Справа № 804/6113/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2015 р. Справа № 804/6113/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості, -
Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості у розмірі 510 837,07 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в порушення вимог статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідачем не виконано норматив робочих місць з працевлаштування інвалідів у кількості 11 осіб, у звязку з чим за 11 робочих місць відповідач до 15.04.2015 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 510 326,74 грн. За порушення термінів сплати вказаної суми позивачем була нарахована пеня в розмірі 510,33 грн. Таким чином, загальна сума боргу відповідача складає 510 837,07 грн.
У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що у діях відповідача відсутній склад господарського правопорушення, оскільки ним вжито всіх необхідних заходів для забезпечення права інвалідів на працевлаштування. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
27 лютого 2015 року державним підприємством «Криворізька теплоцентраль» подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою №10-ПІ, відповідно до якого на підприємстві середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу 1382 осіб; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 44 особи; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 55 осіб; фонд оплати праці штатних працівників 64 115,6 тис. грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника 46 393 грн.
Розмір адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 510 326,74 грн., проте у встановлений законодавством термін вказану суму не сплачено, у звязку з чим позивачем у відповідності до частини 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» було нараховано пеню у сумі 510,33 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Згідно частини 3 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
У відповідності до частини 1 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Приписами частини 2 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які
використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, відповідно до статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для інвалідів, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VI, чинного з 01.01.2013 року, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
Згідно з пунктом 2.1 Наказу Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року №316 «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», звітність подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 даного Порядку визначено, що у звіті №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у пункті 3 вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню та зазначаються категорії таких громадян, зокрема, інваліди.
У разі якщо роботодавець планує укомплектувати вакансію самостійно, без допомоги служби зайнятості, він також зобов'язаний подати форму №3-ПН, при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку подання цієї звітності, зазначивши у ній, що не потребує укомплектування вакансії за сприянням служби зайнятості. У випадку якщо вакансія передбачена штатним розписом, роботодавець має подавати інформацію за формою №3-ПН до внесення відповідних змін у штатний розпис (лист Міністерства соціальної політики України від 21.08.2013 року).
З аналізу наведених положень нормативних актів суд приходить до висновку, що на суб'єктів господарювання покладено обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця, а тому на підприємства покладено обовязок надавати державній службі зайнятості відповідну звітність щодо наявності вакантних місць, створених для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями, для організації працевлаштування інвалідів.
За таких обставин, суд зазначає, що щомісячне подання до центру зайнятості даних про наявність вільних робочих місць (вакансій) не передбачено. Крім того, також не передбачено подання до центру зайнятості інформації про закриття вакансії.
Матеріалами справи підтверджується, що державним підприємством «Криворізька теплоцентраль» подавалась при наявності (відкритті/звільненні) робочих місць звітність форми №3-ПН для працевлаштування інвалідів за вакансіями: контролер теплового господарства (1 робоче місце), розподілювач робіт (1 робоче місце), прибиральник виробничих приміщень (2 робочих місця).
Також суд враховує, що підприємство відповідача є стратегічно важливим об'єктом енергетичної промисловості України; на підприємстві переважно встановлені робочі місця зі шкідливими умовами праці, а саме 877 осіб працюють на відповідних робочих місцях; відповідач виконав свої обов'язки, передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та створив робочі місця для працевлаштування інвалідів; станом на 01.01.2015 року кількість працюючих інвалідів на підприємстві складає 44 особи; за наявності попиту на робочу силу не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансій відповідач надсилав до центру зайнятості звіти форми №3-ПН та звітував перед позивачем у 2014 році про зайнятість та працевлаштування інвалідів.
Нормами статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Таким чином, законодавством встановлено відповідальність, яка за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю.
У відповідності до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою для застосування такої відповідальності до учасника господарських відносин є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. При цьому слід враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.
Аналізуючи викладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, оскільки ним у 2014 році вжито усіх залежних від нього заходів, які необхідні для виділення та створення у належній кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, їх пошуку та працевлаштування, а отже, у діях відповідача відсутня вина, наявність якої є обов'язковою умовою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, передбачених положеннями статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».
Враховуючи викладене вище та беручи до уваги той факт, що відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а позивач належними доказами не довів вину відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 13 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1