Справа № 825/533/13-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Чернігів Справа № 825/533/13-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

при секретарі Новик Н.С.,

за участю представників сторін

від позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративн3им позовом про визнання дій по зменшенню податкового зобов'язання з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2012 року на суму 4395306,00 грн та податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2012 року на суму 4755631,00 грн неправомірними та зобов'язання поновити позивачу зменшення сум податкового зобов'язання і кредиту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії посадових осіб Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області по здійсненню заходів по проведенню перевірки та складанню акту є такими, що не відповідають вимогам податкового законодавства України та Конституції України.

Крім того, позивач вважає інформацію викладену в акті такою, що не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства України.

Позивач звертає увагу на те, що метою проведення зустрічної звірки платника податків є виключно отримання податкової інформації, тобто, зібрання відомостей, які розкривають процес поточної господарської діяльності платника податків, дані про його контрагентів, кількісні, якісні та інші характеристики отриманих та наданих товарів (робіт, послуг).

Враховуючи, що зустрічні звірки не є перевірками платника податків, письмовий документ, який складається після проведення зустрічної звірки (довідка) не може містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі, і про реальність, повноту, достовірність господарських операцій такої особи.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що дії Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області, що виразилися у проведенні невиїзної перевірки, є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України.

В силу приписів чинного законодавства України, протиправні дії не можуть породжувати будь-які правомірні наслідки, будь-то складений акт, довідка, висновки тощо, а так само не може вважатися правомірною, законною та достовірною інформація та данні, що міститься у даних документах.

Крім того, причиною вважати правочин нікчемним є його недійсність встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти у цьому акті не були відображені. Таким чином висновки ревізора, зазначені у акті перевірки, є субєктивною думкою, та були зроблені за відсутністю інформації, яка надається у передбаченому законодавством порядку.

Більш того, у разі наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи лише мають право звертатися до суду з позовом про стягнення у дохід держави коштів, отриманих на підставі правочинів, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Відповідно Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984 (надалі - «Порядок № 984»), оформлення результатів перевірок здійснюється шляхом складання акту перевірки.

Проте висновки акта перевірки не можуть бути підставою для внесення змін до податкової звітності позивача.

Разом з тим, Система автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України є програмним продуктом, який було розроблено для реалізації Порядку взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській; діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Позивач вважає, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України, що у свою чергу виключає можливість застосування до платника негативних правових наслідків (зокрема, у вигляді вилучення з електронної бази даних задекларованих ним показників) до моменту донарахування платникові податкового зобов'язання в порядку статті 54 Податкового кодексу України та його узгодження.

Таким чином, будь-які зміни до інформаційних баз мають визнаватися протиправними, якщо відповідні дані не співпадають з узгодженими сумами (або іншими показниками) податкового обліку.

Наведене, на думку позивача, свідчить, що відповідач змінив дані, задекларовані ФОП ОСОБА_4 у податкових деклараціях з податку на додану вартість, що суперечить загальним засадам оподаткування та нормам Податкового кодексу України.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити, посилаючись на письмові заперечення (т. 7 а. с. 134), в яких зазначено, що актом перевірки встановлено:

- неможливість фактичного здійснення ФОП ОСОБА_4 господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у звязку з відсутністю основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів та найманих працівників;

- порушення ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 207, ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ФОП ОСОБА_4 з постачальниками та покупцями.

Враховуючи вищенаведене, усі операції купівлі-продажу ФОП ОСОБА_4 протягом жовтня-листопада 2012 року не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже - є нікчемними по ланцюгу постачання до „вигодонабувача.

На підставі викладеного ДПІ у м. Чернігові просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, заперечень на неї суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2011 ФОП ОСОБА_4М зареєстровано виконавчим комітетом Чернігівської міської ради (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 25.01.2012 № 12853173 (а. с. 19)) та як платник податків перебуває на обліку в ДПІ у м. Чернігові, є платником податку на додану вартість.

При вирішенні даного спору суд керується вимогами Податкового кодексу України, Закону України від 04.12.1990 № 509 «Про державну податкову службу в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1232 «Про затвердження Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок», постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245 «Про затвердження Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом», а також вимогами Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджені наказом Державної податкової адміністрації України від 22.04.2011 № 236.

Суд зазначає, що спосіб дій органів державної податкової служби України при реалізації владної управлінської функції - контролю за правильністю та повнотою справляння податкових зобов'язань платників податків визначений нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право для здійснення функцій, визначених податковим законодавством, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, у порядку, визначеному цим Кодексом, інформацію, довідки, копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності) про фінансово-господарську діяльність, отримувані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, дотриманням вимог іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на органи державної податкової служби, а також фінансову та статистичну звітність, в порядку та на підставах, визначених цим Кодексом; проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Відповідно до п. 14 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 27.12.2010 № 1245, у разі коли за результатами перевірок інших платників податків або за результатами аналізу податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платник податків зобовязаний надати пояснення та їх документальне підтвердження на обовязковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня надходження запиту.

Згідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи ДПС мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим кодексом.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Згідно із пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

Згідно п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Крім того, пунктами 85.2 та 85.4 ст. 85 Кодексу визначено, що платник податків зобовязаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або повязані з ним.

При проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) обєктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Як зазначено у судовому засіданні предстаниками обох сторін, запити податковим органом взагалі не надсилались, наказ на проведення перевірки та повідомлення про перевірку позивачем було отримано лише 26.01.2013, хоча перевірка проводилась з 02.01.2013 по 09.01.2013, тобто позивача повідомлено про проведення перевірки вже після її проведення та складання акту від 10.01.2013 (т. 1 а. с. 6)

У постанові Верховного суду України від 27.01.2015 по справі № 21-425а14 зазначено, що лише дотримання встановлених умов та порядоку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних перевірок, може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

На підставі вищезазначених норм та з урахуванням постанови Верховного суду Украхїни від 27.01.2015 по справі № 21-425а14 суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем було порушено законодавчо встановлений порядок та спосіб проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Відповідно ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України рішення при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, в порушення вищезазначених норм податковим органом за відсутності причин проведення перевірки, визначених п.п. 78.1.1 п. 78 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 ПК України, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача.

Судом встановлено, що на підставі вимог ст. 20, ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, відповідно до наказу ДПІ у м. Чернігові від 29.12.2012 № 4071 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_4, з питань правильності визначення податкового зобовязання та достовірності нарахування податкового кредиту по податковим деклараціям за жовтень та листопад 2012 року.

Перевірка проводилась з 02.01.2013 по 09.01.2013, за результатами якої складено акт перевірки від 10.01.2013 № 45/17/НОМЕР_1 (а. с. 6-16).

В ході проведення перевірки ДПІ у м. Чернігові встановлено порушення:

- ч. 5 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216, 228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ФОП ОСОБА_4 при придбанні та продажу товарів (послуг).

- перевіркою встановлено відсутність у ФОП ОСОБА_4 обєктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у підприємств-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам - покупцям протягом жовтня та листопада 2012 року, в розумінні п. п. п 14.1.181 п.14.1 ст.14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.188, п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, що призвело до неправомірного декларування податкових зобовязань з ПДВ за жовтень та листопад 2012 року у сумі 4395306,00 грн (жовтень 2012 року 2763360,00 грн, листопад 2012 року 1631946,00 грн), та податкового кредиту з ПДВ за жовтень та листопад 2012 року у сумі 4755631,00 грн (жовтень 2012 року-2815765,00 грн, листопад 2012 року 1939866,00 грн).

При цьому, перевіркою встановлено, що фактично ФОП ОСОБА_4 в перевіряємому періоді здійснював такі види діяльності за КВЕД:

51.36.0 Оптова торгівля цукром, шоколадними та кондитерськими виробами;

51.38.0 Оптова торгівля іншими продуктами харчування.

Дані види господарської діяльності не підлягають ліцензуванню.

При перевірці ДПІ у м. Чернігові було використано особову справу підприємця № 35961, податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2012 (від 20.11.2012, вх. № НОМЕР_2), розрахунок коригування сум ПДВ за жовтень 2012 додаток І (від 20.11.2012, вх. № НОМЕР_3), розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту за жовтень 2012 додаток 5 (від 20.11.2012, вх. № НОМЕР_4), податкова декларація з ПДВ за листопад 2012 (від 19.12.2012 вх. № НОМЕР_5), розрахунок суми бюджетного відшкодування за листопад 2012 додаток 3 (від 19.12.2012, вх. № НОМЕР_6), розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту за листопад 2012 додаток 5 (від 19.12.2012, вх. № НОМЕР_7), реєстри виданих та отриманих податкових накладних за жовтень та за листопад 2012 року, інформація з пошуково-довідкової системи центрального рівня Державної податкової адміністрації України.

Крім того, актом перевірки встановлено:

- неможливість фактичного здійснення ФОП ОСОБА_4 господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі -продажу;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у звязку з відсутністю основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів та найманих працівників;

- порушення ч. 1 ст. 203, ч.І ст.207, ст. 215 , п 1 ст. 216, ст. 228, ЦК України в частині: недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ФОП ОСОБА_4 з постачальниками та покупцями.

Враховуючи вищенаведене - усі операції купівлі-продажу ФОП ОСОБА_4 протягом жовтня-листопада 2012 року не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже - є нікчемними по ланцюгу постачання до „вигодонабувача.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) - у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити, зокрема, моральним засадам суспільства, пунктом 5 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановлений законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин спрямований на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з ч. 2 згаданої статті, є нікчемним.

Частино 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому, носіями протиправного умислу юридичних осіб - сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт допущення, на думку податкового органу, суб'єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

Стосовно відповідальності позивача за можливі протиправні дії його контрагентів суд зазначає, що для висновків про наявність порушень податкового законодавства у діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Поряд з цим, будь-яких доказів щодо фіктивності та обізнаності позивача про фіктивне підприємництво юридичних осіб, що є контрагентами ФОП ОСОБА_4, та здійснення ними незаконної фінансово - господарської діяльності представником відповідача суду не надано.

Таким чином, за переконанням суду, відповідач неправомірно поклав на позивача відповідальність за можливі протиправні дії його контрагентів.

Крім того, в акті перевірки відсутні посилання на ухиляння контрагентами позивача від уплати податків та зборів, визначення їм податкових зобовязань, винесення вироків посадовим особам підприємств, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Правосуддя в Україні регулюється статтями 124 - 131 Конституції України, законодавством про судоустрій, конституційне, цивільне, адміністративне, кримінальне та арбітражне судочинство.

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суди відповідно до ст. 6 Конституції України є самостійною гілкою влади і діють незалежно від законодавчої та виконавчої влади. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

В порушення вищезазначених норм відповідач фактично перебрав на себе делегування функцій судів та визнав угоди позивача із контрагентами нікчемними.

Більш того, результати даної перевірки було внесено до «Системі автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України».

Так, відповідачем у судовому засіданні зазначено, що наслідком складеного акту перевірки стало коригування відповідачем показників податкового кредиту та податкових зобов'язань у Системі автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України.

Підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючих органів зобовязані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Доводи ж відповідача про те, що внесення відомостей у Системі автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України не несе жодних правових наслідків спростовується доводами позивача, оскільки за результатами такого внесення відповідач має проводити зустрічні звірки контрагентів позивача, що тягне за собою втрату ділової репутації позивача.

Крім того, дії податкового органу по виключенню з електронних баз задекларованих платником податків податкового кредиту та податкових зобовязань без прийняття податкових повідомлень-рішень є протиправними, оскільки відображення таких відомостей з урахуванням того, що вони повинні співпадати з показниками у податковій декларації платника податку, фактично формує податкові зобовязання на майбутнє, а отже спричиняє реальні зміни майнового стану такого платника.

Наведену правову позицію відображено, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11.11.2014 по справі № 826/6809/14 (головуючий Голубева Г.К), від 21.10.2014 по справі № 2а/0470/8765/11 (ОСОБА_5Є.), від 17.10.2014 по справі № 813/8373/13-а, від 10.11.2014 по справі № 805/5236/14 (ОСОБА_6І.), від 03.12.2014 по справі № 826/14018/14, від 14.10.2014 по справі № 814/850/14, від 13.10.2014 по справі № 816/3469/13-а, від 27.10.2014 по справі № 825/42277/14, від 17.11.2014 по справі № 821/851/14, від 12.11.2014 по справі № 810/5055/14 (головуючий Кошіль В.В.), від 13.10.2014 по справі № 826/11305/14, від 02.10.2014 по справі № 804/10179/13-а (головуючий Ланченко Л.В.), від 08.10.2014 по справі № 821/3482/13-а, від 12.12.2014 по справі № 826/13139/14 (головуючий Моторний О.А.), від 07.10.2014 по справі № 815/2403/14, від 25.11.2014 по справі № 804/4958/14 (головуючий Бухтіярова І.О.), від 21.10.2014 по справі № 811/3293/13-а (головуючий Цвіркун Ю.І.), від 31.10.2014 по справі № 814/851/14 (головуючий Приходько І.В.), від 11.09.2014 по справі № 825/406/14 (головуючий Юрченко В.П.), від 27.02.2014 по справі № 825/630/14 (головуючий Федоров М.О.), від 23.09.2014 по справі № 825/1959/14 (головуючий Шипуліна Т.М.), від 08.08.2014 по справі № 826/8016/14 (головуючий Карась О.В.), а також у постановах Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 по справі № 804/3616/13-а, від 04.11.2014 по справі № 804/8819/13-а (головуючий Вербицька О.В.), від 21.10.2014 по справі № 820/4691/13-а (головуючий Маринчак Н.Є.), від 20.10.2014 по справі № 820/4390/13-а (головуючий Цвіркун Ю.І.), від 05.11.2014 по справі № 820/3732/14 (головуючий Костенко А.В.).

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, суд вважає за можливе захистити порушені права позивача шляхом задоволення інших позовних вимог, в тому числі шляхом виходу судом за межі позовних вимог згідно ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: в частині визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області зі здійснення контролю податкових зобовязань фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 шляхом проведення позапланової невиїзної перевірки з порушенням вимог пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 та п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області щодо коригування задекларованих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 податкових зобовязань з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2012 року на суму 4395306,00 грн та податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2012 року на суму 4755631,00 грн, зобовязання Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області відновити у Системі автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України стан податкової звітності з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2012 року на суму 4395306,00 грн та податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2012 року на суму 4755631,00 грн, який існував до проведення по особовому рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 висновків, викладених в акті перевірки № 45/17/НОМЕР_1 від 10.01.2013, для повного захисту прав позивача.

Таких висновків суд дійшов, виходячи із правової позиції вищезазначеної постанови Верховного суду України, а також постанови Верховного Суду України від 09.12.2014 по справі № 21-511а14, в якій зазначено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю і не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Відповідно ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України рішення при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач як підставу своїх правомірних дій, не знайшли свого повного обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються в повній мірі матеріалами справи, а отже враховуючи ст. 19 Конституції України та ч. 1 ст. 11, ст.ст. 71, 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області зі здійснення контролю податкових зобовязань фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 шляхом проведення позапланової невиїзної перевірки з порушенням вимог пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 та п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області щодо коригування задекларованих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 податкових зобовязань з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2012 року на суму 4395306,00 грн та податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2012 року на суму 4755631,00 грн.

Зобовязати Державну податкову інспекцію у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області відновити у «Системі автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України» стан податкової звітності з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2012 року на суму 4395306,00 грн та податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2012 року на суму 4755631,00 грн, який існував до проведення по особовому рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 висновків, викладених в акті перевірки № 45/17/НОМЕР_1 від 10.01.2013.

Зобовязати Державну податкову інспекцію у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області подати суду звіт про виконання цієї постанови не пізніше п'яти робочих днів з дня набрання постановою законної сили.

Попередити Державну податкову інспекцію у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан