Справа № 2а-0770/1734/12
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 р. Справа № 876/1887/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Матковської З.М., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання: Корнієнко О.А.,

з участю позивача: ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 року у справі № 2а-0770/1734/12 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та профспілки, житлово-побутова комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатської області, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області в особі Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та профспілки, житлово-побутової комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатської області (відповідач - 1), виконавчого комітету Ужгородської міської ради (відповідач - 2), Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області в особі Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (відповідач - 3), третя особа ОСОБА_2 та просила:

-визнати протиправними дії відповідача-1, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та профспілки і житлово-побутової комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області щодо прийняття і затвердження на спільному засіданні колегії та профкому УМВС України в Закарпатській області протоколу засідання житлово-побутової комісії УМВС України в Закарпатській області від 20 лютого 2001 року, в частині пунктів 1,2, що стосується відміни рішення житлово-побутової комісії УМВС України від 22 грудня 2000 року та передачі у власність ОСОБА_2. квартири АДРЕСА_1 житловою площею 38,9 кв.м.;

- визнати протиправним і скасувати протокол з рішенням засідання житлово-побутової комісії УМВС України в Закарпатській області від 20 лютого 2001 року, в частині пунктів 1,2, що стосується відміни рішення житлово-побутової комісії УМВС України від 22 грудня 2000 року та передачі у власність ОСОБА_2. квартири АДРЕСА_1 житловою площею 38,9 кв. м.;

- визнати протиправними дії відповідача - 2, виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо прийняття рішення № 22 від 28 лютого 2001 року "Про реєстрацію квартир на правах особистої власності", в частині пункту 5.4 щодо реєстрації 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 на правах особистої власності за ОСОБА_2 та зобов'язання Ужгородського міжрегіонального державного виробничого підприємства технічної інвентаризації видати свідоцтво про право власності на підставі укладених угод між УМВС України в Закарпатській області та ОСОБА_2.;

- визнати нечинним і скасувати рішення № 22 виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 28 лютого 2001 року "Про реєстрацію квартир на правах особистої власності", в частині пункту 5.4 щодо реєстрації 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 на правах особистої власності за ОСОБА_2 та зобов'язання Ужгородського міжрегіонального державного виробничого підприємства технічної інвентаризації видати свідоцтво про право власності на підставі укладених угод між УМВС України в Закарпатській області та ОСОБА_2;

- визнати нечинним свідоцтво про право особистої власності під номером АДРЕСА_1 видане ОСОБА_2 13 березня 2001 року на підставі рішення №22 виконавчого комітету Ужгородської міської ради "Про реєстрацію квартир на правах особистої власності" від 28 лютого 2001 року;

- визнати нечинним і скасувати дублікат свідоцтва на право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 видане ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 23 квітня 2010 року ОСОБА_2 на підставі рішення №22 виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 28.02.2001 року;

- визнати нечинним і скасувати запис № 11712 в книзі №57 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 від 26.04.2010 року, що був здійснений на підставі дубліката свідоцтва на право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1, у серії НОМЕР_1 від 23 квітня 2010 року, виданого на підставі рішення № 22 виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 28.02.2001 року;

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, її оскаржив позивач ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги.

Відповідачі та третя особа будучи повідомленими про час та місце розгляду справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача та апелянта, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1. не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи Протоколом засідання житлово-побутової комісії УМВС України в Закарпатській області від 22 грудня 2000 року, який затверджений на спільному засіданні колегії та профкому УМВС України в Закарпатській області 25 грудня 2000 року, вирішено п. 1 - затвердити попередній розподіл квартири АДРЕСА_1; п. 2 - 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 38,9 кв. м виділити пенсіонеру УМВС ОСОБА_2. Склад сім'ї - 2 чоловіки (він та дружина ОСОБА_1) проживають по АДРЕСА_2. .

В подальшому, протоколом засідання житлово-побутової комісії УМВС України в Закарпатській області від 20 лютого 2001 року, який затверджено на спільному засіданні колегії та профкому УМВС України в Закарпатській області 22 лютого 2001 року вирішено п. 1 - відмінити рішення житлово-побутової комісії УМВС України від 22 грудня 2000 року про виділення пенсіонеру органів внутрішніх справ ОСОБА_2 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1; п. 2 - квартиру АДРЕСА_1, житлова площа якої становить 38,9 кв. м., передати у власність пенсіонеру УМВС України учаснику ліквідації наслідків на Чорнобилькій АЕС, інваліду Великої Вітчизняної війни ОСОБА_2, який і став предметом розгляду даної адміністративної справи.

Як встановлено судом, 28 лютого 2001 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення про реєстрацію квартир на правах особистої власності, зокрема на підставі рішення житлово-побутової комісії УМВС України в Закарпатській області, протокол від 20 лютого 2001 року, затвердженого на спільному засіданні колегії та профкому УМВС України в Закарпатській області від 22 лютого 2001 року, відношення управління МВС від 22 лютого 2001 року № 3/74, зареєструвати квартири у 8-ми квартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 на правах особистої власності за квартиру НОМЕР_2, що складається з 2-х кімнат житловою площею 38,9 кв.м. за пенсіонером УМВС, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобилькій АЕС, інвалідом Великої Вітчизняної війни ОСОБА_2, мешканцем АДРЕСА_2, яке також є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Відтак на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 (Т. ІІ, а.с. 147), про що було внесено відповідний реєстраційний запис за № 11712 в книзі № 57.

Згідно вимог ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Крім того, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Вищенаведеними нормами закону передбачено право особи на одержання житла та забезпечення житлом, якщо особа потребує покращення житлових умов.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до п. 5, 6 ст. 15 Житлового кодексу Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) Виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду;

Відтак отриманню житла передує рішення про взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Разом з тим порядок одержання у користування жилого приміщення передбачений ст. 31 Житлового кодексу Української РСР, у відповідності до якої громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Отже необхідною умовою для отримання житла ОСОБА_1 у вигляді окремої квартири на сім'ю, є її постійне проживання у населеному пункті, в даному випадку у м. Ужгороді.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 1995 р. по 2009 р. перебувала у США, а отже, на момент винесення оскаржуваних позивачем рішень, якими третій особі - ОСОБА_2 передано та зареєстровано на правах особистої власності квартиру НОМЕР_2 у АДРЕСА_1, така була відсутня на території України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в ОСОБА_1 не було необхідної умови, а саме: постійного проживання у м. Ужгороді, для отримання права на одержання у користування житлового приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду .

Колегія суддів зазначає, що потребуючими поліпшення житлових умов у відповідності до ст. 34 ЖК Української РСР визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ст. 39 Житлового кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Судом встановлено, що позивач на обліку потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи та місцем проживання не перебувала, що також підтверджується довідкою Ужгородської міської ради за № 24-10/811 від 04 липня 2013 року .

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у позивачки відсутні обставини, передбачені вказаним кодексом, на отримання житла та нею не доведено право на отримання житла, а саме квартири НОМЕР_2 у АДРЕСА_1, яка передана ОСОБА_2 у власність.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та членам його сім'ї у складі 5-ти чоловік згідно рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради депутатів трудящих за № 333 від 15 липня 1974 року було видано ордери на вселення у квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 70,27 кв. м. .

Вказана квартира АДРЕСА_2 згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», на підставі розпорядження Голови фонду комунального майна Ужгородської міської ради народних депутатів «Про приватизацію державного житлового фонду» від 27 липня 1994 року № 7 передана на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сім'ї, а саме - дружині - ОСОБА_1, дочці - ОСОБА_3, онучці - ОСОБА_4.

Також 22 листопада 2000 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення за № 201, яким відмінено п. 31 розпорядження МФКМ № 7 від 27 липня 1994 року про передачу квартири НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_2, у зв'язку з чим вищевказане свідоцтво анульовано.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що анулювання даного свідоцтва позбавило позивачку лише права приватної спільної сумісної власності на вказану квартиру по АДРЕСА_2, а не права користування нею та проживання в ній. Отже, квартира АДРЕСА_2 перейшла у попередній стан, а саме визначений рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради депутатів трудящих № 333 від 15 липня 1974 року.

Як вбачається з матеріалів справи 24 жовтня 2001 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення за № 181, яким на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передано на праві приватної, спільної, сумісної власності гр. ОСОБА_3 та членам її сім'ї, а саме - дочці - ОСОБА_4 та племінниці - ОСОБА_5 квартиру НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_2.

З протоколу засідання житлово-побутової комісії УМВС України в Закарпатській області від 20 лютого 2001 року та рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 28 лютого 2001 року про реєстрацію квартир на правах особистої власності квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 вбачається, що то такі прийняті відповідачами у період коли позивачка була забезпечена житлом, тобто до 24 жовтня 2001 року, що в свою чергу спростовує доводи позивачки, що така мала право на отримання даної квартири у будинку по АДРЕСА_1.

Щодо доводів позивачки на неправомірність дій відповідачів, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що 27 вересня 2000 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення «Про затвердження актів державних приймальної та технічної комісій», яким затверджено акти державних приймальної та технічної комісій про введення в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів - 8-ми квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 УМВС України в Закарпатській області, загальною площею 595,6 кв. м.; УМВС України в Закарпатській області передано 8-ми квартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 на баланс міськвиконкому та Ужгородському державному міжрегіональному виробничому бюро технічної інвентаризації зареєструвати вказаний будинок за міськвиконкомом.

Відтак, на день винесення відповідачами оскаржуваних рішень, 8-ми квартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 знаходився на балансі виконавчого комітету Ужгородської міської ради, а тому останній діяв в межах повноважень визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно ст. 53 Житлового кодексу Української РСР жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Тому, у відповідності до норм статті 53 Житлового кодексу України, Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, прийнято Протокол засідання житлово-побутової комісії УМВС України в Закарпатській області від 20 лютого 2001 року, який затверджено на спільному засіданні колегії та профкому УМВС України в Закарпатській області 22 лютого 2001 року вирішено п. 1 - відмінити рішення житлово-побутової комісії УМВС України від 22 грудня 2000 року про виділення пенсіонеру органів внутрішніх справ ОСОБА_2 2-х кімнатної квартири НОМЕР_2 у 8-ми квартирному будинку по АДРЕСА_1; п. 2 - квартиру НОМЕР_2 у 8-ми квартирному будинку, поз. 11-20 по АДРЕСА_1, житлова площа якої становить 38,9 кв.м., передати у власність пенсіонеру УМВС України учаснику ліквідації наслідків на Чорнобилькій АЕС, інваліду Великої Вітчизняної війни ОСОБА_2, чим спростовуються твердження ОСОБА_1 про неправомірність дій Виконавчого комітету Ужгородської міської ради.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуваний протокол засідання житлово-побутової комісії УМВС України в Закарпатській області від 20 лютого 2001 року винесений у відповідності до ст. 45 Житлового Кодексу УРСР, якою передбачено, що у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов інвалідам Великої Вітчизняної війни та сім'ям воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняним до них у встановленому порядку особам, яким являється третя особа - ОСОБА_2, що підтверджено відповідною копією посвідчення, наявною у матеріалах справи .

Крім того, як вірно встановлено судом відповідач-1 при винесенні оскаржуваного рішення керувався також Законом України «Про міліцію», який визначає соціальний захист працівників міліції, так як ОСОБА_2. є пенсіонером УМВС України в Закарпатській області та учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що також підтверджено відповідними копіями посвідчень, наявних у матеріалах справи та тим, що ОСОБА_2. приймав дольову участь у добудові вказаного будинку по АДРЕСА_1.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дані обставини дають підстави для висновку про те, що Управління МВС в Закарпатській області при прийнятті оскаржуваного рішення діяло в межах повноважень та в спосіб передбачений законом, що стало наслідком соціального захисту працівника міліції ОСОБА_2. за правовідносин, що виникають між третьою особою ОСОБА_2. та відповідачем-1.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про те, що оскаржувані рішення та дії відповідачів є правомірними та прийнятими ними у відповідності до вимог чинного законодавства і позивачем не доведено, що вказані рішення відповідачів порушують права та зачіпають охоронювані законом інтереси, в даному випадку щодо позбавлення позивача права на житло.

Також суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо визнання нечинним свідоцтва про право особистої власності під номером АДРЕСА_1 видане ОСОБА_2 13 березня 2001 року підставі рішення №22 виконавчого комітету Ужгородської міської ради "Про реєстрацію квартир на правах особистої власності" від 28 лютого 2001 року; визнання нечинним і скасування дублікату свідоцтва на право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 видане ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 23 квітня 2010 року ОСОБА_2 на підставі рішення №22 виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 28.02.2001 року; визнання нечинним і скасування запису № 11712 в книзі №57 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 від 26.04.2010 року, що був здійснений на підставі дубліката свідоцтва на право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1, серії НОМЕР_1 від 23 квітня 2010 року виданого на підставі рішення № 22 виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 28.02.2001 року, оскільки вказані документи прийняті на підставі рішень відповідачів 1 та 2, які передували їхньому прийняттю та є такими, що відповідають, на момент їх винесення, чинному законодавству України.

Щодо вимог позивача про відсутність у Виконавчого комітету Ужгородської міської ради повноважень для прийняття оскаржуваного рішення, незаконного переведення відповідачем-1 будинку з державного фонду у комунальну власність, підробку підписів та фальсифікування документів щодо даного будинку по АДРЕСА_1 то судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення Ужгородської міської ради від 27.09.2000 року № 162, яким передано на баланс міськвиконкому і зареєстровано даний будинок АДРЕСА_1 за Ужгородським міськвиконком ніким не скасовано і це рішення, в даному випадку не породжує, не змінює та не припиняє права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачами доведено правомірність дій та оскаржуваних позивачем рішень, так як такі прийняті ними в межах та спосіб, що передбачені чинними, на момент виникнення спірних правовідносин, нормативно правовими актами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись статтями 160 ч.3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 року у справі № 2а-0770/1734/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді З.М.Матковська

А.М.Ліщинський

Повний текст ухвали складений 10.07.2015.