Справа № 820/4794/15
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 р. № 820/4794/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В.

суддів Сагайдака В.В., Мар'єнко Л.М.

при секретарі судового засідання - Кабанові Д.С.

За участі:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Дацька Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції України, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України від 20.04.2015 року №109-о «Про звільнення» в частині звільнення позивача з посади начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області; зобов'язати Держінспекцію України провести перевірку відомостей про застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» стосовно позивача; стягнути з Державної екологічної інспекції у Полтавській області на користь позивача компенсацію за спричинену незаконним звільненням моральну шкоду у сумі 10000,0 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що підставою звільнення його із займаної посади стало невиконання вимог частини другої та третьої статті 4 Закону України «Про очищення влади», що виразилось в неподанні керівнику Держекоінспекції України власноручно написаної заяви у строк, передбачений даним Законом, про те, що до нього не застосовуються відповідні заборони та про згоду на оприлюднення відомостей щодо нього, відповідно до Закону України «Про очищення влади». Позивач вважає, що наведені у Наказі обставини не відповідають дійсності, оскільки 09.04.2015 року за вих. №935/01-13/10-25, на виконання доручення Держекоінспекції України №9 від 08.04.2015 року, кур'єром були направлені власноручно написані заява про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», копія декларації ОСОБА_1 за 2014 рік, копія трудової книжки (у двох примірниках), копія паспорту та запит про проведення перевірки на електронному носії. Оскільки у Держекоінспекції України відмовились отримати пошту, посилаючись на заборону керівника Синьогуба В.М., вказані документи були відправлені 10.04.2015 року рекомендованим листом з повідомленням Укрпошти та отримані Держінспекцією України 17.04.2015 року. Вказані обставини, на переконання позивача, свідчать про відсутність підстав для його звільнення та відповідно наявність порушень при прийнятті оскаржуваного наказу.

Представник відповідача в письмових запереченнях, наданих до суду, зазначив, що окремим дорученням щодо виконання вимог Закону України «Про очищення влади» від 08.04.2015 року №9 було зобов'язано начальників територіальних органів Державної екологічної інспекції України прибути особисто на 10 годину 10 квітня 2015 року до Держекоінспекції України за адресою: пров. Новопечерський, 3, корпус 2, м. Київ, для власноручного написання заяв про те, що до них не застосовуються заборони, визначені Законом України «Про очищення влади», про надання згоди на проходження перевірки та оприлюднення відомостей. Оскільки позивачем не було виконано вказаного вище доручення, а саме не забезпечено особисту явку до Держекоінспекції України та не було подано особисто керівнику власноруч написаної заяви, останнього звільнено із займаної посади за невиконання вимог частини другої та третьої статті 4 Закону України «Про очищення влади». Посилання позивача на те, що ним було направлено на адресу Держекоінспекції України засобами поштового зв'язку необхідний пакет документів вважає таким, що суперечить нормам Закону України «Про очищення влади».

Представник позивача в судове засідання прибув, адміністративний позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти адміністративного позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що Наказом Державної екологічної інспекції України від 20.02.2013 року №42-о ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області Держекоінспекції України.

01.04.2015 року Державною екологічною інспекцією України видано наказ №96-о «Про проведення в апараті Держекоінспекції України перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади». Пунктом 3 Наказу зобов'язано провести в центральному апараті Держекоінспекції України та територіальних органах Держекоінспекції України перевірку відповідно до затвердженого Плану заходів, визначивши днем початку проведення перевірки з 07 квітня 2015 року відносно керівників структурних підрозділів Держекоінспекції України, керівників та заступників керівників територіальних органів Держекоінспекції України.

Для забезпечення виконання вказаного наказу, 08.04.2015 р. Державною екологічною інспекцією України видано окреме доручення №9 «Щодо виконання вимог Закону України «Про очищення влади», яким зобов'язано начальників територіальних органів Держекоінспекції України прибути особисто на 10 годину 10 квітня 2015 року до Держекоінспекції України, за адресою: пров. Новопечерський, 3, корпус 2, м. Київ, для власноручного написання заяв про те, що до них не застосовуються заборони, визначені Законом України «Про очищення влади», про надання згоди на проходження перевірки та оприлюднення відомостей.

Позивачем на виконання вказаного доручення та наказу Державної екологічної служби України кур'єром були направлені власноручно написані: заява про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», копія декларації ОСОБА_1 за 2014 рік, копія трудової книжки (у двох примірниках), копія паспорту та запит про проведення перевірки на електронному носії, що підтверджується копією наявного в матеріалах справи супровідного листа № 935/01-13/10-25 від 09.04.2015 року (а.с. 14).

У зв'язку з тим, що працівниками Держекоінспекції України було відмовлено у отриманні зазначених документів, посилаючись на заборону керівника Синьогуба В.М., 10.04.2015 року засобами поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення було направлено вказані документи на адресу відповідача.

