Справа № 808/6363/13-а
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2013 року о 10 год. 55 хв.Справа № 808/6363/13-а м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судці Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Пелеха С.І.

представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність ВРТ №042738 від 15.11.2012)

третя особа ОСОБА_2 (НОМЕР_1)

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Запоріжжя

до Начальника управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 м. Дніпропетровськ

про визнання неправомірними дії та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2013 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3 або позивач) до Начальника Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 (далі - третя особа), в якому позивач просить визнати незаконними дії відповідача в ненаданні позивачу до початку розгляду справи ознайомитись з документами, на підставі яких проводилась перевірка та скасувати постанову №011120 від 15.08.2013 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.07.2013 на а/д н-08 437 кілометрі (пост ДАІ №3) на підставі завдання на перевірку №006385 від 10.07.2013 головним спеціалістом відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті проведено перевірку автомобіля НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3. За наслідками перевірки складено Акт перевірки №039976 від 14.07.2013, після чого начальником Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 15.08.2013 винесено постанову №011120, відповідно до якої до ОСОБА_3 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00 грн. Позивач вважвє, що постанова №011120 від 15.08.2013 винесена в супереч чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити.

24 жовтня 2013 року відповідач до суду подав заперечення, в яких зазначив, що управлінням Укртрансінспекція у Дніпропетровській області на підставі завдання на перевірку №006382 від 14.07.2013 проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на а/д н-08 437 кілометрі (пост ДАІ №3), під час якої проведено перевірку автомобіля НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3. При проведенні перевірки інспектором встановлено порушення визначені ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме неоформлений квитково-касовий лист та витяг з паспорту маршруту. Відповідач вважає доводи позивач про порушення управлінням Укртрансінспекція у Дніпропетровській області норм чинного законодавства при винесенні постанов про застосування фінансових санкцій є хибними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відповідач у судове засідання не прибув про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. 15 листопада 2013 року відповідач надіслав до суду клопотання в якому просив суд розглянути справу за відсутності представника управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області, в задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

У судовому засіданні 21 листопада 2013 року, відповідно до ст.160 КАС України, судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом зясовано наступне.

Відповідно до ліцензії Серія АД № 062850 від 18.07.2012 виданої Міністерством транспорту України, субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 має дозвіл на міжнародні та внутрішні перевезення пасажирів автобусом (а.с.52).

Матеріалами справи встановлено, що позивачем укладено договір №б/н від 19.04.2013 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕЗ ТУР» (а.с.15-16).

Відповідно до умов вище вказаного договору перевізник (позивач) зобовязаний за плату здійснювати перевезення організованих замовником (ТОВ «ТЕЗ ТУР») груп пасажирів та їх багажу у кількості осіб, з графіком та на умовах, що зазначені в замовленні на перевезення, що надсилаються замовником перевізнику на електронну поштову скриньку, факсом або в інший спосіб встановлений сторонами за попередньою домовленістю, які є невідємною частиною цього договору, а замовник зобовязується сплатити за такі перевезення перевізникові встановлену цим договором плату.

Відповідно до договору, мета поїздки: перевезення клієнтів замовника (туристів) до аеропорту відльоту (аеропорт Дніпропетровськ).

10 липня 2013 року начальником Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області видано завдання на перевірку №006385 про проведення комплексної рейдової перевірки пасажирських перевезень, вантажних перевезень, легкових таксі на а/д н-08 437 кілометр (пост ДАІ №3) з 14.07.2013 до 14.07.2013.

14.07.2013 на а/д н-08 437 кілометрі (пост ДАІ №3) на підставі завдання на перевірку № 006385 від 10.07.2013 головним спеціалістом відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті проведено перевірку автомобіля НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3.

За висновками перевірки субєктом владних повноважень встановлено, що перевізником здійснюються регулярні пасажирські перевезення, які маскуються під перевезення без оформлення документів передбаченими ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме не оформлення витягу паспорту з маршруту згідно наказу №278 від 07.05.2010 та неоформлений квитково-касовий лист (а.с.5, 27).

На підставі проведеної перевірки транспортного засобу марки Karosa LC 735 номерний знак НОМЕР_3 головним спеціалістом відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті складено Акт перевірки №039976 від 14.07.2013 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.5, 27).

Як встановлено матеріалами адміністративної справи 15 серпня 2013 року начальником Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 винесено постанову №011120, відповідно до якої до ОСОБА_3 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00 грн.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третю особу, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем проведено перевірку автомобіля НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3. В Акті перевірки відповідач зазначає, що перевізником здійснюються регулярні пасажирські перевезення які маскуються під перевезення без оформлення документів передбаченими ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме не оформлення витягу паспорту з маршруту згідно наказу №278 від 07.05.2010 та неоформлений квитково-касовий лист через що до позивача були застосовані штрафні санкції.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутня наявність доказів доведеності відповідачем факту вчинення такого порушення ОСОБА_3, а також відповідачем не обґрунтована правомірність застосування адміністративно-господарських санкцій стосовно позивача у звязку з наступним.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001.

Відповідно до статті 2 Закону України №2344-III законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт» №232/94-ВР від 10.11.1994, «Про дорожній рух» №3353-ХІІ від 30.06.1993, чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ від 05 квітня 2001 року (далі Закон України № 2344-ІІІ) ним врегульовано відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Частина 11 статті 6 Закону України № 2344-ІІІ встановлює, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567, визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень.

Пунктом 4 Порядку регламентовано, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті під час проведення рейдової перевірки перевіряється, у тому числі, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 21 Порядку у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за відповідною формою.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Згідно з п.1 ст. 39 Закону України № 2344-III від 05.04.2001 автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України (абз.1 п.4 ст. 39 Закону України № 2344-III від 05.04.2001).

Матеріалами справи встановлено, що під час проведення рейдової перевірки автомобіля НОМЕР_2 водієм транспортного засобу були надані всі документи передбачені ст. 39 Закону України № 2344-III від 05.04.2001 для нерегулярних перевезень.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач зазначає, що під час перевірки відповідно до показань заповнених тахокарт (наданих відповідачем до суду) наданих водієм за період з 11.07.2013 по 17.07.2013, транспортний засіб марки Karosa LC 735 номерний знак НОМЕР_3 регулярно використовувався для поїздки за маршрутом Запоріжжя-Дніпропетровськ-Запоріжжя.

Суд з таким твердженням відповідача не погоджується виходячи з наступного.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначається Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 №385 (далі по тексту - Інструкція №385).

Відповідно до абз. 3 п.п. 1.4 п.1 Інструкції №385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР (абз.6 п.п. 1.4 п.1 Інструкції №385).

З урахуванням зазначеного та відповідно до Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті на тахокартці має відображатися місце відправлення та місце прибуття перевізника.

В матеріалах адміністративної справи містяться тахокартки за період:

- 11.07.2013 12.07.2013 місце відправлення Запоріжжя, місце прибуття Запоріжжя (а.с. 25);

- 13.07.2013 14.12.2013 місце відправлення Запоріжжя, місце прибуття Запоріжжя (а.с. 25);

- 14.07.2013 місце відправлення Запоріжжя (а.с. 25).

Зважаючи на викладене судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що позивач здійснював регулярні перевезення пасажирів до Дніпропетровська саме 11.07.2013, 12.07.2013, 13.07.2013, оскільки в тахокартці такі відомості відсутні, а відтак суд дійшов висновку, що підстави для винесення постанови №011120 від 15.08.2013 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Щодо відомостей, які зазначені в постанові №011120 від 15.08.2013 про застосування адміністративно-господарського штрафу суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене слід зауважити, що в постанові №011120 від 15.08.2013 до ОСОБА_3 застосовується відповідальність яка передбачена абз.3 частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.9), а саме: «експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки». Санкція зазначеної норми передбачає - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Але відповідно до резолютивної частини постанови №011120 від 15.08.2013 до ОСОБА_3, застосований адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700 грн., що в свою чергу передбачено абз.2 частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Тобто, резолютивна частина постанови №011120 від 15.08.2013 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн. не відповідає санкції абз.3 частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що постанова №011120 від 15.08.2013 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн. відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є необґрутнованою та підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог про визнання незаконними дії начальника управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 в ненаданні позивачу до початку розгляду справи ознайомитися з документами, на підставі яких проводилась перевірка слід зазначити наступне.

Відповідно до матеріалів справи позивачем було подано заперечення проти застосування штрафу, в яких він просив надати копії актів перевірок інспекторами, щотижневий графік завдання на перевірку, журнал обліку.

Як встановлено судом з матеріалів адміністративної справи, 06 серпня 2013 року на адресу позивача управлінням Укртрансінспекції у Дніпропетровській області направлено документи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, отримане ОСОБА_3 14.08.2013.

Суд звертає увагу на те, що позивачем до суду не надано письмових доказів неотримання від управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області документів, які були запитувані в запереченнях проти застосування штрафу, або письмових доказів ненадання відповідачем чи відмови у наданні таких документів.

Отже враховуючи вище зазначене зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами що містяться у справі суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконними дії начальника управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 в ненаданні позивачу до початку розгляду справи ознайомитися з документами на підставі яких проводилась перевірка не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з ч.3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 161-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №011120 від 15.08.2013 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 74,55 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя (підпис) І.В.Шара

Постанова не набрала законної сили.

Суддя І.В. Шара