Справа № 4667/10/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2011 р. Справа № 2-а-4667/10/2170
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченко К.В.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

приватного підприємства «Ливень-Плюс»

до Державної податкової інспекції у м.Херсоні

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У вересні 2010 року приватне підприємство «Ливень-Плюс» (надалі-позивач) звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до державної податкової інспекції у м.Херсоні (надалі ДПІ, відповідач), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ від 27.08.2010р. №/0, яким позивачу нараховані податкові зобовязання з податку на прибуток в сумі 17400,5 грн., у тому числі 4015,5 грн. - штрафні санкції, та №/0, яким позивачу визначені податкові зобовязання по податку на додану вартість на суму 16063,5 грн., у тому числі 5354,5 грн. - штрафні санкції.

Спірні повідомлення-рішення винесені на підставі акту від 18.08.10р. №3691/23-3/36505332 про результати позапланової виїзної перевірки позивача з питань взаємовідносин з ПП ОСОБА_1, ПП ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3 за період з 01.10.06 по 31.12.09р..

За висновками акту перевірки позивач неправомірно включив 53534 грн. до складу валових витрат, а до складу податкового кредиту податок на додану вартість в розмірі 10709 грн., які були сплачені позивачем приватному підприємцю ОСОБА_1 по господарським операціям із придбання товарів, які фактично не проводились, тобто мали безтоварний характер.

Згідно позовної заяви та пояснень представників позивача в судовому засіданні, позивач не погоджується з висновками акту перевірки та спірними рішеннями з тих підстав, що придбання у ПП ОСОБА_1 товарів на загальну суму 64252 грн., у т.ч. ПДВ 10709 грн., є цілком законними операціями, які підтверджені належними чином складеними первинними документами, які давали позивачу правові підставі включити сплачений продавцю у складі ціни товару ПДВ до податкового кредиту, а вартість товару то складу валових витрат. Позивач вважає неправомірними висновки акту перевірки щодо нікчемності операцій позивача з ПП ОСОБА_1.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказує на те, що перевіркою контрагента позивача ПП ОСОБА_1 встановлено проведення останнім безтоварних операцій із субєктами господарювання, що мають ознаки фіктивності, виключно з метою штучного формування податкового кредиту та валових витрат для інших субєктів господарювання. ДПІ зазначає, що господарські операції позивача із ПП ОСОБА_1 є безтоварними, тобто фактично товару за цими операціями позивач не отримував, і їх документування проведено виключно з метою формування валових витрат та податкового кредиту. З цих підстав ДПІ вважає висновки акту перевірки позивача обґрунтованими, а винесені на підставі цього акту відносно позивача податкові повідомлення-рішення правомірними.

Позиції сторін були підтримані їх представниками під час судового розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Як встановлено судом, підтверджено змістом акту перевірки, поясненнями позивача та наданими суду документами бухгалтерського та податкового обліку позивача в жовтні та листопаді 2009 року позивачем проведені господарські операції із придбання у приватного підприємця ОСОБА_1 бітуму рідкого, мазуту, щебеню гранітного, а всього товару на суму 64252 грн., у т.ч. ПДВ 10709 грн..

Вартість придбаного товару у ПП ОСОБА_1 без ПДВ в сумі 53534 грн. була включена позивачем до складу валових витрат податкової декларації з податку на прибуток за 2009 рік №303438 від 28.01.10р., а суми сплаченого ПП ОСОБА_1 податку на додану вартість у складі ціни вказаних товарів були включені позивачем до складу податкового кредиту податкових декларацій з ПДВ за жовтень 2009 р. в сумі 4242 грн. та за листопад 2009р. в сумі 6467 грн., а всього 10709 грн..

Розрахунки позивача із ПП Зубрицьким проведені безготівковими банківськими платежами, що підтверджено копіями відповідних платіжних доручень від 22.10.09р. №27 на суму 25452 грн., у т.ч. ПДВ 4242 грн., від 27.11.09р. №59 на суму 22000 грн., у т.ч. ПДВ 3666,67 грн., та від 30.11.09р. №61 на суму 16800 грн., у т.ч. ПДВ 2800 грн..

На час проведення позивачем вищезазначених операцій порядок формування платником податку валових витрат був встановлений статтею 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР, а порядок формування платником податку податкового кредиту був встановлений пунктом 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97 р. № 168/97.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 зазначеного Закону, до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст.5 вказаного Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно пункту 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97 р. № 168/97 податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно абзацу першого підпункту 7.4.1 пунктом 7.4 ст. 7 Закону № 168/97 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт /послуг/ - актом прийняття робіт /послуг/ чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт /послуг/ /підпункт 7.4.5 цього ж пункту/.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 названого Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів /робіт, послуг/, дата виписки відповідного рахунку /товарного чека/ - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів /робіт, послуг/.

За змістом статті 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм закону, відсутність первинних документів, які підтверджують проведення господарських операцій (платіжні документи, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо) безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за такими операціями до валових витрат та до податкового кредиту.

При цьому, будь-які первинні документи (у тому числі договори, накладні, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Суд зазначає, що наявність у позивача належно оформлених первинних документів по операціям з ПП ОСОБА_1, які відповідно до Законів №168/97 та № 334/94-ВР необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту та валових витрат, а також сплата позивачем вартості товару з урахуванням ПДВ, є обовязковими але не вичерпними підставами для висновку про правомірне декларування позивачем податкового кредиту та валових витрат за цими операціями.

Для встановлення обґрунтованості декларування платником податку податкового кредиту та валових витрат суду необхідно встановити також наступні обставини:

- реальність здійснення господарських операцій, суми за якими віднесені до податкового кредиту та валових витрат;

- наявність у продавців товарів, робіт (послуг), які видавали податкові накладні, спеціальної податкової правосуб'єктності;

- віднесення до складу податкового кредиту та валових витрат лише сум, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку;

В ході розгляду справи суд зобовязав позивача надати суду всі наявні в нього документи, які б підтверджували реальність проведених ним господарських операцій з ПП ОСОБА_1 по придбанню бітуму рідкого, мазуту, щебеню гранітного.

На виконання цієї вимоги суду позивач в судовому засіданні 23.02.2011 р. надав суду копії платіжних доручень від 22.10.09р. №27, від 27.11.09р. №59 та від 30.11.09р. №61 про оплату ПП ОСОБА_1 зазначених матеріалів, видаткові накладні №152 віл 22.10.09р., №173 від 30.11.09р. та №04/03 від 04.03.10р. про передачу позивачу вказаних матеріалів, а також акти приймання виконаних підрядних робіт за листопад, грудень 2009р., складених позивачем із ТОВ «Епоха», за якими позивач, як генпідрядник, виконував роботи по ремонту доріг.

Представники позивача пояснили, що надані акти приймання виконаних підрядних робіт за листопад, грудень 2009р. підтверджують факт використання позивачем придбаних у ПП ОСОБА_1 матеріали на ремонт доріг.

Судом вживались заходи по отриманню від ПП ОСОБА_1 доказів реальності поставок товарів позивачу, а саме в судове засідання в якості свідка викликався ОСОБА_1 для надання пояснень та підтверджуючих документів щодо господарських операцій з позивачем та з постачальниками товарів. Однак вжиті судом заходи позитивних результатів не дали, документального підтвердження господарських операцій по поставці позивачу товарів від ПП ОСОБА_1 судом не отримано.

Разом з тим, ДПІ на підтвердження своєї позиції надала суду копії процесуальних документів по кримінальній справі №330201-10, порушеної СВ ПМ ДПА у Херсонській області у відношенні приватного підприємця ОСОБА_1 за ч.3 ст. 212 КК України (ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах), відповідно до яких останній упродовж 2006-2009 років основну частину валових витрат та податкового кредиту сформовано з вартості товару, нібито отриманого по операціям з наступними субєктами господарювання:

- ПП ОСОБА_4 - зареєстрований як приватний підприємець на втрачений паспорт вказаного громадянина невстановленими особами, шляхом вклейки до паспорту фотографії іншої особи;

- ПП ОСОБА_5 - зареєстрований як приватний підприємець на втрачений паспорт вказаного громадянина невстановленими особами, шляхом вклейки до паспорту фотографії іншої особи;

- ПП «Технострой», яке припинено рішенням суду 26.01.06р., знято з обліку 01.09.06р., свідоцтво платника ПДВ анульовано 11.11.2005р.;

- ЧПКФ «Техноагротрейд», реєстраційні документи якого визнані недійсними, а державна реєстрація скасована судовим рішенням від 05.06.08р. у звязку із допущеними порушеннями при його реєстрації, які неможна усунути.

Судом також враховується той факт, що в ході слідства по вказаній кримінальній справи за місцем фактичного ведення ОСОБА_6 податкового обліку був проведений обшук, в ході якого виявлені печатки та оригінали установчих та реєстраційних документів ПП ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_5, незаповнені бланки первинних документів з відтисками печатки ПП «Технострой», що підтверджує проведення ОСОБА_1 незаконних господарських операцій із вказаними контрагентами.

В якості доказів незаконної державної реєстрації та фіктивної підприємницької діяльності ЧПКФ «Техноагротрейд» та ПП ОСОБА_4, суду надані копія постанови господарського суду Херсонської області від 05.06.08р. по справі №13/264-АП-08, якою встановлено, що господарська діяльність цього підприємства здійснювалась без відома та участі особи, яка юридично є засновником цього підприємства, а також копія постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 31.01.2011р. по справі №2-а-13059/09/2170, якою встановлено, що ОСОБА_4 особисто приватним підприємцем не реєструвався, а належний йому паспорт був ним втрачений, що свідчить про факт фіктивної реєстрації цього приватного підприємця. Дані судові рішення набули законної сили.

Суд також приймає до уваги, що відповідно до наданого акту документальної планової перевірки ПП ОСОБА_1 за період з 01.10.08р. по 31.12.2009р. (акт №2224/172/НОМЕР_1 від 14.05.10р.) не встановлено реальних господарських операцій ПП ОСОБА_1 з постачальниками - ПП ОСОБА_4, ПП ОСОБА_5, ПП «Технострой», ЧПКФ «Техноагротрейд», а також з покупцями товарів - 18 підприємствами, реалізацію товару яким декларував ПП ОСОБА_1, у тому числі і з ПП «Ливень-Плюс».

Приймаючи до уваги всі встановлені судом обставини документування позивачем господарських операції із посередником ПП ОСОБА_1, який мав господарські звязки із суб'єктами господарювання, діяльність яких має ознаки фіктивності, суд приходить до висновку, що реальність таких операцій в рамках даної адміністративної справи свого підтвердження належними доказами не знайшла, а тому надані позивачем на підтвердження цих операцій первині документи не можуть вважатися первинними документами для цілей податного обліку навіть за наявності в цих документах всіх формальних реквізитів, що передбачені чинним законодавством.

Посилання позивача на акти приймання виконаних підрядних робіт по ремонту позивачем доріг для ТОВ «Епоха», як на доказ реальності операцій позивача із ПП ОСОБА_1 по придбанню бітуму рідкого, мазуту, щебеню гранітного, суд до уваги не приймає, оскільки сам факт наявності у позивача цих матеріалів, які були використані при виконанні робіт для ТОВ «Епоха» за вказаними актами не є предметом доведення, оскільки джерело надходження таких матеріалів до позивача може бути різним, а спірним є факт поставки цих матеріалів саме ПП ОСОБА_1, як головна підстава для формування позивачем валових витрат та податкового кредиту по операціям з цим постачальником.

Отже, з урахуванням вищенаведеного суд вважає обґрунтованим висновок ДПІ про неправомірне формування позивачем валових витрат та податкового кредиту по операціям з ПП ОСОБА_1, а спірні податкові повідомлення-рішення правомірними, у звязку із чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

В задоволені позовних вимог приватного підприємства «Ливень-Плюс» до державної податкової інспекції у м.Херсоні про скасування податкових повідомлень-рішень від 27.08.2010р. №/0 та №/0 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30 червня 2011 р.

Суддя Кравченко К.В.

кат. 8.2.6