Справа № 804/5359/15
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2015 р. Справа № 804/5359/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
від позивача - від відповідача - ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про скасування карти відмови, визнання недійсним та скасування рішення про коригування митної вартості,-
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підприємством для митного оформлення і підтвердження митної вартості товару виконано всі вимоги Митного кодексу України (далі-МК України) для підтвердження правомірності застосування основного методу визначення митної вартості. Надані документи підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, дозволяють провести обчислення митної вартості. За таких обставин, на думку позивача, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації підлягають визнанню протиправними та скасуванню,
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Представник відповідача у відкритому судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Також, представник відповідача надав письмові заперечення, в яких зазначив, що оскаржені рішення винесено у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки в результаті контролю правильності визначення митної вартості товару було встановлено, що документи, подані позивачем під час митного оформлення, містять розбіжності та викликають сумніви у повноті врахування складових частин митної вартості. З оглядом на вказане, митний орган дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування основного методу визначення митної вартості товарів та застосував другорядний метод - резервний. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає оскаржені рішення правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, між ПАТ «ДМКД» (покупець) та компанією «ASIA MINERALS LIMITED», Гонконг (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт від 09.09.2014р. №14-1566-12 та додаткові угоди до нього №1 від 16.09.2014р., №2 від 30.09.2014р., предметом якого є купівля-продаж феросплавів (товар), асортимент, кількість, ціна, строки постачання та технічні умови якого відображаються у додатках до цього контракту.
Згідно додатку №1 від 09.09.2014р. та додаткової угоди №2 від 30.09.2014р. до контракту продавець постачає позивачу феросилікомарганець, ФСМн17 виробництва «SARDA ENERGY AND MINERALS LIMITED», Індія, «MODERN INDIA CON-CAST LIMITED», Індія у кількості 1 000 мт, ціною 1 138 доларів США/мт на загальну суму 1 138 000 доларів США на умовах DАР ст. Правда Придніпровської залізниці, м. Дніпродзержинськ, Україна, код станції 451701 (Інкотермс 2010).
29.09.2014р. для здійснення митного оформлення вказаного товару позивач звернувся до Дніпропетровської митниці, а саме до митного посту «Дніпродзержинськ» та надав заповнену митну декларацію (далі МД) №110010000/2014/021864.
Позивачем у вказаній митній декларації митну вартість імпортованого товару визначено із застосуванням першого (основного) методу за ціною контракту від 09.09.2014р. №14-1566-12.
З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару відповідач зобовязав ПАТ «ДМКД» протягом 10 календарних днів надати (за наявності) наступні додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (контрактом, угодою); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) виписку з бухгалтерської документації; 7) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 9) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 10) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; 11) копію митної декларації країни відправлення.
В звязку з ненаданням додаткових документів 10.10.2014р. відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №110010000/2014/600337/1 та застосовано другорядний метод визначення митної вартості резервний.
Вказаним рішенням митна вартість товару визначена Дніпропетровською митницею у розмірі 1,4400 доларів США за одиницю, загальна вартість склала 350 504 доларів США, що ґрунтується на раніше визнаній митним органом митній вартості товару за МД №702020002/2014/6118 від 29.07.2014р.
Позивач, скориставшись наданим йому ст.55 МК України правом, 15.10.2014р. задекларував зазначений вантаж, а митниця здійснила оформлення товару та випустила його у вільний обіг за МД №110010000/2014/022077.
Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач подав відповідачу висновок ТПП №ГО-4752 від 21.10.2014р., проте, листом №622/04-50-25-2 від 10.12.2014р. Дніпропетровська митниця повідомила ПАТ «ДМКД» про відсутність підстав для визнання заявленої декларантом митної вартості товарів та для скасування рішення про коригування митної вартості товарів №110010000/2014/600337/1 від 10.10.2014р., вказане рішення залишається чинним.
Розглядаючи спірні взаємовідносини, суд керується наступним.
Відповідно до ч.1 ст.246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Як зазначено в ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу).
Згідно до ч.2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Судом встановлено, що на виконання вищевказаної норми МК України, позивач визначив та заявив митну вартість товару за поданою митною декларацією за основним методом - за ціною контракту.
Приписами ч.1 ст.53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
До переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 МК України).
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Проаналізувавши вказані норми, суд приходить до висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках.
Даний висновок базується на положеннях основного принципу, закріпленого у ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі «Оцінка товарів для митних цілей» від 30.10.1947р. в редакції від 15.04.1994р., згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Суд не погоджується з вказаним висновком митного органу, оскільки з наданої декларантом митному органу додаткової угоди №2 від 30.09.2014р. до контракту від 09.09.2014р. №14-1566-12 вбачається, що пункт «Виробник» в додатку №1 від 09.09.2014р. викладено в редакції, де виробником товару зазначено компанію «MODERN INDIA CON-CAST LIMITED», Індія. За вказаних обставин зміни до ціни контракту не вносилося, а отже, ціна контракту залишилася на рівні, визначеному раніше додатком №1 від 09.09.2014р.
Також, суд вважає необґрунтованими твердження митного органу щодо неможливості проведення перевірки розрахунків щодо ціни товару з урахуванням ненадання декларантом розрахунків ціни, яка відповідно до п.2.1 контракту розраховується за формулою CRU (WE spot USD/МТ) +50 USD, за метричну тону, де CRU (WE spot USD/МТ) це котирування видання «Bulk Ferroalloys Monitor», за місяць, що передує місяцю відвантаження, тобто за червень 2014р.
При цьому, суд зазначає, згідно до ч.1 ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Дослідивши зазначені документи, суд приходить до висновку, що вказана поставка партії товару відповідає умовам контракту №14-1566-12 від 09.09.2014р., а саме ціні контракту, яка визначена у розмірі 1 138 доларів США/мт.
Крім того, суд вважає безпідставними висновки відповідача щодо не підтвердження позивачем передоплати за поставлену партію товару у звязку з поданням не належно завіреної копії платіжного документу свіфт від 23.09.2014р. на суму 297 928,4 доларів США, а також порушення ним умов оплати за контрактом, а саме ненадання документів про оплату поставленого товару у повному обсязі після встановленого умовами контракту терміну його оплати з огляду на наступне.
Відповідно до п.3.2 контракту датою поставки товару при поставці залізничним транспортом вважається дата календарного штемпеля станції Правда Придніпровської залізниці на залізничній накладній.
Згідно до залізничної накладної №4225142 від 24.09.2014р. товар поставлено 28.09.2014р.
Позивачем надано суду копію банківського платіжного документу (SWIFT) від 23.09.2014р. на суму 297 928,4 доларів США з штампом банківського відділення, що свідчить про здійснення позивачем 85% оплати за товар за умовами контракту.
Разом з тим, ненадання позивачем платіжних документів про оплату 15% поставленого товару не суперечить вимогам ч.2 ст.53 МК України, в якій вказано, що платіжні банківські документи надаються, якщо рахунок сплачено.
При цьому, суд зазначає, що незалежно від строків оплати поставленого товару, усі складові митної вартості і загальна величина митної вартості залишаються незмінними.
Також, відповідачем у оскаржених рішеннях вказано, що, згідно умов зовнішньоекономічного контракту від 09.09.2014р. №14-1566-12 та додатку до нього №1 від 09.09.2014р., поставка товару здійснюється на умовах DАР ст. Правда Придніпровської залізниці. Контрактна вартість товару заявлена декларантом як митна вартість, тому з урахуванням умов постачання DАР Дніпродзержинськ, вартість транспортування від виробника до пункту призначення є складовою вартості товару за контрактом, заявленої декларантом як митна вартість. Відповідно до заяви ПАТ «ДМКД», що викладена у листі від 24.09.2014р. №062Д/1715, підтвердження транспортної складової територією України неможливе. Згідно до відомостей залізничної накладної від 24.09.2014р. №4225142 усього сплачено відправником 68 600,74 грн. за транспортування імпортованого вантажу у 8 залізничних вагонах зі станції відправлення ОСОБА_4 порт до ст. призначення Правда, Придніпровської залізниці, що свідчить про наявність додаткових витрат по перевантаженню імпортованого товару із контейнерів у залізничні вагони. За відомостями контракту від 09.09.2014р. №14-1566-12, додатку №1 від 09.09.2014р. до нього та залізничної накладної від 24.09.2014р. №4225142 відправником вантажу залізничним транспортом є ТОВ «Града логістик», ОСОБА_4. При цьому відсутні документи щодо відносин зазначеного підприємства з покупцем або продавцем щодо відшкодування витрат стосовно перевезення територією України залізничним транспортом.
Крім того, відповідачем зазначено, що за відомостями наданого до митного оформлення коносаменту №564544670 від 28.08.2014р., що виданий в Гонконзі, вантаж 16.07.2014р. відвантажено у 11 20-футових контейнерах на борт судна «AEGAN EXPRESS». За інформацією ЄАІС, яка отримана від морських агентів Агентська організація ТОВ «Маерск Україна ЛТД», зазначені контейнери відправлені з Китаю, порт Xinjang на судні «MAERSK LONDRINA». Транспортні документи щодо транспортування вантажу з Китаю, порт Xinjang на судні «MAERSK LONDRINA» декларантом до митного оформлення не надано. Отже, наявні підстави вважати, що імпортований товар доставлений судном «AEGAN EXPRESS» з індійського порту Haldia до порту Китаю Xinjang, перевантажений на судно «MAERSK LONDRINA» та доставлений до порту призначення ОСОБА_4. Зазначене свідчить про наявність додаткових витрат у транспортній складовій.
Суд не погоджується з вказаними висновками відповідача, оскільки відповідно до правил Інкотермс 2010, термін «DАР (постачання до місця призначення)» означає, що продавець виконав своє зобовязання по постачанню, коли він надав покупцю товар, випущений в митному режимі експорту та готовий к розвантаженню з транспортного засобу, який прибув у зазначене місце. Умови постачання DАР зобовязують продавця нести всі витрати та ризики, що повязані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи збори для експорту з країни призначення. Вказані умови постачання можуть застосовуватися при транспортуванні товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані перевезення.
Відповідно до ст.133 Кодексу торговельного мореплавства України, за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобов'язується перевезти доручений йому відправником вантаж з порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату (фрахт).
Приписами ст.ст.134, 135 вказаного Кодексу встановлено, що документом, який підтверджує наявність і зміст договору морського перевезення вантажу, є коносамент.
Правовідносини між перевізником і одержувачем вантажу визначаються коносаментом. Умови договору морського перевезення, не викладені в коносаменті, обов'язкові для одержувача, якщо в коносаменті зроблено посилання на документ, в якому вони викладені.
Згідно із загальноприйнятими умовами морського лінійного перевезення, перевізник на власний розсуд без сповіщення вантажовласника має право перевозити вантаж будь-яким маршрутом, вивантажувати його у будь-якому порту і доставляти на будь-якому судні. Для скорочення числа портів заходження великотоннажних океанських суден на даний час широко застосовується система фідерного обслуговування, при якій вантаж між портами заходження океанських суден і іншими портами регіону перевозиться малотоннажними фідерними судами за договорами морського перевезення не з оригінальним вантажовласником, а з океанською лінією і за її рахунок. Таке перевезення покривається коносаментом фідера, в якому в якості відправника зазначається агент океанської лінії в порту перевалки вантажу, а в якості одержувача - агент тієї ж лінії в порту призначення. При укладанні договору на морське перевезення на великі відстані місцеве фідерне перевезення входить в суму фрахту та додаткової сплати не потребує.
Фідерний коносамент є службовим документом океанської лінії і не виходить за її межі, в нім міститься інформація про договір між океанським і фідерним перевізником і ні океанський, ні фідерний перевізник не зобов'язані не тільки передавати, але і пред'являти його вантажовласнику. Інформація, що міститься в коносаменті фідера, не може мати доказової сили відносно характеру вантажу, оскільки він оформляється за заявою агента океанської лінії, який оригінальної інформації про вантаж не має в розпорядженні, а автоматично переносить всі відомості з океанського коносамента. Виходячи з викладеного, повноцінним коносаментом, виданим у рамках виконаної зовнішньоторговельної угоди і що містить достовірну інформацію про вантаж, є тільки океанський коносамент. Відомості, що містяться в океанському коносаменті, потрібні і достатні для здійснення митних операцій по митному декларуванню товарів.
З огляду на наведене, суд зазначає, що за умовами контракту від 09.09.2014р. №14-1566-12 всі транспортні витрати на доставку товару до місця призначення - ст. Правда, Придніпровської залізниці, м. Дніпродзержинськ, Україна, на його завантаження перевантаження, на експедицію вантажу несе продавець.
Отже, матеріалами справи судом встановлено, що транспортні витрати включені до ціни контракту та повністю враховані у заявленій позивачем митній вартості товару.
Крім того, з урахуванням зазначеного, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо неможливості зясування з коносаменту №564544670 від 28.08.2014р., в якому зазначено, що фрахт передплачений, яким чином розподілено транспортні витрати між продавцем та покупцем.
Таким чином, дослідивши основні та додаткові документи, що надавалися позивачем до митного оформлення, суд не вбачає в них розбіжностей щодо числового значення складових митної вартості.
Також, суд приходить до висновку, що позивачем при митному оформленні товару надано відповідачу всі обов'язкові документи, передбачені ст.53 МК України, які підтверджують застосування декларантом основного методу визначення вартості товару - за ціною контракту.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Приписами ст.58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно до ч.2 та ч.4 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. При цьому, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до п.6 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 13.07.2012р. №362, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим ч.5-ч.8 ст.58 МК України, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.
В силу п.7 розділу 2 Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.
Згідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-ч.4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 МК України.
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов'язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Приписами ч.3 ст.54 МК України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.
З огляду на те, що судом встановлено надання позивачем митному органу всіх обов'язкових документів, передбачених ст.53 МК України, а також встановлено відсутність розбіжностей у документах, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості товару за МД №110010000/2014/021864 від 29.09.2014р., суд приходить до висновку про протиправність застосування відповідачем другорядного методу визначення митної вартості товару, а саме - резервного.
За змістом частин 4, 5 ст.11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги за заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 ст.86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 13 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1