Справа № 195/383/15-а
Суддя: Скрипченко Д. М.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 195/383/15-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.07.2015 року смт. Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Скрипченко Д.М., при секретарі - Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області

про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів ОСОБА_2 районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області про визнання дій відповідачів, щодо відмови йому у наданні інформації щодо наявності на території району земель (ріллі), необхідних для створення фермерського господарства, неправомірними; зобов'язання відділу Держкомзему у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області надати йому інформацію щодо наявності на території району земель (ріллі), необхідних для створення фермерського господарства; зобов'язання ОСОБА_2 районну державну адміністрацію Дніпропетровської області виділити йому 200 (двісті) гектар землі на території Томаківського району Дніпропетровської області для створення фермерського господарства.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він народився 17 грудня 1961 року в селищі Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області. Всю свою трудову діяльність позивач працював в сільському господарстві по виробництву сільськогосподарської продукції. З метою подальшого розвитку та реалізації своїх можливостей він вирішив створити фермерське господарство.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

З бажаним розміром земельної ділянки для створення свого фермерського господарства позивач визначився і вважає що він повинен складати не менш як 200 га ріллі, але так як у нього відсутня інформація щодо місця розташування можливої для відведення землі, то з цією метою на протязі 2014 року він неодноразово звертався до відповідачів з проханням надати йому вищевказану інформацію.

Так, 15.04.2014 року та 02.06.2014 року позивач звертався до відділу Держземагентства у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області з проханням надати йому інформацію стосовно земель (ріллі), які можуть бути виділені для створення фермерського господарства. Однак замість інформації щодо земель (ріллі) для створення і ведення фермерського господарства він отримав лише інформацію щодо наявності земель під багаторічними насадженнями, пасовищами, господарськими будівлями та шляхами.

26.06.2014 року позивач подав всі необхідні документи для створення фермерського господарства до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області, однак, він отримав з адміністрації аналогічну відповідь, яку йому вже двічі направляло земельне агентство.

Конкретної відповіді від ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області та від відділу Держземагентства у ОСОБА_2 районі на своє звернення щодо наявності земель (ріллі) для створення фермерського господарства позивач не отримав, тому вважає такі дії відповідачів є неправомірними.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у справі, ОСОБА_2 районної державної адміністрації надав суду письмове заперечення.

В своєму запереченні представник відповідача посилається на те, що позивач у адміністративному позові стверджує, що подав всі необхідні документи для створення фермерського господарства до відповідача. Однак, реєстрація фермерських господарств не належить до компетенції відповідача, відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» державна реєстрація юридичних осіб, в тому числі фермерських господарств здійснюється державним реєстратором, який є посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, яка відповідно до цього Закону від імені держави здійснює державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та статті 17 Земельного кодексу України до компетенції ОСОБА_2 райдержадміністрації не входить видача дозволів на створення фермерських господарств.

26 червня 2014 року до відповідача надійшла заява позивача, в якій він прохає надати йому та 8-ми особам, які виявили бажання стати членами фермерського господарства, земельну ділянку для створення фермерського господарства, орієнтовно 200 га ріллі на території Томаківського району. 25 липня 2015 року позивачу було надано вмотивовану відповідь на його заяву. Зокрема, було зазначено, що відповідно до статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Також позивачу було надано інформацію про землі запасу та резерву, за рахунок яких можливо створити фермерське господарство на території Томаківського району, згідно державної статистичної звітності по формі 6-зем станом на 01.07.2014 року, наданої Відділом Держземагентства у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області. Таким чином, згідно вищезазначеної інформації, серед земель запасу та резерву на території Томаківського району рілля відсутня.

Представник відповідача посилаючись на вищенаведене, просить суд, відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії.

Представник відповідача у справі, відділу Держземагенства у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області проти позову ОСОБА_1 заперечував та прохав суд відмовити позивачу в задоволенні його позову, через повну його безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Суд, дослідив матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області

про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії слід відмовити.

Суд бере до уваги положення ст.11 КАС України в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд дану справу розглядає виключно в межах заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що 24 лютого 2014 року до відповідача, відділу Держземагентства у ОСОБА_2 районі надійшла заява від ОСОБА_1, в якій останній прохає передати йому у власність земельну ділянку розміром 200 га для ведення фермерського (селянського) господарства. 28 лютого 2014 року позивачу було надано вмотивовану відповідь на його заяву. Зокрема, було зазначено, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 № 973-ІУ для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. Також позивачу було повідомлено про вимоги до змісту заяви, встановлені законодавством та поінформовано, що відповідно до підпункту 4.30 пункту 4 Положення про Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року № 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 року за № 852/21164, зі змінами від 01.03.2013 року, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах області. Позивачу було запропоновано вірно сформулювати заяву та звернутися до відповідного органу державної влади.

