Справа № 815/1197/15
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/1197/15

Справа № 815/1197/15

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року м.Одеса

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 06.07.2015 року представником позивача були підтримані позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач в перевірені податкові періоди мав господарські відносини з ПП «ВІАПЛАСТ», оплатив отримані від нього послуги, в тому числі суми ПДВ, отримав від нього податкові накладні, в зв’язку із чим правомірно сформував податковий кредит з ПДВ у зазначених податкових періодах. Представник відповідача був заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що представником позивача не надано доказів фактичного виконання укладених позивачем угод, а згідно залученого протоколу допиту засновника контрагента витікає, що він взагалі не підписував жодних документів первинного бухгалтерського та податкового обліку підприємства.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу» є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

На підставі наказу керівника ДПІ на проведення перевірки від 01.10.2014 року №538 (а.с.11) та направлення на проведення перевірки посадовими особами відповідача в період з 06.10.2014 року по 10.10.2014 року була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ТРАНСЛЕМ» та ПП «ВІАПЛАСТ» за період з січень, червень 2014 року.

Представник позивача не погоджується з прийнятими податковими повідомленнями-рішенням оскільки вважає, що операції по поставці позивачу послуг з боку контрагента ПП «ВІАПЛАСТ» підтверджені наданими суду первинними бухгалтерськими документами, мали фактичний характер, а тому позивач правомірно сформував суми податкового кредиту з ПДВ у вказаних податкових періодах на підставі факту проведення оплати вартості послуг, в тому числі ПДВ та отримання від постачальника податкових накладних на відповідні суми.

Представник відповідача – ДПІ у Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області зазначив, що хоча суми ПДВ за вказані податкові періоди й була формально сплачена та підтверджена наявними документами, але фактичних доказів поставки товарів (послуг) позивачу його контрагентами надано не було ні під час проведення перевірки ні на теперішній час, при цьому матеріали зустрічних перевірок з контрагентом позивача за господарськими операціями, підтверджують позицію посадових осіб органу ДПС щодо сумнівів товарності вказаних операцій, що позбавляло позивача право на формування податкового кредиту з ПДВ у відповідних податкових періодах.

Розглянувши оскаржений акт суб’єкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При визначенні суми податку на додану вартість, що підлягає включенню до податкового кредиту та подальшому бюджетному відшкодуванню, податковий орган враховував наступні норми Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пукнтом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

У відповідності до приписів ч.4,5 ст.11 КАС України судом під час офіційного з’ясування обставин справи досліджувалось питання щодо товарності угод за якими позивач формував податковий кредит з ПДВ у звітних податкових періодах.

Так, між позивачем та ПП «ВІАПЛАСТ» був укладений договір поставку дитячих меблів №20/06 від 20.06.2014 року (а.с.70-71), відповідно до якого позивачу повинні були поставлені дитячі меблі згідно специфікації №1 від 20.06.2014 року (а.с.72).

В підтвердження фактичного виконання умов даного договору сторонами, представником позивача надані видаткова накладна від 20.06.2014 року (а.с.74), податкова накладна від 20.06.2014 року №2978 (а.с.75).

Вартість поставлених дитячих меблів, у тому числі ПДВ була сплачена позивачем на користь постачальника, що підтверджується платіжним дорученням від 15.07.2014 року №1831 (а.с.73).

Лише фактична поставка товарів, їх отримання та проведення оплати їх вартості позивачем, у тому числі ПДВ надавало позивачу право сформувати а податковий кредит відповідних податкових періодів на підставі положень п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України.

Фактичне отримання вказаних меблів позивачем підтверджується їх подальшою реалізацією ТОВ «ВАНІЛІДІ» за договором від 23.06.2014 року №01 (а.с.79-81), специфікацією до цього договору №1 від 23.06.2014 року (а.с.82), інвойсом від 24.06.2014 року (а.с.83), ВМД №500040001/2014/011912 (а.с.76-77) та міжнародною транспортною накладною від 15.07.2014 року (а.с.78).

До того ж, єдиною підставою для висновку податкового органу щодо неправомірності формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинах з ПП «ВІАПЛАСТ» зазначений акт щодо неможливості проведення перевірки ПП «ВІАПЛАСТ» від 25.07.2014 року №4255/15-53-22-3/39161256 (а.с.103-106).

Згідно положень ч.1 ст.72 КАС України не підлягають повторному доведенню ті обставини, які вже встановлені судовими рішеннями, що прийняті в порядку цивільного, адміністративного, господарського чи кримінального судочинства, які набрали законної сили.

Відповідно до постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 року по справі №815/6158/14 (а.с.109-118) визнані протиправними дії посадових осіб ДПІ у Приморському районі м.Одеси щодо внесення до діючих електронних автоматизованих систем співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів інформацію на підставі акту ДПІ у Приморському районі м.Одеси » від 25.07.2014 року №4255/15-53-22-3/39161256 (а.с.103-106). Це судове рішення набрало законної сили згідно положень ст.254 КАС України на підставі ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 року по цій же справі (а.с.119-125).

Таким чином, вказана обставина вважається встановленою та не підлягає повторному доведенню під час розгляду цієї справи, а тому суд не може погодитись із допустимістю та відповідністю застосованого податковим органом доказу акту ДПІ у Приморському районі м.Одеси щодо неможливості проведення перевірки ПП «ВІАПЛАСТ» від 25.07.2014 року №4255/15-53-22-3/39161256.

Інших доказів неможливості виконання ПП «ВІАПЛАСТ» умов договору податковим органом, відповідно до приписів ч.2 ст.71 КАС України, суду не надано.

Відтак, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є ґрунтовними, документально підтверджені та відповідають чинному законодавству, а отже позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача підлягають задоволенню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня виготовлення та підписання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 13.07.2015 року.

Суддя Єфіменко К.С.

.