Справа № 814/152/15
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/152/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі Южноукраїнська ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області) про скасування податкового повідомлення-рішення від 28 листопада 2014 року № .

В обґрунтування позову зазначалось, що з 03 по 07 листопада 2014 року посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо правомірності формування податкового кредиту з ПДВ за квітень 2014 року по взаєморозрахункам з ТОВ «Бізнес Лев». За результатами перевірки складено акт від 14 листопада 2014 року за № 1114-09-17-36/НОМЕР_2, в якому зазначено про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3 та 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість за квітень 2014 року на 35811 грн.. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28 листопада 2014 року № , яким ФОП ОСОБА_2 визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 35811 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 8952 грн. 75 коп.. На думку позивача, висновки акта перевірки не відповідають вимогам Податкового кодексу України, а тому прийняте відповідачем на його підставі податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду 23 лютого 2015 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Южноукраїнської ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 28 листопада 2014 року № . Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 182 грн. 70 коп..

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не прийнято до уваги акт Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області від 28 серпня 2014 року № 2095/16-03-22-01-08/39087513 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Бізнес Лев» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період квітень-червень 2014 року». На думку апелянта, господарські операції між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Бізнес Лев» мають ознаки безтоварних, що виключає можливість задоволення вимог позивача. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постановленого по справі судового рішення з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника позивача про залишення постанови суду першої інстанції без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що з 03 по 07 листопада 2014 року посадовою особою Южноукраїнської ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо правомірності формування податкового кредиту з ПДВ за квітень 2014 року по взаєморозрахунках з ТОВ «Бізнес Лев».

За результатами перевірки складено акт від 14 листопада 2014 року за № 1114-09-17-36/НОМЕР_2, в якому зазначено про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3 та 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість за квітень 2014 року на 35811 грн..

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28 листопада 2014 року № , яким ФОП ОСОБА_2 визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 35811 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 8952 грн. 75 коп..

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем надано первинні бухгалтерські документи на підтвердження реальності господарської операції з ТОВ «Бізнес Лев», що є підставою для задоволення позовних вимог.

Так, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 названого Кодексу встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи, податковий кредит за квітень 2014 року позивач формував на підставі податкової накладної, виданої його контрагентом ТОВ «Бізнес Лев».

При цьому позивачем (Покупець) було укладено з ТОВ «Бізнес Лев» (Продавець) договір купівлі-продажу нафтопродуктів від 24 квітня 2014 року за № 2014-04/8, відповідно до якого Продавець (ТОВ «Бізнес Лев») зобов'язується передати, а Покупець (позивач) прийняти та оплатити нафтопродукти (бензин автомобільний А-80), за ціною та в кількості згідно накладних. Доставка товару здійснюється за заявкою Покупця (а. с. 41-42).

В акті перевірки посадовою особою відповідача зроблено висновок, що позивачем занижено суму податку на додану вартість у зв'язку з включенням до складу податкового кредиту суми в 35811 грн., сплаченої у складі вартості товару, придбаного у ТОВ «Бізнес Лев» за названою вище угодою, укладеною без мети настання реальних наслідків. В обґрунтування названого висновку відповідач посилається на акт Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області від 28 серпня 2014 року № 2095/16-03-22-01-08/39087513 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Бізнес Лев» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період квітень-червень 2014 року».

Проте, всупереч висновкам контролюючого органу, витрати позивача по названому вище договору безпосередньо пов'язані з його основною господарською діяльністю (роздрібна торгівля пальним) та підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами - податковою та видатковою накладними, актом про приймання матеріалів, товарно-транспортною накладною, рахунком на оплату, в якому правильно зазначено вид та дату договору, копією платіжного доручення (а. с. 41-48).

Подальша реалізація придбаного позивачем товару, тобто його використання в господарській діяльності підприємця, підтверджується копіями періодичних звітів реєстратора розрахункових операцій АЗС ПП ОСОБА_2 (а. с. 50).

Крім того, на спростування доводів апелянта, позивачем надано сертифікат якості та відповідності даної продукції (а. с. 40).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу (у названій вище редакції) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, пунктом 1 чинного на момент виникнення спірних правовідносин Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 січня 2014 року № 10 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 січня 2014 року за № 185/24962), передбачено, що податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена в цьому пункті, тобто якщо податкову накладну складено особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Пунктом 8 Порядку визначено, що податкова накладна є підставою для віднесення до податкового кредиту витрат зі сплати податку на додану вартість у покупця, зареєстрованого як платник податку.

Як встановлено матеріалами справи, розрахунки позивача підтверджені податковою накладною, оформленою у відповідності до вимог п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та складеною в порядку, передбаченому наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 січня 2014 року № 10, зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкова накладна складена особою, яка на момент її оформлення була зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

При цьому контролюючим органом не доведено факту безтоварності операції за спірною угодою та обізнаності позивача щодо можливого порушення податкового законодавства його контрагентом.

Реальність виконання господарських зобов'язань за укладеним позивачем договором підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами.

Доводи відповідача щодо інформації, використаної із комп'ютерних баз інформаційних систем контролюючого органу про проведення аналізу податкової звітності ТОВ «Бізнес Лев», не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо реальності здійснення позивачем господарської операції за договором з ТОВ «Бізнес Лев», а тому не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

За таких обставин, суми податку на додану вартість за виписаною ТОВ «Бізнес Лев» податковою накладною за вказаною вище угодою було правомірно включено позивачем до складу податкового кредиту за квітень 2014 року.

На підставі частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на приписи наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення контролюючого органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Із врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивачем було додержано встановлений чинним законодавством порядок формування податкового кредиту за спірною господарською операцією. При цьому можливе невиконання контрагентом своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету є підставою для відповідальності та тягне негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у разі, якщо останній виконав весь перелік умов щодо його формування та має належні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Оскільки визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем є необґрунтованим, то і застосування податковим органом штрафних (фінансових) санкцій, передбачених ст. 123 Податкового кодексу України, є неправомірним.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 28 листопада 2014 року № є правильним.

Враховуючи, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 13 липня 2015 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

В.О. Скрипченко