Крім того, за твердженням позивача, 16.04.2015 року він прибув до Держекоінспекції України для подання власноручно написаної заяви та копій документів, проте йому було повторно відмовлено у їх прийнятті.

З метою втручання в ситуацію що склалась та притягнення до відповідальності винних посадових осіб, того ж дня позивач особисто прибув та звернувся до Міністра екології та природних ресурсів України з відповідною заявою.

Так, 20.04.2015 року першим заступником Голови Державної екологічної інспекції України В.М. Синьогубом видано Наказ №109-о від 20.04.2015 року «Про звільнення» згідно якого, зокрема, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Держекоінспекції у Полтавській області за невиконання вимог частини другої та третьої статті 4 Закону України « Про очищення влади», що виразилося у неподанні керівникові Держекоінспекції України власноручно написаної заяви у строк, передбачений Законом України «Про очищення влади», про те, що до нього не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо нього, відповідно до Закону України «Про очищення влади».

Підставою для прийняття зазначеного наказу вказано: частина 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади», пункт 10 Постанови Кабінету Міністрав України від 16 жовтня 2014 року №563 «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» наказ Держінспекції України від 01 квітня 2015 року №96-о «Про проведення в апараті Держекоінспекції України перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Суд, перевіряючи правомірність дій відповідача щодо винесення спірного наказу, встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частинами 1, 6 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

З 16 жовтня 2014 року набув чинності Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року.

Статтею першою вказаного Закону визначено, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах верховенства права та законності; презумпції невинуватості; індивідуальності відповідальності та гарантування права на захист.

Заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: 1) Прем'єр-міністра України, Першого віце-прем'єр-міністра України, віце-прем'єр-міністра України, а також міністра, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, Голови Національного банку України, Голови Антимонопольного комітету України, Голови Фонду державного майна України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, їх перших заступників, заступників; 2) Генерального прокурора України, Голови Служби безпеки України, Голови Служби зовнішньої розвідки України, начальника Управління державної охорони України, керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, керівника податкової міліції, керівника центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, їх перших заступників, заступників; 3) військових посадових осіб Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації; 4) членів Вищої ради юстиції, членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, професійних суддів, Голови Державної судової адміністрації України, його першого заступника, заступника; 5) Глави Адміністрації Президента України, Керівника Державного управління справами, Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого з питань антикорупційної політики, їх перших заступників, заступників; 6) начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту; 7) посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України; 8) членів Центральної виборчої комісії, Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, голів та членів національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, державне регулювання у сферах зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг; 9) керівників державних, у тому числі казенних, підприємств оборонно-промислового комплексу, а також державних підприємств, що належать до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг; 10) інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування; 11) осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1 - 10 цієї частини. (ст.2 Закону України «Про очищення влади»).

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про очищення влади» особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону.

Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.( ч.4 ст.5 Закону України «Про очищення влади»).

Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Порядок проведення перевірки відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №563 (далі - Порядок), визначає механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Пунктом 4 Порядку передбачено, що організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка.

Керівник органу або голова суду згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі, в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу. ( п.п.5-8 Порядку)

Рішення про початок проведення перевірки в органі оприлюднюється в день його прийняття на офіційному веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка, та в той самий день доводиться відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці.

Особа, яка підлягає перевірці, зобов'язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу: 1) у разі незастосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону: власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 1; копії, засвідчені підписом керівника кадрової служби і скріплені печаткою: сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу паспорта та місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України); декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, складеної за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Пунктом 14 Порядку визначено, що відповідальний структурний підрозділ протягом десяти днів з дня надходження заяви особи, яка підлягає перевірці, на підставі відомостей, наявних в особовій справі такої особи, або на підставі наданих особою документів, а також інформації з Реєстру про внесення відомостей про особу до Реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей, перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених пунктами 1 - 8 частини другої, пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону.

Колегія суддів зазначає, що днем початку проведення перевірки відносно керівників структурних підрозділів Держекоінспекції України, керівників та заступників керівників територіальних органів Держекоінспекції України визначено 07.04.2015 року згідно наказу Державної екологічної інспекції України №96-о від 01.04.2015 р.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем в межах законодавчо визначеного десятиденного строку з дня початку проведення перевірки в органі вчинялись дії щодо надання необхідного пакету документів (заява про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», копія декларації ОСОБА_1 за 2014 рік, копія трудової книжки (у двох примірниках), копія паспорту та запит про проведення перевірки на електронному носії) на проходження перевірки та оприлюднення відомостей відповідно до Закону України «Про очищення влади» начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області ОСОБА_1 на ім'я Першого заступника Голови Державної екологічної інспекції України Синьогуба В.М.

Зокрема, факт надіслання та вручення відповідного пакету документів засобами поштового зв'язку підтверджується наявними у матеріалах справи копією "Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу" (а.с. 15).

Крім того, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 16.04.2015 року адресованого Міністру екології та природних ресурсів України, яке розглянуто по суті Державною екологічною інспекцією України заявнику надано відповідь № 8-12/К-284 від 08.05.2015 року.

Зі змісту вказаної відповіді колегією суддів встановлено, що саме відповідачем підтверджується факт прибуття 16.04.2015 року позивача до Державної екологічної інспекції України для надання необхідного пакету документів та факт відмови позивачу у прийнятті вказаних документів.

Зокрема, у вказаному листі відповідачем зазначено, що під час знаходження позивача 16.04.2015 в приміщенні Державної екологічної інспекції України за адресою: м. Київ, пер. Новопечерський, б. 3, корпус 2, та звернення до канцелярії щодо прийому заяви, головним спеціалістом відділу документального, інформаційного та матеріально-технічного забезпечення Куклою А.С. було відмовлено у прийнятті документів та порекомендовано особисто надати заяву, передбачену Законом України «Про очищення влади», керівникові - Першому заступнику Голови Державної екологічної інспекції України Синьогубу В.М.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ані Законом України «Про очищення влади», ані Порядком проведення перевірки відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» не передбачено можливості та підстав, за наявності яких керівник органу, в якому прийнято рішення про проведення перевірки, може відмовити у прийнятті законодавчо передбачених документів, в т.ч. власноручно написаної заяви про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до особи не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо особи.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання представника відповідача на те, що позивачем проігноровано окреме доручення №9 «Щодо виконання вимог Закону України «Про очищення влади», яким зобов'язано начальників територіальних органів Держекоінспекції України прибути особисто на 10 годину 10 квітня 2015 року до Держекоінспекції України, за адресою: пров. Новопечерський, 3, корпус 2, м. Київ, для власноручного написання заяв про те, що до них не застосовуються заборони, визначені Законом України «Про очищення влади», про надання згоди на проходження перевірки та оприлюднення відомостей, оскільки ч.1 ст.4 Закону України «Про очищення влади» та положеннями Порядку проведення перевірки відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» чітко визначено право особи на надання нею необхідних документів до відповідального структурного підрозділу, керівнику або відповідному органу. Вказаними нормативними актами не передбачено обов'язок особистого прибуття особи до керівника державного органу для власноручного написання заяви.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем дотримано вимоги частини другої та третьої статті 4 Закону України «Про очищення влади», а саме своєчасно та в межах десятиденного строку, передбаченого законодавством, надано до Державної екологічної інспекції України відповідний пакет документів на проходження перевірки та оприлюднення відомостей відповідно до Закону України «Про очищення влади».

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що оскаржуваний наказ Державної екологічної інспекції України від 20.04.2015 року №109-о «Про звільнення» позивача з посади був виданий підчас перебування останнього на лікарняному, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.92 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Суд наголошує, що право особи на участь у процесі прийняття суб'єктом владних повноважень рішень є однією із ключових гарантій реалізації її прав у сфері публічної адміністрації.

Оскільки судом встановлено, що підстава за якою було звільнено позивача та винесено спірний наказ №109-о від 20.04.2015 року «Про звільнення» під час розгляду справи не знайшла свого підтвердження, враховуючи, що відповідачем було порушено право позивача у сфері публічної адміністрації, а саме винесено наказ підчас перебування ОСОБА_1 на лікарняному, що є недопустимим у розуміння положень КЗпП України, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу Державної екологічної інспекції України від 20.04.2015 року №109-о «Про звільнення» в частині звільнення позивача з посади начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено (постанова Верховного Суду України від 28.10.2014 р.).

У зв'язку з наведеним позовні вимоги позивача в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області також підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки фактично відповідачем не було проведено перевірку відомостей про застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» стосовно позивача, задля відновлення прав та свобод позивача, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов в частині позовних вимог про зобов'язання Держінспекції України провести перевірку відомостей про застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_1

Щодо позовних вимог про стягнення з Державної екологічної інспекції у Полтавській області на користь позивача компенсації за спричинену незаконним звільненням моральної шкоди у сумі 10000,0 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 23 та 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до підпункту 2 частити третьої статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, виходячи з наведених норм матеріального права, суд вважає, що обставинами справи не підтверджено та позивачем не надано належних обґрунтувань, з яких міркувань ОСОБА_1 виходив, визначаючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров" умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань. втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузової належності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. ( Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду N 5 ( v0005700-01 ) від 25.05.2001).

Враховуючи те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а судом таких фактів при розгляді справи по суті встановлено не було, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні адміністративного позову в частині позовних вимог позивача про стягнення з Державної екологічної інспекції у Полтавській області на користь позивача компенсації за спричинену незаконним звільненням моральної шкоди у сумі 10000,0 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всіх форм дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати Наказ Державної екологічної інспекції України № 109-о від 20.04.2015 року "Про звільнення" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області.

Зобов'язати Державну екологічну інспекцію України провести перевірку відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" стосовно ОСОБА_1.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення на посаді підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Головуючий суддя Бідонько А.В.

Судді Сагайдак В.В.

Мар'єнко Л.М.

Повний текст постанови виготовлений 13.07.2015 року.