Справа № 2а-7776/11/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/9991/27424/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, -

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2012 у справі № 2а-7776/11/2670

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва

про скасування податкового повідомленя рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, у задоволенні позовних вимог Підприємця скасувати податкове повідомлення - рішення від 30.05.2011 № /0, яким йому державним податковим органом збільшено суму грошового зобов'язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ) та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 50 442,00 грн. - відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу та доповнення до неї, де фактично посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідна сума грошового зобов'язання з ПДВ згідно оспорюваного податкового повідомлення - рішення визначена позивачу на підставі акту від 28.04.2011 про результати невиїзної позапланової документальної перевірки Підприємця з питань правильності формування податкового кредиту за лютий 2011 року.

У ході вказаної перевірки державний податковий орган дійшов висновку, що позивач у порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України завищив суму податкового кредиту та відповідно занизив ПДВ з огляду на формування своїх даних податкового по господарським операціям з придбання товарів (спецій), які на думку податкового органу, не спричинили реального настання юридичних наслідків. Такі висновки державного податкового органу мотивовані відсутністю контрагента позивача (ТОВ "Елаком інвест") за юридичною адресою, при цьому фактична адреса згідно АІС "Реєстр платників податків" не встановлена; відсутністю у цього контрагента матеріально - технічних та трудових ресурсів; розбіжністю між даними задекларованими позивачем по господарським взаємовідносинам з вказаним контрагентом з даними останнього; а також с посиланням на бази даних ДПС, податкову звітність та інші джерела інформації щодо обліку ТОВ "Елаком інвест" для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди. Крім того податковий орган посилається на відсутність документів у позивача на підтвердження факту передачі товарів від ТОВ "Елаком інвест", зокрема для перевірки не надано акти приймання - передачі товару, довіреності, документи про транспортування, зберігання товару, тощо. А наявність у позивача податкових видаткових та сплата контрагенту коштів як доказ реальності господарських операцій визнано недостатніми.

У цій справі, розв'язуючи спір, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, виходив з встановлених контролюючим органом під час проведення перевірки обставин та обставин, що були встановлені у ході розгляду справи, а саме наданих платником податків на вимогу суду доказів на підтвердження товарності господарських операцій з ТОВ "Елаком інвест" сертифікатів відповідності на товар, висновків державної санітарно - епідеміологічної експертизи, наданих позивачем у якості доказів на підтвердження товарності господарських операцій між ним та ТОВ "Елаком інвест", зі змісту яких судом встановлено, що постачальником товару (спецій) є інша юридична особа (ПП "Уфіт"), а не ТОВ "Елаком інвест", та дійшов висновку про безтоварність господарських операцій між Підприємцем та ТОВ "Елаком інвест".

Відповідно до пп. 14.1.27 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку.

Тобто, будь-які витрати мають бути здійснюваними саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями.

Аналогічні вимоги містить і п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, відповідно до якої податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом положень п. 198.6 цієї ж статті не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Згідно з п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, всі витрати господарюючого суб'єкта мають бути здійснені в межах господарської діяльності та підтверджені відповідними первинними документами. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Наявність у платника податків первинних документів, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, як підстава для формування податкового кредиту є достатніми, але не вичерпними, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображення у податковому обліку господарських операцій.

У ході розгляду справи платником податків з огляду на приписи процесуального закону (ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України) належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих податковим органом та зібраних судом на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України доказів.

Відсутність відповідних доказів є підставою для відмови у задоволенні позову платника податків.

Із зазначеного вбачається, що судами дотримано вимоги ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України та надано правильну правову оцінку встановленим у справі обставинам у їх сукупності з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого висновок про законність податкового повідомлення-рішення, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з ПДВ, є обґрунтованим.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2012 у справі № 2а-7776/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко