Справа № 2а-6054/09/0870
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2010-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2010 року об 11 год. 48 хв. Справа № 2а-6054/09/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н.В.

при секретарі Горбовій І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс», м. Бердянськ Запорізької області

до відповідача: Бердянської обєднаної державної податкової інспекції Запорізької

області, м. Бердянськ Запорізької області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 5 від 01.01.2010 р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 43/8/10-017 від 11.01.2010 р.

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс» (надалі за текстом ТОВ «БАРК») звернулося із позовом до Бердянської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення № /2 від 15.09.2006 р.

Постановою господарського суду Запорізької області від 19.02.2007 р. у справі № 23/125/07-АП за позовом ТОВ «БАРК» до Бердянської ОДПІ про скасування податкового повідомлення-рішення, позов задоволено.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 25.04.2007 р. постанова господарського суду Запорізької області від 19.02.2007 р. у справі № 23/125/07-АП залишена без змін.

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 08.10.2009 р. постанова господарського суду Запорізької області від 19.02.2007 р. у справі № 23/125/07-АП скасована, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

30 жовтня 2009 р. Запорізький окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 2а-6054/09/0870.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що фахівці державної податкової інспекції дійшли помилкового висновку про заниження бази оподаткування ПДВ в сумі 42371,50 грн. за період з січня 2005 р. по 31.03.2005 р. в результаті не включення до складу собівартості реалізованої продукції суми амортизації основних засобів та витрат на розрахунки з постачальниками електроенергії. Вказує, що позивач законно застосував при визначенні бази оподаткування податком на додану вартість п. 4.1 Закону України «Про податок на додану вартість», а не ст. 9 Закону України «ОСОБА_3 бюджет України на 2005 рік», яка протирічить податковому законодавству.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги з підстав, зазначених у позові, наполягає на задоволенні позову та скасуванні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Бердянська ОДПІ Запорізької області адміністративний позов не визнає. У письмових запереченнях від 21.12.2010 р. (вх. № 25992) зазначає, що перевіркою господарської діяльності ТОВ «БАРК» (акт перевірки № 79/23-018/33086027 від 27.04.2006 р.) встановлено, що підприємством порушено вимоги п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», ст. 9 Закону України «Про ОСОБА_3 бюджет на 2005 рік» в результаті чого занижено податкові зобовязання з податку на додану вартість у сумі 8474 грн. Зокрема вказує, що позивач, в порушення вищевказаних вимог, не включав в повному обсязі до складу собівартості реалізованої продукції суму амортизації основних засобів загальновиробничого призначення та включав не в повному обсязі витрати на розрахунки з постачальником електроенергії. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідач посилається на те, що 01.01.2005 р. до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України», пункт 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» був викладений в новій редакції, база оподаткування при сплаті податку на додану вартість мала визначатись відповідно до положень абз. 11 ст. 9 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік».

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив, вважає його необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з підстав, визначених у запереченнях.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

На підставі направлення від 31.03.2006 р. № 220169 фахівцями Бердянської ОДПІ Запорізької області проведено комплексу планову виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ТОВ «Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс» вимог податкового та валютного законодавства за період з 22.07.2004 р. по 31.12.2005 р., за результатами якої складено акт № 29/23-018/33086027 від 27.04.2006 р.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення підприємством вимог п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97 від 03.04.1997 р., ст. 9 Закону України «Про ОСОБА_3 бюджет України на 2005 рік» від 23.12.2004 р., в результаті чого занижено податкові зобовязання з податку на додану вартість в сумі 8474 грн.

12.05.2006 р. на підставі акта перевірки № 29/23-018/33086027 від 27.04.2006 р. Бердянською ОДПІ Запорізької області прийняте податкове повідомлення-рішення № /0, яким ТОВ «БАРК» визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 12711 грн., зокрема 8474 грн. за основним платежем та 4237 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивачем було оскаржене податкове повідомлення-рішення № /0 від 12.05.2006 р. до Бердянської ОДПІ Запорізької області, ДПА у Запорізькій області та ДПА України.

За результатами апеляційного оскарження спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги позивача без задоволення та винесені податкові повідомлення-рішення № /1 від 19.07.2006 р., № /2 від 15.09.2006 р. та № /3 від 13.12.2006 р.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 12.05.2006 р. № /0, ТОВ «БАРК» звернулося до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

В акті перевірки № 29/23-018/33086027 від 27.04.2006 р. щодо порушення зазначено, що ТОВ «БАРК» за перевіряємий період здійснено придбання сировини рибної продукції, та переробку риби в готову продукцію. Згідно даних бухгалтерського обліку встановлено, що позивач в період з 01 січня 2005 року по 31 березня 2005 року не включав в повному обсязі до складу собівартості реалізованої продукції суму амортизації основних засобів загальновиробничого призначення та включає не в повному обсязі витрати на розрахунки з постачальником електроенергії, в результаті чого занизило базу оподаткування податку на додану вартість за період з 01 січня 2005 року по 31 березня 2005 року в сумі 42371,50 грн., у тому числі за січень 2005 р. 13436,98 грн., за лютий 2005 р. 13490,05 грн., за березень 2005 р. 15444,50 грн., що підтверджується рахунками підприємства № 23 «Виробництво», № 13 «Знос» (амортизація) необоротних активів, № 63 «Розрахунки з постачальниками і підрядниками», № 91 «Загальновиробничі витрати».

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.1 ст. 4 Закону № 168/97-ВР (в редакції, яка діяла до 01 січня 2005 року) база оподаткування операцій з поставки товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових) платежів, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), проданих (виконаних, наданих) таким платником податку.

Пунктом 31 ст. 73 Закону України «Про ОСОБА_3 бюджет України на 2005 рік», який набрав чинності з 01 січня 2005 року, на 2005 рік зупинено дію пункту 4.1 ст. 4 Закону № 168/97-ВР.

В той же час абзацом 11 ст. 9 цього Закону (в редакції, яка діяла до 31 березня 2005 року) передбачено, що база оподаткування податком на додану вартість операцій з поставки товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами), але не нижче ніж фактичні витрати на їх виготовлення (придбання), з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включається до ціни товарів (робіт, послуг) згідно із законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), а також суми відсотків, що сплачуються (нараховуються) ним за договорами товарного кредиту (товарної позики, розстрочки).

Наведені норми цього Закону не визнані неконституційними.

Пунктом 1 частини 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджет - план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду.

Зі змісту пункту 3 частини 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України випливає, що нормативно-правовими актами, що регулюють бюджетні відносини в Україні, є, зокрема, закон про ОСОБА_3 бюджет України.

Згідно з пунктом 19 частини 1 ст. 2 цього Кодексу доходи бюджету - усі податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, дарунки, гранти).

Закон про ОСОБА_3 бюджет України на поточний рік регулює бюджетні відносини, зокрема, у сфері наповнення бюджету через механізми справляння податків. Отже, дія зазначеного закону поширюється, у тому числі, і на податкові правовідносини, оскільки одним із джерел формування доходної частини Державного бюджету на поточний рік є податки, які справляються за встановленими ставками.

Закон про ОСОБА_3 бюджет України встановлює, зокрема, основи регулювання податкових відносин у частині спрямування податків до Державного бюджету як елементу його доходної частини. Виходячи із зазначеного, цим Законом може змінюватись окремі положення податкових законів, зокрема, щодо об'єкта оподаткування, вводитися податкові пільги та інше.

З огляду на викладене, доводи позивача з цього приводу слід визнати безпідставними.

Отже, з 01.01.2005 р. до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про ОСОБА_3 бюджет України па 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» (31 березня 2005 року), пункт 4.1 ст. 4 Закону № 168/97-ВР був викладений в новій редакції, база оподаткування при сплаті податку на додану вартість мала визначатись відповідно до положень абзацу 11 ст. 9 Закону № 2285-ІV.

Згідно з пунктом 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

До складу загальновиробничих витрат включаються, зокрема амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення ( пункт 15.2 Положення).

Таким чином, питання калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) вирішуються підприємством самостійно. Фактичні витрати на виготовлення продукції (робіт, послуг) є нічим іншим, як виробничою собівартістю продукції (робіт, послуг).

Враховуючи положення ч. 5 ст. 71 КАС України та зауваження, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.10.2009 р. по даній справі, Запорізький окружний адміністративний суд в ухвалі про відкриття провадження та призначення справи до розгляду від 30.10.2009 р. витребував у позивача відомості щодо переліку та складу статей калькулювання виробничої собівартості продукції, встановленої на виробництві.

Однак, незважаючи на те, що справа неодноразово відкладалася та зупинялася для надання позивачем додаткових доказів, ТОВ «БАРК» так і не виконало вимоги суду.

Надана представником позивача в судовому засіданні 25.02.2010 р. остаточна калькуляція вартості виробництва продукції № КА-0000005 від 31.01.2005 р. на 1 арк. судом до уваги не прийнята, оскільки вона по-перше, не підписана посадовою особою підприємства, по-друге, не містить в собі розшифровки статей калькулювання виробничої собівартості, по-третє, надана як приклад лише за один день та за певним видом продукції і, як стало відомо зі слів представника позивача, є роздруківкою з компютерної програми.

Крім того, спірний період, в якому податковою інспекцією зафіксовано порушення, становить січень-березень 2005 р. включно, тому за весь вказаний час позивач мав надати суду відповідні та належні докази переліку та складу статей калькулювання виробничої собівартості продукції, яка встановлена на підприємстві.

Також слід зауважити, що представником позивача було заявлено клопотання від 07.12.2009 р. вих. № 88 про призначення у справі судової бухгалтерської експертизи. Однак, в судовому засіданні 25.02.2010 р. на запитання судді чи підтримує позивач заявлене клопотання зясувалося, що представник позивача на клопотанні не наполягає. При цьому представник позивача повідомив суд, що на підприємстві наразі відсутні документи, які б свідчили про перелік та склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції, встановленої на підприємстві у спірний період, а саме січень-березень 2005 р. включно. Вказав на те, що такі документи були знищені у звязку із спливом терміну зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КАС України, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу. У звязку із тим, що Вищим адміністративним судом України було вказано на необхідність зясування переліку та складу статей калькулювання виробничої собівартості продукції, яка встановлена на підприємстві та відповідно встановлення з якої бази позивач фактично визначив свої податкові зобовязання за січень-березень 2005 р., призначення у справі судової бухгалтерської експертизи у справі було б цілком логічним та виправданим. Слід зазначити, що суд не володіє спеціальними знаннями у галузі бухгалтерського обліку та визначити самостійно, навіть при наявності всіх необхідних документів, чи дійсно позивач включив у базу оподаткування в повному обсязі суму амортизації основних засобів загальновиробничого призначення та в повному обсязі витрати на розрахунки з постачальником електричної енергії, не має можливості. Зясування вказаного питання полягає в перевірці не тільки кореспонденції бухгалтерських рахунків, а й повноти та правильності розрахунків амортизації основних засобів, витрат на розрахунки з постачальником електричної енергії тощо.

Таким чином, враховуючи відсутність у позивача документів первісного бухгалтерського обліку, бухгалтерських регістрів і т.д., щодо зясування правильності визначення бази оподаткування з податку на додану вартість у січні-березні 2005 р., суд вважає вимоги ТОВ «БАРК» щодо скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення такими, що не ґрунтуються на законі та належних доказах.

При цьому суд зауважує, що обовязок податкової інспекції, визначений в ч. 2 ст. 71 КАС України щодо доказування правомірності свого рішення, був виконаний останніми в повному обсязі. Покладення на позивача обовязку надання додаткових доказів не суперечить вказаній нормі, оскільки фактично податкова інспекція не мала у своєму розпорядженні таких документів, а тому і не могла їх надати суду.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що Бердянська ОДПІ Запорізької області дійшла законних та обґрунтованих висновків про заниження ТОВ «БАРК» податкових зобовязань з податку на додану вартість за період з 01.01.2005 р. по 31.03.2005 р. та правомірно прийняла податкове повідомлення-рішення № /2 від 15.09.2006 р., яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 12711 грн., зокрема 8474 грн. за основним платежем та 4237 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Таким чином, підстави щодо скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс» до Бердянської обєднаної державної податкової інспекції Запорізької області про скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня складення її в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя (підпис) Н.В. Стрельнікова

Постанову складено у повному обсязі 02 березня 2010 р.