Справа № 646/11093/14-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2015 р. м. Київ К/800/19814/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року

у справі № 646/11093/14-а

за позовом ОСОБА_2

до управління Пенсійного фонду України в Червонозаводськму районі м. Харкова

треті особи Публічне акціонерне товариство «Турбоатом», Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Червонозаводського районного суду міста Харкова з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Червонозаводськму аайоні м. Харкова (далі - УПФУ), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Турбоатом», Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова щодо врахування при перерахунку його пенсії довідки № 9184 та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок йому пенсії відповідно до довідки про заробітну плату від 20.02.1997 з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

Постановою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19.12.2014, зміненою в частині мотивів прийняття рішення постановою постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2 оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій з мотивів порушення цими судами норм матеріального та процесуального права, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована серед іншого тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно не звернули увагу на посилання позивача щодо його необізнаності про довідку від 20.02.1997 № 1-40/29-88. Водночас, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на дані довідки (а.с. 20), яку помилково вважав виданою саме 20.02.1997. Крім того, суди не надали оцінку правомірності дій відповідача, який незаконно вважає, що позивач працював вахтовим методом та відповідно неправильно здійснює розрахунок пенсії.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу УПФУ просило залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідно до копії посвідчення Серії НОМЕР_1, ОСОБА_2 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Нарахування відповідачем пенсії здійснено на підставі довідки від 02.12.1997, виданої ЗАТ «Науково - виробниче підприємство «Турбоенергосервіс» та довідки № 9184, виданої керівництвом Чорнобильської АЕС, де зазначено, що позивач у період перебування в зоні Чорнобильської АЕС працював вахтовим методом.

Однак, позивач зазначає, що з 14.05.1987 по 07.06.1987 ПАТ «Турбоатом» його було відправлено у відрядження на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Проте, на думку ОСОБА_2, відповідач неправомірно при нарахуванні пенсії позивачу бере до уваги дані довідки № 9184, в якій зазначено, що позивач працював вахтовим методом.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі зави позивача від 06.08.1997 Червонозаводським відділом соціального захисту населення на адресу ГНПО «Турбоатом» надіслано листа, в якому зазначалось про необхідність надання нової довідки про заробітну плату, оскільки надана довідка від 20.02.1997 містить невідповідність посадового окладу та часової тарифної ставки.

У відповідь ВАТ «Турбоатом» надіслало лист від 26.08.1997 № 1-40/10-341 з поясненнями, що довідка по формі 3 від 20.02.1997 видана на підставі довідки № 9184 з Чорнобиля, надавши при цьому зазначену довідку № 9184 як додаток.

02.12.1997 ВАТ «Турбоатом» надало довідку про заробітну плату ОСОБА_2 за час перебування в зоні ЧАЕС, з якої проводиться розрахунок заробітної плати.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи у суду відсутні відомості щодо встановлення факту перебування позивача на Чорнобильській АЕС з 14.05.87 по 07.06.87 у відрядженні.

Водночас, суд першої інстанції під час розгляду справи встановив, що позивач не оспорює суму заробітної плати, з якої визначається його пенсія. Тоді як незгода ОСОБА_2 полягає у тому, що під час визначення розміру пенсії відповідач виходить з роботи позивача в зоні Чорнобтльської АЕС вахтовим методом, а не під час перебування у відрядженні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині підстав і мотивів прийняття рішення та відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок його пенсії відповідно до довідки про заробітну плату від 20.02.1997, оскільки цей документ не є чинним у зв'язку з виданням підприємством нової довідки від 02.12.1997.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку, якщо робота проводилася вахтовим методом, визначення тривалості роботи у зоні відчуження і заробітної плати для обчислення пенсії здійснюється виходячи з того, що одна повна вахта (не менш як 14 робочих днів підряд) вважається повним місяцем.

Таким чином, під час нарахування пенсії позивачу має значення те, на яких саме умовах пропрацював позивач у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, тобто з 14.05.1987 по 07.06.1987.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення судів попередніх інстанцій названим вимогам процесуального закону відповідають не в повній мірі.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Суди попередніх інстанцій вказаних вимог КАС України не виконали у зв'язку з чим порушили норми процесуального закону.

Ураховуючи вказані положення правових норм адміністративного судочинства стосовно принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі та належності доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що під час нового розгляду цієї справи та прийняття рішення по суті спору суду першої інстанції необхідно встановити, на підставі даних якої саме довідки про розміри заробітної плати ОСОБА_2 у зоні відчуження позивач просить здійснити нарахування йому пенсії.

Водночас, виходячи зі змісту принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, суд першої інстанції необхідно встановити, на яких саме умовах пропрацював позивач у зоні відчуження з 14.05.1987 по 07.06.1987, якими доказами підтверджується чи спростовується здійснення позивачем роботи на Чорнобильській АЕС вахтовим методом.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги заслуговують на увагу, у зв'язку з чим наявні підстави для її задоволення та скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Частиною першою статті 220 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій було порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року в цій справі скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 КАС України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель