Справа № 2а-1171/10/0870
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2010-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2010 року о 12 год. 11 хв. Справа № 2а-1171/10/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Стрельнікової Н.В.

при секретарі Горбовій І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька інвестиційно-торгівельна компанія», м. Запоріжжя

до: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

3-я особа: Відкрите акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк

України», м. Київ

про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб та зобовязання вчинити дії, -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 01.03.2010 р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 9300/02 від 28.05.2009 р.

від 3-ї особи: ОСОБА_3, довіреність № 010-01/3385 від 20.05.2009 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізька інвестиційно-торгівельна компанія» звернулося із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби щодо не винесення постанови про зупинення виконавчого провадження № 10918970 з примусового виконання виконавчого напису № 5920, виданого 11.11.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з ТОВ «Запорізька інвестиційно-торгівельна компанія» на користь ВАТ «Державний експортно-імпортний банк» 6050840,19 грн. та 1163171,25 дол. США боргу, на підставі п. 8 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»; зобовязати відповідача винести постанову про зупинення виконавчого провадження № 10918970 з примусового виконання виконавчого напису № 5920, виданого 11.11.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з ТОВ «Запорізька інвестиційно-торгівельна компанія» на користь ВАТ «Державний експортно-імпортний банк» 6050840,19 грн. та 1163171,25 дол. США боргу, на підставі п. 8 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позову посилається на те, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.12.2009 р. по справі № 26/238/09 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Запорізька інвестиційно-торгівельна компанія» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Вказує, що відповідач, в порушення вимог ст.ст. 34, 36 Закону України «Про виконавче провадження» не виніс постанову про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 5920, виданого 11.11.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з ТОВ «Запорізька інвестиційно-торгова компанія» на користь ВАТ «Державний експортно-імпортний банк» 6050840,19 грн. та 1163171,25 дол. США боргу. Стверджує, що згідно п. 8 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги з підстав, викладених у позові.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, представник в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що відповідно до ч. 6 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» у разі порушення судом провадження у справі про банкрутство боржника юридичної особи, державний виконавець виносить постанову про зупинення виконавчого провадження, крім виконавчого провадження по зверненню стягнення на заставлене майно. Враховуючи те, що предметом стягнення у виконавчому провадженні є саме заставлене майно, то державною виконавчою службою виконавче провадження ВП № 10918970 не зупинялось. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа письмового відзиву на позов також не надала, представник в судовому засіданні позов не визнав, пославшись на те, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог ч. 6 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» і правомірно не зупинив виконавче провадження. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

21.01.2009 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП № 10918970 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 5920 виданого 11.11.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про стягнення з ТОВ «Запорізька інвестиційно-торгівельна компанія» на користь ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 6050840,19 грн. та 1163171,25 дол. США, шляхом звернення стягнення на майно, а саме: будівлю міні-готелю літ А-3, загальною площею 2019,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр-т. Маяковського, 19 та належить на праві власності ТОВ «Запорізька інвестиційно-торгівельна компанія».

В ході виконавчого провадження державним виконавцем 24.02.2009 р. описано та арештовано нерухоме майно боржника, а саме: будівлю міні-готелю літ. А-3, загальною площею 2019,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр-т. Маяковського, 19.

16.12.2009 р. ухвалою господарського суду Запорізької області порушено провадження у справі № 26/238/09 про банкрутство ТОВ «Запорізька інвестиційно-торгівельна компанія» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

ТОВ «Запорізька інвестиційно-торгівельна компанія» звернулася до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо зупинення виконавчого провадження ВП № 10918970.

Оскільки виконавче провадження ВП № 10918970 зупинено не було, то позивач звернувся до суду на бездіяльність органу державної виконавчої служби та зобовязанням вчинити дії.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю виходячи з наступного.

Відповідно до преамбули Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» цей Закон встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного (часткового) задоволення вимог кредиторів.

За приписами ст. 1 вказаного Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство про що зазначається в ухвалі господарського суду, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у випадках: порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника якщо відповідно до Закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, введеного господарським судом, крім випадків знаходження виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

В той же час, ч. 6 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі порушення судом провадження у справі про банкрутство боржника - юридичної особи державний виконавець виносить постанову про зупинення виконавчого провадження, крім виконання провадження по зверненню стягнення на заставлене майно.

Суд зазначає, що в даному випадку норма ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною по відношенню до норми визначеної в ст. 34 вказаного Закону. Тому, в даному випадку, слід застосовувати саме норму спеціальної дії ч. 6 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження», яка робить виключення із загального правила щодо необхідності зупинення виконавчого провадження у разі порушення судом провадження у справі про банкрутство боржника.

Той факт, що майно, на яке наразі виконавчою службою проводиться звернення стягнення знаходилось у заставі не оспорюється жодною стороною. Тому, керуючись положеннями ч. 6 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач правомірно не зупиняв виконавче провадження ВП № 10918970 з цієї підстави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України слід визнати законними та обґрунтованими.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено та доведено долученими до справи доказами відсутність з боку Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протиправної бездіяльності щодо зупинення виконавчого провадження ВП № 10918970 з підстави, передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому суд відмовляє у їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 94, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька інвестиційно-торгівельна компанія» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа Відкрите акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб та зобовязання вчинити дії, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня її складення у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя Н.В. Стрельнікова

Постанова складена у повному обсязі 09.03.2010 р.