Справа № 808/2796/15
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року о/об 13 год. 35 хв.Справа № 808/2796/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., при секретарі судового засідання Білоусі А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про скасування наказу та зобовязання вчинити певні дії, -

за участю:

позивача - ОСОБА_1 НОМЕР_1

представника позивача - ОСОБА_2 дов. № 278 від 21.05.2015 року

представника відповідача - ОСОБА_3 (довіреність №65/70 від 10.03.15),-

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- скасувати наказ начальника ГУ МВС України в Запорізькій області від 19 травня 2015 року № 183 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1 та поновити її на службі в посаді інспектора штабу ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області;

- зобов'язати ГУ МВС України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за вимушений прогул з 20 травня 2015 року по день поновлення її на службі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 травня 2015 року наказом №183 о/с начальника Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Запорізькій області звільнено ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за статтею 64 пункту «ж» (за власним бажанням) «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України» на підставі поданого позивачем рапорту. Зазначає, що 19 травня 2015 року ОСОБА_1 склала рапорт з проханням не розглядати рапорт про звільнення у звязку з тим, що він написаний під впливом негативних емоцій після спілкування з керівником. Позивач вказує на те, що незважаючи на поданий рапорт про відкликання рапорту про звільнення, наказом начальника ГУ МВС України в Запорізькій області від 19 травня 2015 року № 183 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ. Вважає, що у керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області не було підстав звільняти позивача з органів внутрішніх справ, а зазначений наказ є незаконним.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях, відповідно до яких зазначив, що 19 травня 2015 року ОСОБА_1 подала рапорт на звільнення з органів внутрішніх справ з 19 травня 2015 року. Звернув увагу, що відповідно до пункту 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. А зважаючи на те, що позивач просив звільнити його з певної дати, то вважається, що сторони домовились про звільнення в більш короткий строк і тому звільнення позивача зі служби до закінчення тримісячного строку з дати подання рапорту в даному випадку є правомірним. Таким чином, на думку відповідача, позивач рапорт про відклик рапорту про звільнення повинен був подавати за місцем проходження служби з метою доведення до відома прямою начальника про прийняте нею рішення. Вважає, що реєстрація рапорту в штабі ГУМВС України в Запорізькій області жодним чином не робить його таким, що поданий в порядку передбаченому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України та чинними нормативно-правовими актами МВС України, які визначають порядок ведення діловодства.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до статті 41 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».

Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд з'ясував наступне.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи суд встановив, що ОСОБА_1 відповідно до наказу №58 з 27 лютого 2006 року прийнята на службу до органів внутрішніх справ України.

19 травня 2015 року ОСОБА_1 подано рапорт начальнику Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, в якому позивач просила звільнити її з органів внутрішніх справ з 19 травня 2015 року у звязку з тим, що останню не влаштовує її заробітна платня та графік роботи.

Разом з тим, в цей же день 19 травня 2015 року ОСОБА_1 на імя начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій подала рапорт, в якому позивач просила не розглядати рапорт на звільнення з органів внутрішніх справ від 19 травня 2015 року, оскільки під час його складання позивач керувалась емоціями, однак обміркувавши прийняла рішення про залишення на службі в органах внутрішніх справ.

Відповідно до журналу вхідної кореспонденції канцелярії штабу ГУ МВС України в Запорізькій області (інв. № 354) рапорт про відкликання ОСОБА_1 рапорту про звільнення зареєстровано 19 травня 2015 року за порядковим обліковим номером 590.

19 травня 2015 року начальником Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій подано подання на імя начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій про звільнення з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України» інспектора штабу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій капітана міліції ОСОБА_1

19 травня 2015 року наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій № 183 о/с капітана міліції ОСОБА_1 - інспектора штабу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області з 19 травня 2015 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням).

Під час судового розгляду справи за заявою позивача в судове засідання викликались свідки:

- полковник міліції ОСОБА_4 заступник начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій з кадрового забезпечення;

- полковник міліції ОСОБА_5 начальник чергової частини штабу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій;

- підполковник міліції ОСОБА_6 начальник чергової частини Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій;

- майор міліції ОСОБА_7 начальник відділу кадрового забезпечення Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій;

- ОСОБА_8 Есміра Ісламівна - старший інспектор відділу кадрової роботи Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій.

24 червня 2015 року в судовому засіданні полковник міліції ОСОБА_4 надаючи свідчення зазначив, що 19 травня 2015 року до нього надійшли матеріали на звільнення капітана міліції ОСОБА_1, включаючи подання, заяву про звільнення. Зазначив, що заява про звільнення позивача до нього надійшла у першій половині дня. Розглянувши надані матеріали він поставив резолюцію щодо включення позивача до наказу. Крім того зазначив, що оскільки рапорту про відкликання рапорту про звільнення свідок серед матеріалів на звільнення позивача не отримував, у нього не було підстав для прийняття іншого рішення.

24 червня 2015 року в судовому засіданні підполковник міліції ОСОБА_6 надаючи свідчення зазначив, що 19 травня 2015 року свідок та ОСОБА_9 запросили на бесіду позивача з питань неділових стосунків при несенні служби в органах внутрішніх справ. Зазначив, що після підтвердження факту неділових стосунків, капітан міліції ОСОБА_1 виявила бажання звільнитися з органів внутрішніх справ за власним бажанням, після чого до кабінету було запрошено старшого інспектора відділу кадрової роботи ОСОБА_8 для допомоги написання рапорту на звільнення. Зазначив, що на час написання рапорту про звільнення тиску на ОСОБА_1 не здійснювалось. ОСОБА_6 зазначив, що йому не відомо про існування рапорту про відкликання рапорту про звільнення ОСОБА_1

24 червня 2015 року в судовому засіданні майор міліції ОСОБА_7 надаючи свідчення зазначив, що 19 травня 2015 року свідку стало відомо про неділові відносини ОСОБА_1 при несенні служби в органах внутрішніх справ, після чого було проведено бесіду з ОСОБА_1 внаслідок чого від позивача надійшов рапорт про звільнення за власним бажанням. Зазначив, що рапорту позивача про відкликання рапорту про звільнення до нього не надходило.

