Справа № 826/11091/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Індустріальні та дистрибуційні системи" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2013 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Індустріальні та дистрибуційні системи" до Міністерства доходів і зборів України (на даний час - Державна фіскальна служба України), Міжрегіонального головного управління Міндоходів-Центральний офіс з обслуговування великих платників податків (на даний час - Міжрегіональне головне управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.04.2013р. та скасування рішення №5872/6/99-99-10-05-15 від 01.07.2013р.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Приватного акціонерного товариства "Індустріальні та дистрибуційні системи" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Міністерства доходів і зборів України (на даний час - Державна фіскальна служба України), Міжрегіонального головного управління Міндоходів-Центральний офіс з обслуговування великих платників податків (на даний час - Міжрегіональне головне управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників), в якому просив скасувати податкове повідомлення - рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів-Центральний офіс з обслуговування великих платників податків № від 22.04.2013 та рішення Міністерства доходів і зборів України №5872/6/99-99-10-05-15 від 01.07.2013 про результат розгляду повторної скарги позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно установлено судом першої інстанції, на підставі п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 та ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ з наступними змінами та доповненнями (далі - ПК України) та згідно з наказом Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 21.03.2013 №290 Центральним офісом було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ПАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на прибуток за півріччя 2012 року. За результатами перевірки складено акт від 05.04.2013 № 353/40-20/24364528 (далі - Акт перевірки).

На підставі висновків Акта перевірки податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.04.2013 № , яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 1 335246,60 грн. за несвоєчасну сплату податку на прибуток за порушення пункту 57.1 статті 57 ПК України.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивачем було подано скаргу до Міністерство доходів і зборів України, за результатом розгляду якої Міністерство доходів і зборів України прийняло рішення від 01.07.2013 № 5872/6/99-99-10-05-15, яким податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарга позивача - без задоволення.

З матеріалів справи також вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Індустріальні та дистрибуційні системи» (далі по тексту - ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи») було подано декларацію з податку на прибуток за півріччя 2012 року засобами електронного зв'язку 30 липня 2012 року.

В даній декларації позивач зазначив наступні показники: податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 14 Декларації) в сумі 24 999 524,00 грн.; податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу (звітного) податкового періоду (рядок 16 Декларації) в сумі 20 860 995,00 грн.; сума авансового внеску при виплаті дивідендів, нарахована за результатами останнього календарного кварталу звітного (податкового) періоду, що має бути сплачена за місцезнаходженням юридичної особи (рядок 22 Декларації) в сумі 5 033 847,00 грн.

Граничний термін сплати узгоджених податкових зобов'язань - 19.08.2012. Станом на 19.08.2012 задекларована сума 25 894 842 грн. була сплачена ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Державного бюджету не в повному обсязі.

В обліковій картці ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, обліковувалось 19 218 608, 94 грн. переплати.

Отже, в результаті зазначеного у позивача обліковувався податковий борг в сумі 6 676 233,06 грн.

Засобами електронного зв'язку 20 серпня 2012 року позивачем до податкового органу було подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за півріччя 2012 року.

В уточненій декларації з податку на прибуток за півріччя 2012 року позивач зазначив наступні показники: податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу (звітного) податкового періоду (рядок 16 Декларації) в сумі 14 149 941, 00 грн.; сума авансового внеску при виплаті дивідендів, нарахована за результатами останнього календарного кварталу звітного (податкового) періоду, що має бути сплачена за місцезнаходженням юридичної особи (рядок 22 Декларації) в сумі 5 033 847, 00 грн.; зменшення податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду, що уточнюється (від'ємне значення (рядок 16 - рядок 16 Податкової декларації, яка уточнюється) (рядок 26 Декларації) в сумі 6 711 054,00 грн.

Таким чином, позивач зменшив свої податкові зобов'язання у зв'язку із виплатою дивідендів акціонерам.

Водночас, листом від 22.08.2012 № 7369/10/40-250 Окружна державна податкова служба - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби повідомила позивача про невизнання податковою звітністю уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток за півріччя 2012 року за реєстраційним № від 20.08.2012, оскільки зазначений документ складено з порушенням норм статті 48 ПК України.

Жодних доказів того, що позивачем оскаржено дії податкового органу щодо не прийняття уточнюючої податкової звітності суду не надано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в порушення вимог статті 126 ПК України узгоджену суму грошового зобов'язання не було сплачено в строки, встановлені статтею 57 ПК України, у зв'язку з чим до позивача правомірно було застосовано штрафні санкції шляхом прийняття оспорюваного податкового-повідомлення-рішення.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам цієї справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки контрольний захід проведено на підставі відповідного рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Таким чином, колегія суддів знаходить необґрунтованими посилання позивача на порушення відповідачем його прав шляхом проведення позапланової невиїзної документальної перевірки.

У відповідності до п.46.1ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з пунктом 48.1 статтею 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Відповідно до п.48.3ст.48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Як установлено судом першої інстанції, на момент сплати податкового зобов'язання з податку на прибуток у позивача обліковувався податковий борг в сумі 6 676 233,06 грн.

Відповідно до пункту 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як убачається зі змісту Акта перевірки, повне погашення ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» відповідно платіжних доручень на сплату грошового зобов'язання від 20.09.2012, 28.09.2012, 08.10.2012 та 23.10.2012 податкового боргу позивачем було здійснено 23.10.2012.

Зважаючи на те, що уточнююча податкова звітність ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» податковим органом прийнята не була у зв'язку з невідповідністю вимогам податкового законодавства, а самостійно визначені податкові зобов'язання з податку на прибуток за півріччя 2012 року у поданій засобами електронного зв'язку декларації 30.07.2012 у визначений ПК України строк виконані не були, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість нарахування позивачу штрафних санкцій в сумі 1 335246,60 грн. за несвоєчасну сплату ним податку на прибуток у зв'язку порушенням вимог пункту 57.1 статті 57 ПК України.

Що стосується позову в частині вимог про скасування рішення Міністерства доходів і зборів України №5872/6/99-99-10-05-15 від 01.07.2013 про результат розгляду повторної скарги Приватного акціонерного товариства "Індустріальні та дистрибуційні системи", колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі змістом пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Тим часом пункт 56.19 статті 56 ПК України визначає, що у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимими, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Позивач в своєму позові позивач не зазначає, яким чином рішення Міністерства доходів і зборів України №5872/6/99-99-10-05-15 від 01.07.2013, прийняте за результатами розгляду повторної скарги, порушує його права, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Отже, рішення Міністерства доходів і зборів України №5872/6/99-99-10-05-15 від 01.07.2013 про результат розгляду повторної скарги ПрАТ "Індустріальні та дистрибуційні системи" не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку, отже саме по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов'язки, що виключає передумови для здійснення захисту права або законного інтересу позивача шляхом скасування такого рішення, а тому відповідна позовна вимога є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом у постанові від 20 травня 2015 року по справі № К/800/63692/14.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Індустріальні та дистрибуційні системи" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Повний текст ухвали виготовлено - 06.07.15р.

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.