Справа № 815/5734/13-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/5734/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина В.Л., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Тропанець О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничий центр «Екострой» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2013 року за адміністративним позовом Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничий центр «Екострой» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, посилаючись на відсутність помилок при заповнення податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2013 року, яка була прийнята податковим органом 17 квітня 2013 року, відсутність у Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (надалі - ДПІ) підстав нарахування зобов'язань з податку на додану вартість за березень 2013 року у сумі 22652 грн., які вже були Малим підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничий центр «Екострой» (надалі - Мале підприємство) сплачені у повному обсязі, просив суд: визнати неправомірним та скасувати винесене податкове повідомлення-рішення ДПІ від 17 липня 2013 року №.

За наслідками розгляду адміністративного позову Одеським окружним адміністративним судом 30 серпня 2013 року ухвалено постанову про відмову позивачу у задоволенні адміністративного позову.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні ДПІ було доведено факт отримання від Малого підприємства податкової декларації з ПДВ за березень 2013 року з прочерком в рядку 25.1 (сплачується до загального/спеціального фонду державного бюджету».

Крім того, Одеським окружним адміністративним судом зазначено, що відповідно до п. 4.6.8 розділу V Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року №1492, у рядку 25 декларації вказується сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, та: сплачується до загального фонду державного бюджету - рядок 25.1 декларації 0110; частково сплачується до спеціального фонду державного бюджету - рядок 25.1 декларації 0140; спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства - рядок 25.2 декларації 0121 - 0123; частково спрямовується на спеціальний рахунок переробного підприємства - рядок 25.2 декларації 0140; залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства - рядок 25.2 декларації 0130. З цього суд зробив висновок, що сума податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до загального фонду державного бюджету повинна бути вказана саме в рядку 25.1 податкової декларації.

В апеляційній скарзі Мале підприємство, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове - про задоволення позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказав на те, що судом не надано належної правової оцінки тій обставині, що Мале підприємство 18 квітня 2013 року сплатило суму визначеного зобов'язання з ПДВ у розмірі 22652 грн. і це підтверджується платіжним дорученням №162 від 18 квітня 2013 року. Тобто позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання, стосовно правильного визначення суми ПДВ, яка підлягає сплаті у березні 2013 року. Позивач також вказав на відсутність в Податковому кодексі України, застосованого податківцями під час перевірки, поняття «арифметична або методологічна помилка». Малому підприємству не зрозуміло з яких підстав ДПІ донараховує зобов'язання з ПДВ за березень 2013 року у сумі 22 652 грн. коли ця сума своєчасно та в повному обсязі сплачена платником податку ще 18 квітня 2013 року. Тобто відповідач заперечує твердження податкового органу про не внесення в рядок 25.1 декларації з податку на додану вартість за березень 2013 року суми податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за підсумками попереднього звітного (податкового) періоду. Також Мале підприємство зазначило про порушення судом під час розгляду справи внутрішнього трудового розпорядку.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України: «Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом».

Згідно з п.п. 4.6.8 п. 4.6 розділу V Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17 грудня 2012 року №1342: «Сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду вказується в рядку 25 декларації».

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2013 року на підставі п. 49.3 ст. 49 ПК України Малим підприємством засобами електронного зв'язку. в електронній формі, з дотриманням умов щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб, була подана декларація з ПДВ за березень 2013 року, яку було прийнято ДПІ 17 квітня 2013 року.

При цьому в порушення п. 200.1, 200.2 ст. 2 розділу V ПК України та п.п. 4,6, 8 п.4, 6 Розділу ІІІ «Розрахунки за звітний період» Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17 грудня 2012 року №1342 не було заповнено р. 25.1, що вплинуло на розрахунки з бюджетом, так як ця сума була зарахована саме на цей рахунок, а не на рахунок, що передбачає сплату ПДВ.

Тому, посилання позивача на ту обставину, що 18 квітня 2013 року він сплатив суму самостійно визначеного зобов'язання з ПДВ у розмірі 22652 грн., що підтверджується платіжним дорученням №162 від 18 квітня 2013 року (а.с. 26) не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

З акту про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 14 червня 2013 року №1971/15-2 ДПІ вбачається, що перевіряючим було виявлено помилку (порушення) п.200.1, 200.2 ст. 200 ПК України, та підпункту 4.6.8 пункту 4.6 розділу V Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17 грудня 2012 року №1342, а саме арифметичну (методологічну) помилку (порушення), що вплинула на розрахунки з бюджетом. В висновках акту зазначено про заниження р.25.1 (сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду, що сплачується до загального/спеціального фонду державного бюджетного фонду).

За результатами перевірки ДПІ 17 липня 2013 року прийнято податкове повідомлення-рішення № де згідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 ст. 54 ПК України та у відповідності до п.123.1 ст. 123 ПК України за порушення п.200.1, п. 200.2 ПК України Малому підприємству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем на додану вартість на 28 315 грн. з яких за основним платежем 22652 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями 5663 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками податкового органу та рішенням суду першої інстанції щодо висновку про порушення п. 200.1, п. 200.2 ПК України, що вплинуло на розрахунки з бюджетом.

Позивачем при заповнення декларації з ПДВ за березень 2013 року допущено помилку, а саме у рядку 25.1 (сплачується до загального фонду державного бюджету) зазначено прочерк. Разом з тим, в рядку 25 (Сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду (рядок 18- рядок 21) зазначена сума 22 652 грн.

Отже із-за на допущеної помилки в заповненні декларації з ПДВ за березень 2013 року позивач не сплатив самостійно визначені зобов'язання з ПДВ. Оскільки судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що виявлена ДПІ при перевірці помилка у заповнення декларації з ПДВ вплинула на розрахунки з бюджетом, як про це зазначено в акті перевірки від 14 червня 2013 року №1971/15-2/, донарахування відповідачем на підставі податкового повідомлення-рішення № зобов'язання Малому підприємству у сумі 22 652 грн., є правильним та обґрунтованим.

Пункт 123.1 ст. 123 ПК України передбачає застосування штрафних (фінансових) санкцій у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання.

У випадку, що розглядається судом, ДПІ визначила суму податкового зобов'язання, бо вона не була самостійно і правильно визначена Малим підприємством та у встановлений термін не сплачена до бюджету.

Таким чином, у ДПІ були всі необхідні підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення від 17 липня 2013 року № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем на додану вартість на 28 315 грн. з яких за основним платежем 22652 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями 5663 грн.

Зважаючи на все вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні позивачем фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничий центр «Екострой» - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2013 року за адміністративним позовом Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничий центр «Екострой» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: