Справа № 500/1781/15-а
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/1781/15-а
Провадження № 2-а/500/80/15
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,
при секретарі Кулик О.А.,
за участю сторін: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Іорданова В.П.,
відповідача Нейко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського військового комісаріату Нейко Андрія Вікторовича про скасування постанов по справам про адміністративне правопорушення,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за № 19 від 06.02.2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. і постанову по справі про адміністративне правопорушення за № 33 від 18.02.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн., які винесені військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.02.2015 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову №19 по справі про адміністративне правопорушення та накладено на позивача ОСОБА_3 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. на підставі ч. 1 ст. 210-1 КУпАП. 18.02.2015 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено ще одну постанову № 33 по справі про адміністративне правопорушення та накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. на підставі ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Проте у порушення вимог ч. 2 ст.254, ч. 2, 4 ст. 256 КУпАП протоколи на підставі яких були прийняті оскаржувані постанови були складені за відсутності ОСОБА_1 , один з екземплярів протоколу позивачу не було направлено, права та обов`язки позивачу з боку відповідача не були роз`яснені та про день і час розгляду вказаних протоколів ОСОБА_1 повідомлено не було. Крім цього, в порушення вимог ст. 285 КУпАП постанови по справам про адміністративні правопорушення № 19 та № 33 не були вручені та направлені позивачу засобами поштового зв`язку. Про факт винесення оскаржуваних постанов позивач ОСОБА_1 дізнався лише 24.03.2015 року, отримуючи у державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції постанову про відкриття виконавчого провадження. Тобто, вищезазначені постанови були винесені без повідомлення позивача ОСОБА_1 про дату, місце та час розгляду справи, за відсутності особи, яку притягнуто до відповідальності та з порушенням права на захист.
Також, як зазначено позивачем в позові, фактичною підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 210-1 КУпАП є нібито допущені порушення ОСОБА_1 як посадовою особою директором ПП «Бессарабія В» вимог ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме незабезпечення доставки техніки на збройні та військові частини згідно з мобілізаційними завданнями. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 року за № 1921 «Про затвердження Положення про військово транспортний обов`язок», відповідач зобов`язаний був надати ОСОБА_1 наряд з переліком транспортних засобів, які підлягають поставці до Збройних сил України, яким фактично було б доведено до відома позивача перелік транспортних засобів, які підлягали вилученню. Відповідач в свою чергу не вручав позивачу жодних нарядів та мобілізаційних повідомлень із зазначенням переліку транспортних засобів, які є у власності ПП «Бессарабія В», з метою їх вилучення;а на адресу ПП «Бессарабія-В» відповідні наряди та повідомлення не надходили і таким чином передати відповідну техніку ОСОБА_1 як директор ПП «Бессарабія- В» не відмовлявся. Отже, позивач ОСОБА_1 не був присутнім під час розгляду вказаних постанов по справам про адміністративне правопорушення та їх копії отримав лише 24.03.2015 року безпосередньо у державного виконавця.
Окрім цього, як зазначає позивач, мобілізаційне повідомлення № 20 від 09.02.2015 року та наряд № 1/540 від 09.02.2015 року, на які посилається відповідач в постанові № 33, станом на 30.03.2015 року так і не були надані та вручені ОСОБА_1 , а первісна постанова № 19 була винесена 06.02.2015 року, а мобілізаційне повідомлення № 20 та наряд №1/540 датуються 09.02.2015 року. Отже відповідач сам порушив положення про військово транспортний обов`язок.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити та в судовому засіданні зазначили, що у діях ОСОБА_1 не міститься склад правопорушення, передбачений ст. 210-1 КУпАП.
В судовому засіданні відповідач - військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що згідно ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Наказу Президента України від 14.01.2015 року за № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» з метою задоволення потреб Збройних Сил України транспортними засобами, 28.01.2015 року був підготовлений та направлений до ПП «Бессарабія-В» зведений наряд на транспортні засоби. Однак з невідомих причин дана техніка до Ізмаїльського об`єднаного міського військового комісаріату не була представлена. У зв`язку із тим, що в діях ОСОБА_1 містився склад правопорушення, передбаченого ст. 210 -1 КУпАП, було складено протокол про адміністративне правопорушення та разом з повісткою направлено директору ПП «Бессарабія В» ОСОБА_1 , якого було викликано до Ізмаїльського об`єднаного міського військового комісаріату для розгляду справи про адміністративне правопорушення. Однак, директор ПП «Бессарабія В» не з`явився, про причини неявки не повідомив. Уповноваженою особою Ізмаїльського об`єднаного міського військового комісаріату було складено відповідний протокол, в якому було зазначено місце та дата розгляду протоколу. У зв`язку із неявкою позивача вручити йому під підпис протокол про адміністративне правопорушення не представлялось можливим. 09.02.2015 року був оформлений другий зведений наряд на поставку техніки ПП «Бессарабія В», згідно рапорту т.в.о. старшого офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 даний наряд не був вручений через відмову в його отриманні. Таким чином, позивач ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 210-1 КУпАП, про що складено протокол про адміністративне правопорушення. В результаті розгляду протоколів про вчинення адміністративних правопорушень були винесені постанови № 19 від 06.02.2015 року та № 33 від 18.02.2015 року про накладення адміністративних стягнень у вигляді штрафу. Тому посилання позивача ОСОБА_1 на те, що перша постанова винесена раніше, ніж були оформлені та направлені мобілізаційні завдання та порушення відповідачем положень про військово транспортний обов`язок, не має під собою підстав.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно протоколу рішення № 4 загальних зборів учасників(засновників) приватного підприємства «Бессарабія В» від 28.11.2014 року, призначено на посаду директора ПП «Бессарабія В» ОСОБА_1 з 01.12.2014 року.
Згідно ч. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів. Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок відшкодування державою вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок вилучення чи примусового відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом. Виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації, якщо не введений правовий режим воєнного чи надзвичайного стану, здійснюється згідно з Мобілізаційним планом України шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації. Обсяги транспортних засобів за типами та марками, які планується залучити під час мобілізації, для підприємств, установ та організацій усіх форм власності встановлюються згідно з Мобілізаційним планом України місцевими державними адміністраціями за поданням військових комісаріатів. Залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється військовими комісаріатами на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, які оформлюються відповідними розпорядженнями. Приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби. Повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації. Порядок компенсації шкоди, завданої транспортним засобам внаслідок їх залучення під час мобілізації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, як вбачається з копії аркушу вихідної кореспонденції, 28.01.2015 року за № 1/277 на адресу ПП «Бессарабія В» було направлено мобілізаційне повідомлення - зведений наряд на поставку транспортних засобів.
Також, згідно копії аркушу вихідної кореспонденції 09.02.2015 року за № 1/540 на адресу ПП «Бессарабія В» було направлено мобілізаційне повідомлення - зведений наряд на поставку транспортних засобів.
05.02.2015 року за № 3/415 на адресу позивача ОСОБА_1 було направлено повістку про виклик до Ізмаїльського об`єднаного міського військового комісаріату на 06.02.2015 року о 10 годині 00 хвилин для розгляду адміністративної справи по факту порушення законодавства України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
06.02.2015 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову за № 19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 - 1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.
18.02.2015 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову за № 33 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 - 1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн.
У відповідності до ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до вимог ст. 277 КУпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язані були, зокрема, перевірити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У свою чергу, відповідачем не представлено суду належних доказів про вручення ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення та своєчасне сповіщенняОСОБА_1 про місце і час розгляду справ про адміністративні правопорушення, що є підставою для скасування оскаржуваних постанов у справах про адміністративне правопорушення.
Також, суд приходить до висновку, що оскільки позивачу стало відомо про постанови по справі про адміністративне правопорушення лише після повідомлення державним виконавцем 24.03.2015 року про необхідність сплати штрафу на користь держави, то ним не було пропущено строк звернення до суду і він не підлягає поновленню відповідно до вимог КАС України, оскільки з адміністративним позовом до суду позивач звернувся 30.03.2015 року.
Відповідачем не надано суду жодних достатньо об`єктивних та переконливих доказів у підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, які б спростовували доводи позивача щодо неотримання відповідних мобілізаційних повідомлень - зведеного наряду на поставку транспортних засобів.
Приймаючи до уваги зазначене адміністративний позов ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанов по справам про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 9-11, 18, 71, 158-163 КАС України,-
Позов ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанов по справам про адміністративне правопорушення задовольнити.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за № 19 від 06.02.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 210 -1 КУпАП.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за № 33 від 18.02.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 -1 КУпАП.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя: О.О.Бурнусус