Справа № 826/11836/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 липня 2015 року 15:31 № 826/11836/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Паньківу В.В., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби

Головного управління юстиції у м. Києві Гриценко Л.Л.,

Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві

про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити дії.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідачів: Субота О.В.

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 06.07.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Гриценко Л.Л. (надалі - Відповідач 1), Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач 2) про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Гриценко Людмили Леонідівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 21032877 від 29 квітня 2015 року; зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що рішенні про відмову в державній реєстрації не обґрунтована та не відповідає дійсності, а отже, Позивач має всі законні підстави для реєстрації за ним права власності на спірне майно, а тому, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Гриценко Людмили Леонідівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 21032877 від 29 квітня 2015 року - скасувати.

В судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідачів, проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та в судовому засіданні зазначив, що спірне рішення прийнято в зв'язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис, що обтяження накладено на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а отже, підстав для реєстрації права власності не вбачається.

В судовому засіданні представник Відповідачів проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Судом встановлено, що 09.04.2015 року ОСОБА_1 подав заяву на державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1

Позивачем подано до державного реєстратора наступні документи: реєстраційне посвідчення (та копія), серія та номер: НОМЕР_2, виданий 23.10.2007, видавник: Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна"; копія паспорту громадянина України, серія та номер: НОМЕР_1, виданий 16.05.2014, видавник: Печерський РВ ГУ ДМС України в м. Києві; договір купівлі-продажу квартири (та копія), серія та номер: б/н, виданий 15.06.2004, видавник: сторони договору; акт приймання-передачі квартири (та копія), серія та номер: 1, виданий 15.06.2004, видавник: сторони; рішення постійно діючого третейського суду (та копія), серія та номер: справа № 01/72007, виданий 15.06.2007, видавник: Постійно діючий третейський суд при товарній біржі "Дніпровська"; ухвала про видачу виконавчого документа на рішення третейського суду (та копія), серія та номер: б/н, виданий 18.10.2007, видавник: Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області; нотаріально посвідчена копія (фотокопія) акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (та копія), серія та номер: 5723, виданий 05.09.2005, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька А.М. лист (та копія), серія та номер: 8338/0/062/27-14, виданий 26.08.2014, видавник: Департамент містобудування та архітектури; Висновок про технічну можливість поділу квартири (та копія), серія та номер: 35/36, виданий 08.07.2014, видавник: ТОВ "СПЕЦ КОМ ТРАНС"; технічний паспорт, та копія, серія та номер: б/н, виданий 08.07.2014, видавник: ТОВ "СПЕЦ КОМ ТРАНС".

Рішенням від 29.04.2015 року № 21032877 державним реєстратором прав на нерухоме майно Гриценко Людмилою Леонідівною відмовлено ОСОБА_1 в державній реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вважає рішення Відповідачів незаконним та таким, що підлягає скасуванню та звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Гриценко Людмили Леонідівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 21032877 від 29 квітня 2015 року, Суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 р. № 1952-IV (надалі - Закон № 1952-IV), у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав; нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

У відповідності до ч. 1, абзаців 1-6 п.1 ч.2 ст. 9 Закону № 1952-IV, Державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт. Умови оплати праці державного реєстратора визначаються Кабінетом Міністрів України згідно із законодавством. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси. Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV, Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, Позивачем 09.04.2015 року подано заяву про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 10964000 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до картки прийому заяви №20606969 Позивачем було подано наступні документи: реєстраційне посвідчення від 23.10.2007 року; копія паспорту; договір купівлі-продажу від 15.06.2004року; акт приймання-передачі від 15.06.2004року; рішення третейського суду від 15.06.2007року; ухвала про видачу виконавчого документа на рішення третейського суду від 18.10.2007року; копія акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 05.09.2005року; лист Департаменту містобудування та архітектури КМДА від 26.08.2014року; висновок про технічну можливість поділу квартири від 08.07.2014року; технічний паспорт від 08.07.2014року.

