Справа № 813/1593/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" липня 2015 р. м. Київ К/800/49080/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Моторного О.А.

Приходько І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міського комунального підприємства «Радехівтеплоенерго»

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014

та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2014

у справі № 813/1593/14

за позовом Міського комунального підприємства «Радехівтеплоенерго»

до Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство «Радехівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними дій Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області щодо нарахування Міському комунальному підприємству «Радехівтеплоенерго» в картці особового рахунку пені у розмірі 21 450,57 грн. з податку на додану вартість; визнання протиправними дій щодо погашення нарахованої в картці особового рахунку з податку на додану вартість пені; зобов'язання внести зміни до картки особового рахунку Міського комунального підприємства «Радехівтеплоенерго» з податку на додану вартість.

Заявою про уточнення позовних вимог позивач уточнив суму позовних вимог в розмірі 16 558,08 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2014, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в січні 2013 року Міське комунальне підприємство «Радехівтеплоенерго» звернулось до податкового органу з проханням надати розстрочку податкового боргу з податку на додану вартість та пені.

29.01.2013 податковим органом прийнято рішення № 1 про розстрочення податкового боргу Міському комунальному підприємству «Радехівтеплоенерго» та на підставі рішення укладено договір № 1 про розстрочення податкового боргу на загальну суму 298 480,17 грн., з них 292 670,86 грн. боргу з податку на додану вартість та 5 509,31 грн. боргу по пені, під проценти строком з 27.02.2013 по 27.12.2013.

Зі змісту договору вбачається, що сторони досягли згоди щодо розстрочення податкового боргу та встановили порядок і строки його сплати.

Крім того, судами встановлено що на дату надання розстрочення податкового боргу, а саме: 29.01.2013 по податку на додану вартість сума податкового боргу складала 298 480,56 грн. (в т.ч. основний платіж - 292 670,86 грн. та залишок несплаченої пені - 5 809,70 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що станом на 29.01.2013 пеня, згідно з підпунктом 129.1.1. пункту 129.1. статті 129 Податкового кодексу України, не нарахована, оскільки платником не проводились грошові проплати боргу, а податковий борг зі сплати пені за підприємством рахувався до укладення договору про розстрочення боргу, і в суму боргу за договором про розстрочення податкового боргу дана пеня не включена,оскільки вона нараховувалась до дати укладення договору, що підтверджується даними облікової картки платника податків за 2012-2013 роки.

Суд касаційної інстанції не погоджується з наведеним висновком судів попередніх інстанцій та вважає судові рішення судів обох інстанцій такими, що прийняті з неповним з'ясуванням обставин справи, з огляду на наступне.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. п. 100.1, 100.2 ст. 100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу. Якщо до складу розстроченої (відстроченої) суми входить пеня, то для розрахунку процентів береться сума за вирахуванням суми пені. Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

Порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики (п. 100.13 ст. 100 зазначеного Кодексу).

Згідно з п. п. 1.4, 1.9 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2012 № 1261, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.2012 за № 2143/22455, розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) вважається наданим, якщо на підставі заяви платника податків прийнято відповідне рішення органу державної податкової служби та укладено договір про розстрочення (відстрочення). Визначення сум грошових зобов'язань (податкового боргу), що підлягають розстроченню (відстроченню), здійснюється за даними автоматизованої інформаційної системи, що ведеться органами державної податкової служби. Строк дії розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання починається з дати, визначеної законом для сплати податку, збору, які передбачено розстрочити (відстрочити), та закінчується датою, зазначеною у договорі, за винятком випадків дострокового погашення такого грошового зобов'язання. Строк дії розстрочення (відстрочення) податкового боргу починається з дати прийняття органом державної податкової служби рішення про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу) та закінчується датою, зазначеною у договорі про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу), за винятком випадків дострокового погашення такого податкового боргу.

В даному випадку судами обох інстанцій не досліджено питання наявності на момент дії укладення договору про розстрочення суми податкового боргу позивача в останнього суми пені в розмірі, заявленому в позові, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, та чи включена така сума пені до складу розстроченого податкового боргу.

Для цього необхідно дослідити зворотній бік картки особового рахунку позивача за 2013 рік, умови договору про розстрочення податкового боргу та розрахунок нарахування пені.

Надаючи оцінку правомірності дій податкового органу, судам необхідно дослідити правовий механізм регулювання спірних правовідносин з відповідним розмежуванням висновків щодо передумов та наслідків юридичних фактів у межах спірних правовідносин.

Крім того, частиною 1 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.

Слід зазначити, що при ухваленні судового рішення судом першої інстанції, на що не звернув увагу суд апеляційної інстанції, не було враховано заяву позивача про уточнення позовних вимог (а.с. 107).

Даний недолік не може бути усунутий судом касаційної інстанції, з урахуванням меж перегляду справи в суді касаційної інстанції, визначених ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міського комунального підприємства «Радехівтеплоенерго» задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2014 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді О.А. Моторний
І.В. Приходько