 01 лютого 1995 року № 01-3/133-02-2 Кабінет Міністрів України погодився поширити на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року, без внесення змін до неї.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та вважає, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років, а тому період роботи з 15.08.1983 по 01.02.1986 має бути зараховано останній до стажу роботи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду без змін.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва залишити без задоволення, а постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2015 року без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.
Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.