У відповідності до п. 2 ч.4 ст. 17 Закону № 1952-IV, відповідальність за відповідність електронних копій оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, оригіналам таких документів у паперовій формі несе особа, яка подає заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі.

Суд звертає увагу, що на час прийняття спірного рішення був чинний Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року N 868 (надалі-Порядок N 868, в редакції станом на червень 2014 року), який, зокрема, визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно п. 2, пп 10 п. 37 Порядку N 868, Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна. Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії. У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до п. 58 Порядку N 868, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на об'єкт нерухомого майна, який поділяється (у тому числі у результаті виділення окремого об'єкта нерухомого майна із складу об'єкта нерухомого майна, що складається з двох або більше об'єктів) або частка з якого виділяється, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на об'єкт нерухомого майна, який поділяється або частка з якого виділяється, подає: технічні паспорти на новостворені об'єкти нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння новоствореному об'єкту нерухомого майна окремої адреси. У разі коли державна реєстрація прав з видачею свідоцтва проводиться на об'єкт нерухомого майна, що складається з двох або більше об'єктів і перебуває у спільній власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову згоду всіх співвласників, справжність підпису яких засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат". При цьому право спільної власності на виділений об'єкт нерухомого майна із складу об'єкта нерухомого майна, що складається з двох або більше об'єктів, не припиняється.

Судом досліджено матеріали реєстраційної справи та встановлено, що в поданих позивачем документах міститься не засвідчено нотаріально: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 15.06.2004, укладений ОСББ «Парламент» з ОСОБА_1 та реєстраційне посвідчення від 23.10.2007 №036711, видане Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2, запис у реєстровій книзі № д. 1792-11 за реєстровим номером 2237.

В реєстраційній справі наявні акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - надбудови двох-трьох житлових поверхів на АДРЕСА_1 від 2005 року та висновок про технічну можливість поділу квартири НОМЕР_4 в натурі на 2 квартири в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 від 08.07.2014 №35/36.

Відповідно до висновку ТОВ «СПЕЦ КОМ ТРАНС» про технічну можливість поділу квартири АДРЕСА_2 рекомендовано привласнити поштові адреси квартирі НОМЕР_3 (загальна площа 721,7 кв.м) та квартирі НОМЕР_4 (загальна площа 531,5 кв.м), Суд звертає увагу, що саме рекомендовано, а не привласнено.

Разом із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 Позивачем не було подано документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на даний об'єкт нерухомого майна.

Крім того, з копії технічного паспорту від 08.07.2014 року вбачається, що на першій сторінці зазначено адреса квартири АДРЕСА_1 в той час, як на другій сторінці «Експлуатація приміщень до плану квартири багатоквартирного будинку» зазначено наступне: АДРЕСА_1

Суд звертає увагу, що з технічного паспорту не можливо встанови, яка адреса у спірного майна, оскільки на першій сторінці зазначено у житловому будинку №15/5, а другій сторінці багатоквартирний будинок №15/5, літер «А».

Позивачем надано лист Департаменту містобудування та архітектури від 26.08.2014 року №8338/0/062/27-14, Судом досліджено даний лист та встановлено наступне, так в даному Листі зазначено наступне: «В зв'язку з відсутністю в Департаменті інформації стосовно зміни поштової адреси об'єкта нерухомого майна а, саме: квартира АДРЕСА_1 право власності на яку зареєстровано в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 23.10.2007 року та записано в реєстрову книгу № д.1792-11 за реєстровим № 2237, технічного паспорту від 08.07.2014 на квартиру АДРЕСА_1 висновку ТОВ «СПЕЦ КОМ ТРАНС» про технічну можливість поділу квартири АДРЕСА_2 від 08.07.2014 року № 35/36, інформація щодо зазначеного об'єкта занесена до містобудівного кадастру за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773, технічна інвентаризація проводиться, зокрема, перед проведенням державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділення частки з об'єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об'єднання або виділення частки завершений будівництвом об'єкт приймався в експлуатацію.

Згідно із п. 2.8 Тимчасового порядку присвоєння поштових адрес об'єктам нерухомості у місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 25.06.2011 № 1094, питання присвоєння поштових адрес на підставі рішень суду та при поділі об'єктів нерухомого майна шляхом виокремлення окремої поштової адреси опрацьовуються Головним управлінням містобудування та архітектури в порядку, передбаченому п. 2.7 цього Порядку.

Пунктом 2.7 Тимчасового порядку присвоєння поштових адрес об'єктам нерухомості у місті Києві встановлено, що Головне управління містобудування та архітектури розглядає заяви про присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомого майна (окрім присвоєння поштової адреси багатоквартирним житловим будинкам, домоволодінням, жилим будинкам садибного типу, індивідуальним дачним та садовим будинкам, гаражним, садовим, дачним кооперативам (товариствам)) та протягом 2 робочих днів направляє запит до БТІ та Головного управління земельних ресурсів. БТІ та Головне управління земельних ресурсів протягом 5 робочих днів надають погодження присвоєння поштової адреси або відмовляють у погодженні із зазначенням підстав. Головне управління містобудування та архітектури протягом 5 робочих днів з моменту отримання листів від БТІ та Головного управління земельних ресурсів приймає рішення щодо присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомого майна та заносить поштову адресу до єдиного реєстру адрес.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що Позивач повинен був звернутися до Головного управління містобудування та архітектури про присвоєння новоствореному об'єкту нерухомого майна окремої адреси, проте, наданий позивачем лист Департаменту містобудування та архітектури від 26.08.2014 року №8338/0/062/27-14 суперечить вимогам законодавства, оскільки з нього вбачається, що Позивач звернувся для підтвердження поштової адреси квартирі АДРЕСА_1 проте, даним листом зазначено про відсутність даної адреси і в той же час заносить до містобудівного кадастру інформацію про присвоєння адреси.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Позивачем не надано Державному реєстратору документ, що підтверджує присвоєння новоствореному об'єкту нерухомого майна окремої адреси.

Відповідно до п. 10 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011року №1141 (надалі - Порядок №1141), під час розгляду заяви (запиту) державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про: нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав; іпотеку та суб'єкта цього права; обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав.

У відповідності до п 94 Порядку №868, під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння адміністративного збору та/або перенесення відомостей із зазначених реєстрів до Державного реєстру прав. Державний реєстратор у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно використовує реєстраційні дані, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), - у разі їх наявності в органі державної реєстрації прав.

Представник відповідачів зазначає, що Державним реєстратором Гриценко Л.Л. було здійснено пошуки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та встановлено, що у Державному реєстрі іпотек міститься запис №1526624 про наявність іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 531,40 кв.м), іпотекодавець - ОСОБА_1, іпотекодержатель - АКБ «ТАС-Комерцбанк».

Так, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна містяться записи про арешт нерухомого майна: реєстраційним номер обтяження 1259309 за адресою: АДРЕСА_1 (об'єкт обтяження - надбудова двох поверхів житлового будинку), здійснений 26.08.2004 Шостою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ВДВС Печерського району від 20.08.2004 б/н; реєстраційним номер обтяження 2336701 за адресою: АДРЕСА_1 (об'єкт обтяження - надбудова двох поверхів житлового будинку), здійснений 30.08.2005 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 25.08.2005 АА №856986, власник майна - ОСББ «Парламент».

Суд звертає увагу, що з копій Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що станом на час звернення до Державного реєстратора заборони не зняті з спірного майна, яке накладено ВДВС Печерського району, що не заперечує і сам представник Позивача в письмових поясненнях від 06.07.2015 року.

Відповідно до п. 15 Порядку N 868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Отже, на час прийняття Рішення № 21032877 від 29 квітня 2015 року в базі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно була наявна інформація, що накладення арешту на спірне майно, яке на даний час не зняте, а отже, Державний реєстратор діяв у відповідності до законодавства при відмові в реєстрації права власності.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV, Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині щодо визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Гриценко Людмили Леонідівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 21032877 від 29 квітня 2015 року є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині позовних щодо зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_1, Суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд звертає увагу на положення Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_1, буде втручанням в дискреційні повноваження.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук