Справа № 810/1261/15
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1261/15 Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька О.О. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

09 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Губська О.А.

за участі :

секретар с/з Печенюк Р.В.

пр-к позивача ОСОБА_3

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -

ВСТАНОВИВ :

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, звернувся в суд з адміністративним позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.12.2014 року № та № , вимогу про сплату боргу від 23.12.2014 року № 026231702, рішення про застосування штрафних санкцій від 23.12.2014 року № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права , просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, у листопаді - грудні 2014 року податковим органом проведена документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 позивача.

За результатами перевірки складено Акт від 16.12.2014 року № 2482/17-3/НОМЕР_1, в якому зафіксовано порушення:

- ч. 6 ст. 128 Господарського Кодексу України, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме ФОП ОСОБА_4 у періоді, що перевірявся облік доходів і витрат вівся неналежним чином;

- п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України, а саме завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 156015.47 грн в т. ч,: за січень 2013р. в сумі 5076,94 грн.: за лютий 201Зр.в сумі 9107,1 грн.; за березень 2013р. в сумі 14080,87 грн.; за квітень 2013р. в сумі 12659,89 грн.; за травень 2013р. в сумі 9458,59 грн.; за червень 2013р. в сумі 8681,53 грн.; за липень 2013р. в сумі 11195,48 грн,; за серпень 2013р. в сумі 36273,71 грн., за вересень 2013р. в сумі 19727,64 грн.; за жовтень 2013р. в сумі 11236,18 грн.; за листопад 2013р. в сумі 9545,32 грн.; за грудень 2013р. в сумі 8972,22 грн.;

- пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті заниження чистого (оподатковуваного) доходу за 2013 рік на суму 632107,0 грн., в наслідок чого підприємцем занижено ПДФО в сумі 105449,91 грн.;

- пп.1.2 п,2 ст.6, п.2 частини 1 ст.7. п.11 ст.8, абз. «З» п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті заниження чистого (оподатковуваного) доходу за 2013 року в сумі 632107,0 грн. в наслідок чого підприємцем занижено єдиний соціальний внесок в сумі 219341,13 грн.

Висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства ґрунтуються на твердженні, що позивачем протиправно включено до складу валових витрат в 2013 році вартості придбаних товарів (послуг, робіт) безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів на загальну суму 4 589 222,00 грн. Стверджує, що у позивача відсутні підстави для віднесення до складу податкових витрат на придбання основних засобів, витрат з ремонту та витрат на придбання запасних частин.

На підставі зазначеного Акта перевірки відповідачем 23.12.2014 року прийнято оскаржувані рішення:

- податкове повідомлення-рішення № , яким визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 131 812,30 грн. (в тому числі за основним платежем - 105 449,91 грн. та штрафними санкціями - 26 362,48грн.);

- податкове повідомлення-рішення № , яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 195 019,34 грн. (в тому числі за основним платежем - 156 015,47 грн. та штрафними санкціями - 39 003,87грн.);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № 026231702 на суму 219 341,13 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником податку своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 21 934,11 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не надано доказів порушення позивачем норм податкового та іншого законодавства.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 ПК, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Порядок оподаткування доходів громадян фізичних осіб - підприємців визначений ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПКУ об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 14.1.27 ст.14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п.177.4 ст.177 ПКУ до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до абз. «в» п.п. 138.10.2 п. 138.10. ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Пунктом 38.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктами 139.1.1, 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності; витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, у фізичної особи-підприємця виникає право відносити зазначені вище витрати, виключно у разі якщо такі витрати прямо пов'язані з наданням послуг у сфері основного виду господарської діяльності за умови їх документального підтвердження.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, умовою реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Відповідно до п.2 ст.3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01.01.2013 по 31.12.2013 року позивачем здійснювалася наступна господарська діяльність: надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; оптову торгівлю деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; вантажний автомобільний транспорт; надання в оренду автомобілів та легкових автотранспортних засобів.

Відповідно до бази даних ІС «Автомобіль» та свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів за ФОП ОСОБА_4 зареєстровано 9 транспортних засобів.

Позивачем сформовано валові витрати, в тому числі, за рахунок придбання запасних частин до автомобілів, послуг по ремонту автомобілів ( придбання запчастин, проведення технічного огляду, на загальну суму 632 107,00 грн.)

На підтвердження факту здійснення господарської діяльності позивачем надано копії документів, які були надані і при перевірці податковому органу, а саме: платіжні доручення, податкові декларації, договори, податкові накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт.

Також, суду апеляційної інстанції надано докази використання в господарській діяльності власного транспорту: шляхові листки, штатний розпис тощо.

Витрати позивача підтверджені первинними документами відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Податкового кодексу України, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Зазначене свідчить, що позивач мав право для віднесення до складу податкових витрат на придбання основних засобів, вартості витрат на ремонт та на придбання запасних частин для транспортних засобів.

Отже, висновок податкового органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на суму 632 107, 00 грн. є помилковим, а нарахування штрафних санкцій згідно п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є безпідставним.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя О.А.Губська

Повний текст виготовлено - 13.07.2015 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Губська О.А.