26 червня 2014 року до ОСОБА_2 райдержадміністрації надійшла заява позивача, в якій він прохає надати йому та 8-ми особам, які виявили бажання стати членами фермерського господарства, земельну ділянку для створення фермерського господарства, орієнтовно 200 га ріллі на території Томаківського району. 25 липня 2015 року позивачу було надано вмотивовану відповідь на його заяву. В даній відповіді було зазначено, що відповідно до статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Також позивачу було надано інформацію про землі запасу та резерву, за рахунок яких можливо створити фермерське господарство на території Томаківського району, згідно державної статистичної звітності по формі 6-зем станом на 01.07.2014 року, наданої відділом Держземагентства у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області. Таким чином, згідно вищезазначеної інформації, серед земель запасу та резерву на території Томаківського району рілля відсутня.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

15.04.2014 та 02.06.2014 року позивач звертався до відділу Держземагентства у ОСОБА_2 районі із заявою про надання інформації стосовно земель (ріллі) на території Томаківського району, які можуть бути використані для ведення фермерського господарства. В обох випадках позивачу була надана інформація про землі запасу та резерву на території Томаківського району згідно державної статистичної звітності по формі 6-зем станом на 01.01.2014 року. Предметом цієї форми звітності є надання статистичної інформації про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності. Таким чином, згідно вищезазначеної інформації, в землях запасу та резерву на території Томаківського району рілля відсутня.

Листом від 29.01.2015 року позивачу було повідомлено, що при роздержавленні земель і виготовленні державних актів на право колективної власності, було виділено в резервний фонд 3-5% від загальної площі сільгоспугідь (рілля, пасовища, багаторічні насадження). Резервний фонд знаходиться в державній власності і передбачається для послідуючого перерозподілу для використання за цільовим призначенням. За ці роки з резервного фонду були передані землі сільськогосподарського призначення - рілля для ведення особистого селянського господарства, фермерського господарства та для задоволення рішень суду про виділення в натурі земельних паїв громадянам. В першому кварталі 2015 року відділом Держземагентства у ОСОБА_2 районі буде перевірено використання земель ОСГ. Землі, що використовуються без правовстановлюючих документів будуть передані до земель запасу. Після передачі земель ОСГ до земель запасу, позивач зможе отримати земельну ділянку для ведення фермерського господарства в порядку, визначеному чинним законодавством. Однак слід зазначити, що відповідно до п. 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, на виконання доручення виконуючого обов'язки заступника голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо забезпечення законності з питань надання земельних ділянок учасникам бойових дій, які безпосередньо виконували військовий обов'язок щодо захисту мирних громадян під час

антитерористичної операції, учасникам АТО першочергово відводяться земельні ділянки

для особистого селянського господарства, індивідуального житлового будівництва та

садівництва.

До того ж , як вбачається з матеріалів даної справи , реєстрація фермерських господарств не належить до компетенції відповідача, відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» державна реєстрація юридичних осіб, в тому числі фермерських господарств здійснюється державним реєстратором, який є посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, яка відповідно до цього Закону від імені держави здійснює державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та статті 17 Земельного кодексу України до компетенції ОСОБА_2 райдержадміністрації не входить видача дозволів на створення фермерських господарств.

Твердження позивача про те, що відповідачі злісно ухиляються від виділення йому 200 гектарів землі на території Томаківського району Дніпропетровської області для створення фермерського господарства судом не приймаються до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх дій не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.

Твердження позивача про те, що відповідачі ігнорували його звернення та не надавали конкретної йому інформації не знайшло свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи знаходяться наявні /конкретні/ відповіді відповідачів на запитувану інформацію, які додані як позивачем до позовної заяви, так і надані представниками відповідачів та під час судового розгляду зі змісту яких вбачається, що відповідачами надавались на звернення позивача відповідні роз'яснення з урахуванням вимог діючого на той час чинного законодавства та надавались відомості щодо тієї інформації, яку запитував позивач.

До того ж, як вбачається з відповіді від 22.04.2015 року відділу Держземагенства у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області відповідно до облікових даних державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форми 6-зем), загальна площа ріллі Томаківського району складає 84521,2682 га, в тому числі: знаходиться у власності та користуванні фермерських господарств - 28485,5419 га ріллі. Землі запасу - всього 48,4000 га ріллі зарезервовано для учасників АТО та надано Головним управлінням Держземагентства у Дніпропетровській області дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Станом на 22.04.2015 р. в ОСОБА_2 районі не має можливості надавати земельні ділянки громадянам для ведення фермерського господарства, в зв'язку з відсутністю вільних земель ріллі, що ще раз наголошує на відсутність вільних земель /ріллі/ для ведення фермерського господарства.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно зі статтею 31 Земельного кодексу України землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Відповідно до статті 1 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV «Про фермерське господарство» заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Суд проаналізувавши відповіді відповідачів, які надавались на звернення позивача, а також інші документи, які наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що підстави для визнання дій відповідачів неправомірними відсутні, зокрема, з огляду на таке.

Щодо ОСОБА_2 райдержадміністрації, судом встановлено, що вся інформація, яка надавалась позивачу відносно вільних земельних ділянок базувалась на даних, які були надані держадміністрації відділом Держземагенства у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області відповідно до відомостей, які містились у статистичній звітності з кількісного обліку земель (форма 6-зем), про що відповідач неодноразово повідомляв позивача, а також надав позивачу відповідний витяг із цієї звітності. Отже, підстави стверджувати, що відповідач надавав недостовірну інформацію відсутні. Водночас, суд також звертає уваги, що відповідач, ОСОБА_2 райдержадміністрація взагалі не веде статистичну звітність з кількісного обліку земель, оскільки відповідно до чинного законодавства дані функції відносяться до компетенції відповідних держземагенств.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду неправомірності дій відповідачів, отже позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до адміністративного апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а якщо постанова була проголошена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, з подачею копії апеляційної скарги до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області

Суддя:/підпис/ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя: Д.М.Скрипченко