Справа № 826/7065/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 липня 2015 року № 826/7065/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»
до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України
про скасування постанови № 47

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (далі по тексту - відповідач) яким просило визнати протиправною постанову «Про порушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень» за № 47 від 02 квітня 2015 року про накладення штрафу 8500,00 грн. на Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» та скасувати її.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/7065/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 09 червня 2015 року.

Сторони у судове засідання 09 червня 2015 року не з'явились, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. У зв'язку з неявкою сторін, розгляд справи судом відкладений на 17 червня 2015 року.

У судовому засіданні 17 червня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Державною прикордонною службою України Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» складено протокол від 24 березня 2015 року № 921145 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, відповідно до якого, позивачем не виконано обов'язок щодо перевірки перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування (транзиту), що призвело до перевезення 24 березня 2015 року через державний кордон України за маршрутом «Москва-Київ» без необхідних документів для в'їзду до держави прямування (транзиту) - України одного пасажира, а саме громадянина Тунісу ОСОБА_4 (далі - пасажир), документованого дипломатичним паспортом громадянина Тунісу, у якому відсутня віза України, що не дає особі права на в'їзд в Україну, що призвело до порушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 1 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Одночасно відповідачем прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, а саме про відмову у перетинанні державного кордону на в'їзд в Україну пасажира із причини того, що у такого пасажира відсутня віза України.

У зв'язку з зазначеним, 02 квітня 2015 року відповідачем прийнято постанову про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень № 47, якою на позивача накладено штраф у розмірі 8500,00 грн.

Позивач посилаючись на особливий правовий статус пасажира, який має право на відповідні дозволи, привілеї та на спеціальний порядок в'їзду/виїзду до/з країни прямування, як на обставину, що виключає обов'язку отримання візи останнього та свідчить про необґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1, пункту 6 статті 19 Закону України "Про Державну прикордонну службу України", на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

На Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду, а також здійснення фіксації біометричних даних іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду.

Відповідно до пункту 3.6 розділу "В" глави 3 Додатку 9 "Спрощення формальностей" до Конвенції про міжнародну цивільну авіацію (Україна приєдналася до Конвенції 10 серпня 1992 року, Конвенція набула чинності для України 09 вересня 1992 року) (далі - Додаток до Конвенції), особи, які прибувають повітряним транспортом, мають мати дійсні паспортні документи.

Згідно з пункту 3.33 розділу "І" глави 3 Додатку до Конвенції, перевізники зобов'язані в пункті посадки на борт повітряного судна приймати міри для того, що б впевнитись в тому, що пасажири мають дійсні паспортні документи.

Відповідальність підприємств (їх об'єднань), установ, організацій, фізичних осіб-підприємців, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення, за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, передбачена нормами Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Матеріали справи свідчать, що 24 березня 2014 року рейсом № PS578 сполучення "Москва-Київ" у пункті пропуску "Бориспіль" (місто Бориспіль), відкритому для міжнародного повітряного сполучення, позивачем здійснено спробу перевезення через державний кордон України до держави прямування пасажира, документованого дипломатичним паспортним документом громадянина Тунісу, у якому відсутня віза.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що чинні на момент перетину кордону громадянином Тунісу, міжнародні договори між Україною та Республікою Тунісом не передбачали безвізового в'їзду громадян Республіки Тунісу в Україну незалежно від паспортного документа, а тому пасажир не мав права в'їхати на територію України без отримання візи.

Так, на підставі статті 3 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень", службовою особою відповідача стосовно позивача складено протокол від 24 березня 2015 року № 921145 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, оскільки позивачем не виконано обов'язок щодо перевірки перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявності у пасажира документів, необхідних для в'їзду в Україну. Розгляд справи призначено на 02 квітня 2015 року на 11 год. 00 хв.

За результатами розгляду справи, відповідачем прийнято постанову про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень від 02 квітня 2015 року № 47, якою на позивача накладено штраф у розмірі 8500,00 грн.

Під час судового розгляду справи, позивачем не заперечувався факт перевезення пасажира, документованого дипломатичним паспортним документом громадянина Республіки Туніс, у якому відсутня віза, оскільки позивач має особливий правовий статус пасажира та має право на відповідні дозволи, привілеї та на спеціальний порядок в'їзду/виїзду до/з країни прямування, як на обставину, що на думку позивача, виключає обов'язку отримання візи.

Згідно зі статтею 11 Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнює Конвенцію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності (далі - Протокол), прийнятого резолюцією 55/25 Генеральної Асамблеї ООН 15 листопада 2000 року (ратифікований Законом України № 1433-IV від 04 лютого 2004 року, набув чинності для України 21 травня 2004 року), кожна Держава-учасниця вживає законодавчих та інших відповідних заходів для попередження і виявлення незаконного ввозу мігрантів.

У відповідних випадках такі заходи включають встановлення для комерційних перевізників, у тому числі будь-якої транспортної компанії або власника зобов'язання переконатися у тому, що всі пасажири мають документи, необхідні для в'їзду до приймаючої держави.

Кожна держава-учасниця вживає необхідних заходів, відповідно до свого внутрішнього законодавства для того, щоб передбачити санкції за порушення зобов'язання, встановленого в пункті 3 статті 11 Протоколу.

Поряд з цим, незважаючи на вище викладені норми, якими перевізника зобов'язано вживати заходи щодо перевірки наявності у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до приймаючої держави, а також наявність права перевізника відмовити у перевезенні пасажира, документи якого не оформлені належним чином, позивачем не вжито необхідних заходів щодо перевірки наявності у пасажира необхідних для в'їзду в Україну документів та не використано право на відмову у перевезенні такого пасажира.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 24 березня 2015 року відповідачем прийнято рішення, яким пасажиру відмовлено у перетинанні державного кордону України з підстави відсутності візи.

У подальшому, як встановлено судом, пасажира пропущено через державний кордон на підставі візи, виданої оперативним відділом департаменту консульської служби МЗС в аеропорту "Бориспіль".

Відповідно до пунктів 2, 3, 6 Правил оформлення віз для в'їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 567, віза - наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі дозвіл, необхідний для в'їзду або для транзитного проїзду через територію України протягом відповідного строку.

Паспортний документ - виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН документ, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця чи особу без громадянства, надає право на в'їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Уповноваженими органами, що мають право надавати та оформляти візу, є: дипломатичне представництво або консульська установа України; департамент консульської служби МЗС; представництво МЗС на території України.

Департамент консульської служби МЗС або представництво МЗС на території України оформляє візи в пункті пропуску через державний кордон іноземцям та особам без громадянства, що не змогли завчасно оформити візи в дипломатичному представництві або консульській установі України та мають поважну причину невідкладно в'їхати в Україну, зокрема: 1) з дипломатичною або службовою метою за клопотанням органів державної влади України; 2) з метою ліквідації наслідків надзвичайної ситуації в Україні за клопотанням МНС; 3) з метою невідкладного медичного лікування або участі в похованні близького родича, що підтверджено відповідними документами; 4) у разі необхідності транзитного проїзду через територію України членів екіпажів іноземних суден, що перебувають в українських портах, за наявності виписки із суднової ролі; 5) з метою активізації взаємодії у галузі культури та спорту, а також забезпечення інтересів у сфері зовнішньої політики або інших сферах, які є життєво важливими для суспільства, або з гуманітарних питань. Порядок в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну із зазначеною метою встановлюється МЗС.

На офіційному сайті МЗС України розміщено інформацію про те, що оперативний відділ департаменту консульської служби МЗС в аеропорту "Бориспіль" оформляє короткострокові візи типу "С": 1) громадянам Антигуа і Барбуди, Барбадосу, Республіки Маврикій, Об'єднаних Арабських Еміратів, Республіки Ель Сальвадор, Республіки Сейшельські Острови та Турецької Республіки для в'їзду в Україну з метою туризму за наявності документів, що підтверджують туристичний характер поїздки згідно із Законом України "Про туризм"; 2) іноземцям та особам без громадянства, що не змогли завчасно оформити візи в дипломатичному представництві або консульській установі України та мають поважну причину невідкладно в'їхати в Україну, зокрема: з дипломатичною або службовою метою за клопотанням органів державної влади України; з метою ліквідації наслідків надзвичайної ситуації в Україні за клопотанням Державної служби з надзвичайних ситуацій; з метою невідкладного медичного лікування або участі в похованні близького родича, що підтверджено відповідними документами; у разі необхідності транзитного проїзду через територію України членів екіпажів іноземних суден, що перебувають в українських портах, за наявності виписки із суднової ролі (у такому випадку оформлюється транзитна візи типу "В"); з метою активізації взаємодії у галузі культури та спорту, а також забезпечення інтересів у сфері зовнішньої політики або інших сферах, які є життєво важливими для суспільства, або з гуманітарних питань, за клопотанням органів державної влади України або іноземних держав чи міжнародних організацій.

Під час розгляду справи судом також з'ясовано, що після прийняття рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в'їзд в Україну пасажира із причини того, що у такого пасажира відсутня віза України, та опублікування такої інформації, департамент країн Близького Сходу та Африки, службовою запискою від 24 березня 2015 року № 650/71-500-734, звернувся до Міністерства закордонних справ України щодо оформлення візи послу Туніської Республіки в України за сумісництвом (з резиденцією в Москві) для участі у туристичному салоні «Ukraine International Travel and Tourism» та проведення зустрічей в МЗС України, за результатами розгляду якого пасажир отримав візу, оформлену оперативним відділом департаменту консульської служби МЗС в аеропорту "Бориспіль"

При цьому, суд зазначає, що вказаний лист оформлено не завчасно, а у день прибуття пасажира в Україну.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що саме отримання пасажиром візи в аеропорту "Бориспіль", за переконанням суду, є підтвердженням факту відсутності у такого пасажира візи на час перевірки позивачем наявності документів, необхідних для перетину кордону.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Київського апеляційного адміністративного суду, викладені в ухвалі від 23 квітня 2015 року № 826/16520/14.

Нормами Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень" не визначено документів, які посвідчують повноваження представника перевізника, а тому, за переконанням суду, мають бути застосовані загальні норми про представництво.

У свою чергу, суд звертає увагу, що зазначені у позові доводи представника позивача є суто формальними, оскільки будь-яких доказів, які б підтвердили відсутність з його боку правопорушення, пов'язаного зі здійсненням міжнародних перевезень, а саме перевезення через митний кордон України пасажира без візи України, що не дає пасажиру права на в'їзд в Україну, представником позивача суду не надано.

При цьому, представником відповідача надано суду докази, якими підтверджується факт відсутності у пасажира візи, необхідної для перетину митного кордону України.

Враховуючи, що на час здійснення позивачем перевезення у пасажира була відсутня віза України, як і документи, підтверджуючі можливість отримання візи в оперативному відділі департаменту консульської служби МЗС в аеропорту "Бориспіль", тобто клопотання органів державної влади про отримання візи та наявність дипломатичної мети в'їзду в Україну, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень від 02 квітня 2015 року № 47 діяв на підставі діючого законодавства, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такої постанови.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про судовий збір, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 182,70 грн., а тому, враховуючи, результат розгляду адміністративної справи та розмір сплаченого судового збору, решта суми судового збору у розмірі 1644,30 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету.

Керуючись вимогами статей 11, 69-71, 94, 158-163, 167, 181 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» відмовити повністю.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» () на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 4007, код класифікації 22030001) судовий збір у розмірі 1644,30 (тисяча шістсот сорок чотири тисячі тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя К.Ю. Гарник