Полковник міліції ОСОБА_5 виконуючий обовязки начальника чергової частини штабу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області зазначив, що до нього на підпис надійшов рапорт ОСОБА_1 про звільнення. З рапортом він був не згодний, оскільки звільнення відбувалося дуже швидко та без попередньої бесіди з позивачем для зясування причин звільнення. Зазначив, що під час бесіди з ОСОБА_1 йому стало відомо, що рапорт про звільнення позивач писала добровільно, оскільки виникла конфліктна ситуація з її братом. Також зазначив, що у другій половині дня ОСОБА_1 до канцелярії штабу ГУ МВС України в Запорізькій області подала рапорт про відкликання рапорту про звільнення.

Свідок ОСОБА_8 при надані пояснень зазначила, що 19 травня 2015 року, у першій половині дня, за вказівкою ОСОБА_6 вона прибула до кабінету останнього та надала допомогу ОСОБА_1 у написані рапорту про звільнення. Після написання рапорту отримала службове посвідчення та жетон позивача. Здійснила оформлення необхідних документів для звільнення, відповідний запис про звільнення позивача у трудовій книжці та видала останній трудову книжку з зазначенням номеру наказу про звільнення. Номер наказу про звільнення у телефонному режимі отримала з кадрової служби ГУ МВС України в Запорізькій області.

В судовому засіданні, з показів свідків встановлено, що після складання рапорту про звільнення ОСОБА_1 видано трудову книжку з відповідним записом про звільнення та зазначенням номеру наказу. Тобто трудову книжку видано позивачу до підписання керівництвом ГУ МВС України в Запорізькій області наказу про звільнення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та свідків по справі, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначається Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року (далі за текстом Положення № 114).

Відповідно до підпункту «ж» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Пунктом 68 Положення №114 передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Зазначена позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов'язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ.

У межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Але, як зазначалось раніше, то позивачем в день звільнення 19 травня 2015 року подано рапорт про відкликання рапорту про звільнення, який зареєстрований в канцелярії штабу ГУ МВС України в Запорізькій області.

Рапорт про відкликання рапорту про звільнення подано на імя начальника ГУ МВС України в Запорізькій області, тому розгляд його повинен був відбуватись керівником, для прийняття відповідного рішення по суті рапорту.

В судовому засіданні встановлено, що рапорт позивача про відкликання рапорту про звільнення не доведено до відома керівництва та не розглянуто.

Представником відповідача надано пояснення, що рапорт про відкликання не розглядався тому, що його надано позивачем у порушення встановленого порядку до канцелярії штабу ГУ УМВС України в Запорізькій області, а не до безпосереднього керівництва позивача.

Судом не приймається до уваги це твердження, оскільки порушення порядку подання рапорту про відкликання рапорту про звільнення не спростовує наявність бажання позивача залишитись на службі в ОВС.

Суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось із порушенням вимог пункту 68 Положення № 114, оскільки реалізовано рапорт позивача про звільнення з ОВС за власним бажанням вже після подання ним рапорту про відкликання рапорту про звільнення.

Встановлені судом обставини справи підтверджують той факт, що позивач після подання рапорту про звільнення і до моменту самого звільнення скористався своїм правом відкликати свій рапорт на звільнення.

Такий факт відкликання рапорту підтверджує відсутність у позивача бажання звільнятися, а тому звільнення позивача за підпунктом «ж» пункту 64 Положення № 114 здійснено без належних для цього підстав.

Стосовно наданого представником відповідача копії обхідного листа необхідно зазначити, що він не спростовує наявність бажання відповідача залишитися на службі в органах внутрішніх справ.

Пунктом 24 Положення № 114 встановлено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи по суті відповідачем не доведено в установлений законом спосіб законність та обґрунтованість наказу начальника ГУ МВС України в Запорізькій області від 19 травня 2015 року № 183 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1

У звязку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача-1 в частині, яка стосується позивача, то на підставі вимог п. 24 Положення № 114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Суд приймаючи таке рішення керується розрахунком суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу яке становить 2925,36 грн.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Відповідно до довідки № 26/7-372 від 07 липня 2015 року судом встановлено, що середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення становив 2624,33 грн., а середньоденне грошове забезпечення становило 86,04 грн.

Відповідно до п. 21 Положення № 114, вбачається, що для осіб рядового і начальницького складу встановлений 41-годинний робочий тиждень, тобто 5 робочих дні на тиждень.

Відтак, станом на 08 липня 2015 року з дня видання наказу начальником ГУ МВС України в Запорізькій області про звільнення позивача, минуло 34 робочих дні.

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке належить стягнути на користь ОСОБА_1, становить: 86,04 грн. * 34 робочих дні = 2925,36 грн.

З наведених вище підстав суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

За приписами статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 158, 160, 162, 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати наказ начальника ГУ МВС України в Запорізькій області від 19 травня 2015 року № 183 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1 та поновити її на службі в посаді інспектора штабу ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області.

Зобов'язати Головне управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за вимушений прогул з 20 травня 2015 року по день поновлення її на службі.

Поновити капітана міліції ОСОБА_1 на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області з 20 травня 2015 року.

Стягнути з Запорізького міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 20 травня 2015 року по 08 липня 2015 року у розмірі 2925,36 грн. (дві тисячі девятсот двадцять пять гривень 36 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов