Справа № 2а-5792/09/0870
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2009-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2009 року Справа № 2а-5792/09/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Стрельнікової Н.В.

при секретарі Горбовій І.С.

розглянув в відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Мелітопольський завод «Автокольорлит», м. Мелітополь Запорізької області

до Запорізького регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Державного комітету України по водному господарству, м. Запоріжжя

про визнання протиправним рішення, -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 033/309 від 28.10.2009 р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 1377 від 03.11.2009 р.;

ОСОБА_3, довіреність № 1378 від 03.11.2009 р.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольський завод «Автокольорлит» звернулося із адміністративним позовом до Запорізького регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Державного комітету України по водному господарству, в якому позивач просить суд визнати протиправним рішення відповідача щодо нарахування збитків ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит» у розмірі 175 481 грн. 97 коп., а також визнати правомірним здійснення водокористування ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит» в період з 1 січня 2009 року по 1 червня 2009 року.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.10.2009 р. про відкриття провадження щодо позовних вимог про визнання правомірним здійснення водокористування ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит» в період з 1 січня 2009 року по 1 червня 2009 року відмовлено у відкритті провадження.

В обґрунтування позову щодо визнати протиправним рішення ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит» посилається на те, що у діяльності позивача із використання води відсутнє порушення закону, підприємство не завдало ніякої шкоди Державі та підстави для сплати 175481,97 грн., як відшкодування завданої шкоди, відсутні. Натомість вважає дії позивача щодо водокористування в період з 01.01.2009 р. по 01.06.2009 р. є законними, оскільки закінчення лише терміну дії дозволу на спеціальне водокористування недостатньо для того, щоб право на водокористування вважалось автоматично припиненим. Вказує, що на сьогоднішній день нормативно не врегульовано, чи є законні підстави для того, щоб вимагати наявності у субєктів господарювання відповідних дозволів на спеціальне водокористування. Стверджує, що в період з 01.01.2009 р. по 01.06.2009 р. позивач здійснював відповідно до вимог законодавства первинний облік обємів води, що використовувався, та сплатив у встановленому порядку збори до бюджету відповідно до кількості фактично спожитої води.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги з підстав, викладених у позові.

Відповідач позов не визнав з підстав викладених у запереченнях проти позову від 30.10.2009 р. вх. № 21554. Вказує, що 13-14.05.2009 р. спеціалістом Запорізького регіонального управління водних ресурсів було здійснено перевірку ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит», в ході якої встановлено факт самовільного водокористування, а саме: підприємством з 01.01.2009 р. здійснюється забір води з власних артезіанських свердловин № 2 № 3 та скид зворотних вод в балку і далі в р. Тащенак без дозволу на спеціальне використання водних ресурсів. Зазначає, що 31.12.2008 р. термін дії дозволу скінчився, але позивач продовжував здійснювати забір води для власних потреб та скидати зворотні води, чим заподіяв державі збитків. Збитки розраховані на підставі Методики, затвердженої наказом Держводгоспу України від 29.01.2001 р. № 20 та є обовязковою для застосування органами Держводгоспу України. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

13-14.05.2009 р. спеціалістом Запорізького регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів проведено перевірку ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит» з питання дотримання вимог водного законодавства, за результатами якої складено акт. Перевіркою встановлено: «ВАТ «Мелітопольський завод «Автокльорлит» здійснює забір води питної якості із власних артезіанських свердловин, а також скидає стічні води в балку та далі в річку Тащенак. Строк дії дозволу на спеціальне використання водних ресурсів № УКР -3965/ЗАП, виданого 22.02.2006 р. ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит» сплинув 31.12.2008 р. Строк дії нормативів гранично-допустимих скидів ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит» сплинув 31.12.2008 р. Вказані факти є самовільним водокористуванням, порушенням ст. 44, 49, 70 Водного кодексу України».

15.05.2009 р. Запорізьким регіональним управлінням водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів винесено припис голові правління керівнику санації ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит» з вимогою припинити забір води із артезіанських свердловин до отримання дозволу на спеціальне водокористування; до початку експлуатації артезіанських свердловин, що знаходяться на балансі підприємства оформити дозвіл на спеціальне водокористування.

29.05.2009 р. Запорізьким регіональним управлінням водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів направлено ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит» претензію № 15.

Не погоджуючись із претензією про відшкодування збитків, ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит» звернулося до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого врядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів, поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Рішенням субєкта владних повноважень у контексті положень КАСУ необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії. Нормативно-правові акти рішення, що встановлюють загальні правила поведінки, дію яких поширено на невизначене коло осіб і призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб. Правові акти індивідуальної дії рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації.

Вирішуючи дану справу по суті спору суд виходить з того, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Позивач, звертаючись до суду просить визнати протиправним рішення Запорізького регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Державного комітету України по водному господарству щодо нарахування збитків ВВТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит», оформлене претензією № 15 від 29.05.2009 р.

Проаналізувавши зміст оскаржуваної претензії суд приходить до висновку, що вона не є рішенням субєкта владних повноважень, оскільки: по-перше, не встановлює будь-яких правил поведінки чи обовязків позивача; по-друге, містить в собі пропозицію звернену до ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит» сплатити нараховану суму збитків; по-третє, надсилання претензії не є обовязковим та не передбачено ані ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», ані Водним кодексом України, тобто не входить до безпосередніх обовязків субєкта владних повноважень; вчетверте, не виконання претензії не забезпечується заходами державного примусу.

В судовому засіданні судом зясовано, що позивач по суті заперечує проти самого факту та підстав для нарахування збитків. Проте, в оскаржуваній претензії, відповідачем не приймалося рішення про нарахування збитків та не здійснювався їх обрахунок, а лише доводиться до відома позивача, про підстави та суму такого нарахування, а також пропонується сплатити суму завданих збитків. Тобто, в претензії не реалізовувалися владні управлінські функції субєкта владних повноважень щодо правомочності здійснювати розрахунок завданих державі збитків.

Суд звертає увагу позивача на те, що доводи, викладені в обґрунтування адміністративного позову можуть бути заявлені ним, як заперечення за позовними вимогами Запорізького регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів про стягнення нарахованих збитків та будуть розглянуті судом при вирішенні спору по суті.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дескримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто проятгом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачем по справі було належним чином обґрунтовано та доведено правомірність своїх дій щодо складання претензії № 15 від 29.05.2009 р. Судом не було встановлено порушення Запорізьким регіональним управлінням водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Державного комітету України по водному господарству прав, свобод та інтересів ВАТ «Мелітопольський завод «Автокольорлит».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 94, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Відкритого акціонерного товариства «Мелітопольський завод «Автокольорлит» до Запорізького регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Державного комітету України по водному господарству, про визнання протиправним рішення відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня її складення у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя (підпис) Н.В. Стрельнікова

Постанова складена у повному обсязі 27.11.2009 р.