Справа № 2-а/593/114/2014
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року № 876/230/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гінди О.М.
суддів: Курильця А.Р., Ніколіна В.В.
за участю секретаря судових засідань: Щерби С.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області на постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
встановив:

22.10.2014 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до УПФ України в Бережанському районі Тернопільської області у якому просив визнати протиправною відмову відповідача у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) та зобов`язати призначити таку пенсію з вересня 2014 року і в подальшому.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що маючи необхідний спеціальний стаж на посадах в системі охорони здоров`я, він у вересні 2014 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закон № 1788-XII. Однак, УПФ України в Бережанському районі Тернопільської області своїм листом від 14.10.2014 № 409401-03 відмовило у призначенні такої пенсії, посилаючись на те, що йому необхідно документально підтвердити своє основне місце роботи в періоди з 16.03.1987 по 18.05.1987, з 13.07.1987 по 28.06.1988, а також документально підтвердити факт проходження ним строкової військової служби в період із 30.06.1988 по 18.05.1990 в закладах охорони здоров`я. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідно до записів у його трудовій книжці, його спеціальний стаж роботи в системі охорони здоров`я становить більше 25 років. Крім цього, ним було подано до відповідача довідку про те, що він дійсно проходив військову службу на посаді санітарного інструктора в період з 30.06.1988 по 18.05.1990. Також позивач вказує на те, що з 16.03.1987 він працював в Саранчуківській СВА на посадах медреєстратора 0,5 ставки та лаборанта 0,5 ставки, тобто був зайнятий повний робочий день. 18.05.1987 його було звільнено у зв`язку із призовом на строкову військову службу, однак через деякі обставини, його не призивали на строкову військову службу, а тому 13.07.1987 року його знову було прийнято на вказані посади де він працював до 28.06.1988, звідки звільнено у зв`язку із призовом на строкову військову службу.
Постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 21.11.2014 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії УПФ України в Бережанському районі Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років на пільгових умовах на підставі п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII та зобов`язано призначити і виплачувати таку пенсію з часу звернення. Постанову суду в межах стягнення за один місяця допущено до негайного виконання.
Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що період роботи позивача в Саранчуківській СВА де він працював на посадах медреєстратора 0,5 ставки та лаборанта 0,5 ставки, не може бути врахований для призначення пенсії за вислугою років, оскільки робота на посаді медреєстратора не відноситься до середнього медичного персоналу, а з записів у трудовій книжці не можна встановити, яка з цих посад була основною роботою. Також апелянт вказує на неможливість зарахування до цього стажу періоду проходження строкової служби, оскільки у наданій позивачем довідці не вказано заклад охорони здоров`я, у якому ОСОБА_1 проходив військову службу. Крім того, апелянт вказує на те, що для зарахування періоду роботи у Головному управлінні Держсанепідемслужби у Тернопільській області позивачу необхідно подати статут або положення, чого ним не зроблено.
Представник апелянта у судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Враховуючи те, що усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, у відповідності до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вважаючи, що має більше 25 років спеціального стажу роботи в системі охорони здоров`я, у вересні 2014 року звернувся до УПФ України в Бережанському районі Тернопільської області із письмовою заявою та доданим до неї необхідними документами про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII.
Однак, відповідач своїм листом від 14.10.2014 № 4094/01-03 повідомив, що йому відмовлено у призначенні вказаної пенсії. Така відмова мотивована необхідністю документального підтвердження позивачем основного місця роботи в Саранчуківській СВА з 16.03.1987 по 18.05.1987 та з 13.07.1987 по 28.06.1988, оскільки у ці періоди він працював на посадах медреєстратора 0,5 ставки та лаборанта 0,5 ставки, а з трудової книжки не вбачається можливим встановити, яка з цих посад була основним місцем праці.
Також відмовляючи у призначенні пенсії, Пенсійний орган вказав, що для зарахування спеціального стажу в Головному управлінні Держасанепідемслужби у Тернопільській області, необхідно представити статут або положення, що затверджене відповідним органом.
Крім того, відповідач відмовив позивачу у зарахуванні періоду проходження строкової військової служби з 30.06.1988 по 18.05.1990 на посаді санінструктора згідно довідки Бережанського ОВК від 15.08.2014 № 185, оскільки для зарахування цього періоду, позивачу необхідно звернутись до військового комісаріату для проведення запиту в архів Міністерства оборони України з метою документального підтвердження факту проходження військової служби в закладах охорони здоров`я МО України на посадах середнього медичного персоналу, які передбачені Порядком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затвердженого постановою КМ України від 04.11.1993 № 909 (далі Постанова № 909).
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки позивач у періоди з 16.03.1987 по 18.05.1987 та з 13.07.1987 по 28.06.1988 працював в Саранчуківській СВА на посадах медреєстратора 0,5 ставки та лаборанта 0,5 ставки, з яких посада лаборанта, відноситься до посад середнього медичного персоналу, яка передбачена Постановою № 909, а від так зараховується до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років. Також суд першої інстанції зазначив, що посади лаборанта і медреєстратора були рівними, тобто позивач був зайнятий повний робочий день, така робота виконувалась у межах одного закладу. Крім того, суд першої інстанції вказав на протиправність відмови у зарахуванні до пільгового стажу період строкової служи позивача, оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження строкової військової служби, зараховується до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах, якщо особа на час призову на військову службу працювала на посадах, що дають право на пенсію на пільгових умовах. Оскільки із матеріалів справи встановлено, що на час призову на строкову військову службу позивач працював на посаді лаборанта, яка дає право на пенсію за вислугу років, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність незарахування військової служби при призначенні пенсії згідно п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII.
Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на таке.
Проходження військової служби та виконання військового обов`язку було і є обов`язком громадянина, ухилення від яких тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби або виконанням обов`язку, недопустимі.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», військова служба зараховується до стажу роботи незалежно від місця її проходження.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 8 вказаного Закону визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, з аналізу наведених вище правових положень можна дійти висновку, що період проходження громадянами військової служби зараховується до їх спеціального стажу, якщо особа на момент призову на строкову військову службу працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений Постановою № 909, згідно якого лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) мають право на пенсію за вислугою років.
Пунктом 1.2 «Амбулаторно-поліклінічні заклади» Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385 передбачено сільські лікарські амбулаторії, фельдшерсько-акушерські пункти, а п. 2.1 «Санітарно-епідеміологічні заклади» районні санітарно-епідеміологічні станції.
У розділі «Фахівці» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 78 «Охорони здоров`я»), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 № 117 значаться посади лаборанта, помічника лікаря-епідеміолога та фельдшера.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 16.03.1987 по 18.05.1987 та з 13.07.1987 по 28.06.1988 працював в Саранчуківській СВА на посадах медреєстратора 0,5 ставки та лаборанта 0,5 ставки, тобто був зайнятий повний робочий день, що вбачається із записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 виданій 21 березня 1987 року на ім`я позивача, а також підтверджується копією особової картки позивача від 19.03.1987 форми № Т-1.
Отже, з наведених обставин справи судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач протягом періодів з 16.03.1987 по 18.05.1987 та з 13.07.1987 по 28.06.1988 працював в Саранчуківській СВА, зокрема, на посаді лаборанта 0,5 ставки, яка відноситься до середнього медичного персоналу, робота на якій відповідно до п. «е» ст. 55 Закону та Порядку № 909, дає право на призначення пенсії за вислугою років.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що позивачем не надано доказів того, що посада лаборанта була його основним місцем праці, оскільки наведені вище правові положення не ставлять у залежність виникнення у позивача права для призначення пенсії за вислугою років, від того, чи така посада була основним місцем праці.
Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 30.06.1988 призваний на військову службу у військову частині № НОМЕР_3 , у якій проходив службу до18.05.1990. Згідно записів у військовому квитку, військово-облікова спеціальність позивача санітарний інструктор середніх медичних спеціалістів.
Те, що позивач проходив строкову військову службу на посаді санітарного інструктора, підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки № 44 від 06.04.2012 виданою Бережанським об`єднаним районним військовим комісаріатом.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не враховано до спеціального стажу період проходження позивачем строкової військової служби.
Відмовляючи у призначенні пенсії відповідач також безпідставно вказав, що для зарахування періоду роботи у Головному управлінні Держсанепідемслужби у Тернопільській області, необхідно представити статут або положення затверджене відповідним органом, оскільки подання таких документів не передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2015 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2015 за № 1566/11846.
Пунктом 4.2 цього Порядку визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію зокрема, видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Згідно затвердженого вказаним Порядком додатку 3, такий повинен містити розписку-повідомлення у якому зазначаються документи, які необхідно подати та строк їх подання.
Судом апеляційної інстанції, з метою повного з`ясування обставин справи, витребувано у відповідача документи з якими позивач звертався за призначенням пенсії та встановлено, розписка-повідомлення не містить жодних записів щодо необхідності подання будь-яких документів, а тому відмова у призначенні пенсії не може ґрунтуватись на неподанні особою якихось документів.
Крім того, тим же п. 4.2 Порядку надано право органу, що призначає пенсію вимагати від підприємств, установ та організацій подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, у разі необхідності перевірки, Пенсійний орган не був позбавлений можливості звернутися до відповідних установ чи організацій, для отримання їх статуту чи положення, а також перевірки тих чи інших документів.
Суд апеляційної інстанції дослідивши записи у трудовій книжці позивача, його військовий квиток та інші наявні у справі докази, встановив, що станом на дату звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років, з урахуванням періодів роботи з 16.03.1987 по 18.05.1987, з 13.07.1987 по 28.06.1988, а також строкової військової служби з 30.06.1988 до18.05.1990, його стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, становить більше 25 років, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправною відмову відповідача у призначенні такої пенсії та зобов`язав її призначити і виплатити. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.
Однак, суд першої інстанції задовольнивши позов, не витребував у відповідача заяву позивача про призначення пенсії та не визначив дату з якої слід призначити і виплатити пенсію, що має істотне значення під час вирішення цього спору.
Із наданих відповідачем документів, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся 18.09.2014, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до ст.ст. 11, 195 КАС України вважає за необхідне уточнити у резолютивній частині постанови дату, з якої слід призначити та виплачувати пенсію, а саме з 18.09.2014.
Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті, однак із помилковим застосуванням норм матеріального права, оскаржену постанову слід змінити.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області задовольнити частково.
Постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2014 року у справі № 593/1450/14-а (2а/593/114/2014) змінити, вказавши у абзаці 3 резолютивної частини цієї постанови дату, з якої слід призначити та виплатити пенсію, а саме з 18.09.2014.
У решті постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2014 року у справі № 593/1450/14-а (2а/593/114/2014) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.
На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: А.Р. Курилець

В.В. Ніколін
Постанова у повному обсязі складена та підписана 10.07.2015.