Справа № 1761/11/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2011 р. Справа № 2-а-1761/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді: Кравченко К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "Ресурснафта" до Державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської області про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення,

встановив:

У березні 2011 року приватне підприємство «Ресурснафта» (надалі-позивач) звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції у Білозерському районі (надалі відповідач, ДПІ), в якому просило визнати нечинним податкове повідомлення-рішення № від 16.03.2011р. про застосування до позивача штрафної санкції на суму 303655,54 грн. за порушення пункту 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995 р. (далі Закон № 265/95-ВР).

Спірне рішення прийняте на підставі акту від 24.02.2011р. №0080/14/00/23/33487283, складеного за наслідками перевірки позивача з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів на АЗС, що знаходиться за адресою: вул. Лазурна, 1а, с. Шевченкове, Миколаївська обл..

Відповідно до акту перевірки порушення п.12 ст.3 Закону № 265/95-ВР полягає у тому, що позивач веде облік товарних запасів (ПММ) на АЗС із порушеннями встановленого законодавством порядку, а саме на АЗС не оформлювались та не зберігались другі примірники змінного звіту АЗС за формою №17-НТ згідно з вимогами Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України, міністерства економіки України, Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.08р. №281/171/578/155, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.08р. №805/15496 (надалі Інструкція №281).

Відображене в акті перевірки порушення п.12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР стало підставою для застосування штрафу на підставі ст. 20 цього Закону у подвійному розмірі вартості товарів, які на час перевірки знаходились в реалізації на АЗС, і перелік яких наведений ревізорами у відомості, що є додатком до акту перевірки.

Відповідно до позовної заяви та пояснень представника позивача в судових засіданнях 23.05.2011р. та 29.06.2011р., позивач вважає застосування до нього спірним рішенням штрафу за порушення п.12 ст.3 Закону № 265/95-ВР безпідставним, та зазначає, що на вказаній АЗС підприємством належним чином ведеться облік товарних запасів, і вимоги цієї норми Закону № 265/95-ВР позивачем не порушувались.

Згідно письмових заперечень на адміністративний позов та пояснень представника ДПІ в судовому засіданні 23.05.2011р., відповідач просить в позові відмовити та вказує на правомірність застосування до позивача спірним повідомленням-рішенням штрафної санкції за порушення пункту 12 ст.3 Закону № 265/95-ВР. ДПІ наполягає на тому, що відсутність на АЗС другого примірника змінного звіту за формою 17-НП є порушенням ведення обліку товарних запасів та достатньою підставою для застосування санкції, яка передбачена ст. 20 Закону № 265/95-ВР.

Від представника позивача та відповідача 27.07.2011р. до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 12 ст.3 Закону №265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема, вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно із статтею 20 Закону №265/95-ВР до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зміст наведених норм Закону №265/95-ВР свідчить про те, що суб'єкти підприємницької діяльності повинні реалізовувати лише ті товари, які обліковані ним належним чином, і саме за продаж не облікованих товарів передбачена відповідальність у вигляду штрафу у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів.

За приписами ст.6 Закону № 265/95-ВР облік товарних запасів юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) ведеться у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-XIV) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом пунктів 1, 3 і 5 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Статтею 2 Закону №996 визначено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Нормативним документом, який визначає порядок обліку, приймання, зберігання та відпуску паливно-мастильних матеріалів на АЗС є Інструкція №281.

Відповідно до загальних положень, ця Інструкція встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Позивач вважає що, ним належним чином виконано вимоги названих нормативних актів щодо ведення обліку товарних запасів. Всі господарські операції підтверджені первинними документами, в тому числі товарно-транспортними накладними. Відповідно до приписів названої Інструкції на АЗС ведеться журнал обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою №13-НП, облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.

Судом встановлено, що єдиним чинником, що став підставою для висновку податкового органу про порушення позивачем ведення обліку товарних запасів, було встановлення відсутності на АЗС під час перевірки другого примірника змінного звіту за формою 17-НП.

Аналіз наведених нормативних актів та характеру викладеного в акті порушення дає підстави для висновку, що застосування до позивача податковим органом штрафних санкцій на підставі ст. 20 Закону №265/95-ВР є помилковим.

Як вбачається зі змісту Закону №265/95-ВР законодавець розмежовує такі порушення як: 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку (стаття 20) та 2) не ведення або ведення з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання (стаття 21).

Відповідальність за порушення, викладене в акті перевірки (ведення позивачем обліку товарних запасів з порушенням порядку, встановленого законодавством), була передбачена саме статтею 21 Закону №265/95-ВР.

Стаття 21 Закону №265/95-ВР на момент винесення спірного рішення вже була виключена згідно із Законом України від 02.12.2010 р. № 2756-VI.

Тобто, законодавець скасував відповідальність за зазначене в статті 21 Закону № 265/95-ВР порушення взагалі, а тому притягнення позивача до відповідальності на підставі ст.20 Закону № 265/95-ВР за порушення порядку ведення обліку товарних запасів є безпідставним.

Що стосується ведення позивачем на АЗС обліку товарів (паливно-мастильних матеріалів), то позивач довів суду належними первинними документами той факт, що ПММ, які перелічені ревізорами у відомості до акту перевірки, були обліковані позивачем належним чином.

Крім того, слід зазначити, що на момент перевірки ревізори визначили кількість та вартість залишків ПММ виключно на підставі звіту реєстратора розрахункових операцій АЗС, через який ведеться продаж ПММ, і програмування якого передбачає як внесення відомостей про надходження ПММ, так і визначення їх залишків на конкретний час.

Таким чином, факт ведення позивачем обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, окрім первинних документів, підтверджується також і звітом реєстратора розрахункових операцій, копія якого долучена до матеріалів перевірки.

Тобто, якщо б позивач не вів облік товарних запасів на АЗС, то ревізори під час перевірки не змогли б встановити кількість та вартість залишків ППМ без проведення відповідних замірів ємкостей для їх зберігання, а таких замірів, як встановлено судом, під час перевірки ревізорами не проводилось.

Встановлені фактичні обставини справи дають суду підстави для висновку, що в діях позивача відсутні ознаки порушення п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, оскільки факт ведення позивачем обліку товарних запасів за місцем їх реалізації підтверджений належними доказами, а тому застосування до позивача спірним повідомленням-рішенням штрафної санкції на суму 277148,56 грн. є неправомірним.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позовні вимоги приватного підприємства «Ресурснафта» до державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської області задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської області від 16.03.2011р. №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Ресурснафта» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко К.В.

кат. 9.2.1