Справа № 2а-6310/09/0870
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2009-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2009 року о 10 год. 27 хв. Справа № 2а-6310/09/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н.В.

при секретарі Горбовій І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, м. Запоріжжя

до: Запорізької обласної державної адміністрації, м. Запоріжжя

про зобовязання вчинити дії,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, НОМЕР_1 від 06.02.2001 р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 08-43/2667 від 30.09.2008 р.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Запорізької обласної державної адміністрації в якому просить суд зобовязати Запорізьку обласну державну адміністрацію скасувати проведення у Запорізькій області заходів, проведення яких на підставі Указу Президента України № 250/2007 та Закону України «Про голодомор 1932-1933 років в Україні» № 376-V вона зобовязана виконувати; зобовязати відповідача демонтувати голодоморні памятні знаки, встановлення яких у Запорізькій області, передбачено Указом Президента України № 250/2007 та Законом України «Про голодомор 1932-1933 років в Україні» № 376-V. В обґрунтування позову посилається на те, що Указ Президента України № 250/2007 «Про заходи у звязку з 75-ми роковинами Голодомору 1932-1933 років в Україні» та Закон України «Про голодомор 1932-1933 років в Україні» № 376-V розділили суспільство на дві частини, одна з яких визнає факт голоду, а інша голодомору в 1932-1933 р. р. Зазначає, що вказані нормативні акти засновані на тому, що в Україні нібито мали місце умисні масові вбивства людей та народів, але на думку позивача це є неправдою, та не ґрунтуються на загальновідомих історичних фактах. У звязку із цим вважає, що обовязки, які покладаються на Запорізьку обласну державну адміністрацію для виконання вказаних актів, зокрема проведення заходів щодо увічнення памяті жертв голодомору та спорудження памятних знаків, є протиправними та суперечать здоровому глузду. Також позивач просить суд в мотивувальній частині рішення встановити, що умисні масові вбивства людей та народів, голодомор і геноцид навязані Законом України № 376-V та Указом Президента України № 250/2007 є неправдивими; звинувачені в умисних масових вбивствах, голодоморі та геноциді - СРСР, УРСР, комунізм та радянські люди є непричетними до цих злочинів; Президент України ОСОБА_3 сфальсифікував загальновідомий історичний факт голоду 1932-1933 р. р. неправдивим умисним звинуваченням у масових вбивствах людей, голодоморі і геноциді.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги, з підстав викладених у позові.

Відповідач позов не визнає, в письмових запереченнях від 09.12.2009 р. вх. № 25017 вказує, що оскільки Закон України «Про голодомор 1932-1933 років в Україні» № 376-V так і Указ Президента України від 28.03.2007 р. № 250/2007 «Про заходи у звязку з 75-ми роковинами Голодомору 1932-1933 років в Україні» є чинними та обовязковими для виконання, тому вимога позивача зобовязати облдержадміністрацію вжити заходів, направлених на невиконання нормативно-правових актів суперечить Конституції України та Закону України «Про місцеві державні адміністрації». На підставі викладено, просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи в обґрунтування заперечень проти позову.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

28.11.2006 р. Верховною Радою України прийнято Закон «Про голодомор 1932-1933 років в Україні» № 376-V, відповідно до якого Голодомор 1932 - 1933 років в Україні визнано геноцидом Українського народу. Статтею 3 вказаного Закону зобовязано органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень: брати участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері відновлення та збереження національної пам'яті Українського народу; сприяти консолідації та розвитку української нації, її історичної свідомості та культури, поширенню інформації про Голодомор 1932 - 1933 років в Україні серед громадян України та світової громадськості, забезпечувати вивчення трагедії Голодомору в навчальних закладах України; вживати заходів щодо увічнення пам'яті жертв та постраждалих від Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, в тому числі спорудження у населених пунктах меморіалів пам'яті та встановлення пам'ятних знаків жертвам Голодомору; забезпечувати в установленому порядку доступ наукових та громадських установ і організацій, вчених, окремих громадян, які досліджують проблеми Голодомору 1932 - 1933 років в Україні та його наслідки, до архівних та інших матеріалів з питань, що стосуються Голодомору.

Статтею 106 Конституції України передбачено, що Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

Указом Президента України від 28.03.2007 р. № 250/2007 «Про заходи у звязку з 75-ми роковинами Голодомору 1932-1933 років в Україні» встановлено план заходів на 2007 - 2008 роки у зв'язку з 75-ми роковинами Голодомору 1932 - 1933 років в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Закон України «Про голодомор 1932-1933 років в Україні» № 376-V та Указ Президента України від 28.03.2007 р. № 250/2007 «Про заходи у звязку з 75-ми роковинами Голодомору 1932-1933 років в Україні» на даний час є чинними та не скасовані в установленому законом порядку.

Отже, відповідач, виконуючи покладені на нього Законом та Указом обовязки, забезпечує їх виконання в межах наданих йому повноважень. Тож вимоги позивача про зобовязання Запорізьку обласну державну адміністрацію скасувати проведення в Запорізькій області заходів передбачених вказаними нормативним актами суперечать чинному законодавству.

В задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідача демонтувати голодоморні памятні знаки суд також відмовляє у звязку із відсутністю для цього правових підстав.

Також слід зауважити, що обставини, які позивач просить суд встановити у мотивувальній частині рішення, взагалі не відносяться до компетенції адміністративних судів визначеної ст. 17 КАС України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що будь-яких порушень прав і свобод позивача з боку Запорізької обласної державної адміністрації допущено не було, відповідач діяв у межах та у спосіб визначений законодавством, та у відповідності до наданих повноважень, тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Запорізької обласної державної адміністрації про зобовязання вчинити дії, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня її складення у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя (підпис) Н.В. Стрельнікова

Постанова складена у повному обсязі 18.12.2009 р.