Справа № 308/38/15а
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Львів Справа № 876/2968/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Курильця А.Р., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2015 року по справі № 308/38/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради, в якому просила визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо проведення нарахування та виплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01 серпня 2014 року по 09 грудня 2014 року в розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, та зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату вказаної допомоги у зазначеному розмірі за період з 01 серпня 2014 року по 09 грудня 2014 року з дотриманням вимог законодавства про індексацію грошових доходів громадян.

Позовні вимоги обґрунтовувала посиланням на норму статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2015 року вказаний позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» за період з 01 серпня 2014 року по 09 грудня 2014 року, зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01 серпня 2014 року по 09 грудня 2014 року на підставі статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснювалось в розмірах, передбачених законами України про Державний бюджет України на відповідний рік та постановами Кабінету Міністрів України, в межах передбачених на це видатків; що з набранням чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» допомогу до досягнення дитиною трирічного віку позивачу правомірно виплачувалось в розмірі 130,00 грн.

Оскільки особами, які беруть участь у справі, не подано клопотання про розгляд справи за їх участю, суд відповідно до пункту 1 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а відтак, на неї поширюється норма статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Допомога по догляду за дитиною їй виплачувалась в розмірі, передбаченому частиною 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку мала застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованим особам у формі матеріального забезпечення у період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у період цієї відпустки.

Статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» низку положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», у тому числі й статтю 43, було виключено. Водночас пунктом 23 зазначеного розділу Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» положення статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» щодо поширення його дії лише на осіб, не застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виключено, статтю ж 15 цього Закону викладено у редакції, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.

Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у зв'язку з порушенням порядку прийняття змін та внесення доповнень до чинних законів визнав неконституційним пункт 25 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо зміни визначеного Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» правового регулювання відносин, пов'язаних із правом осіб, застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, на матеріальне забезпечення у разі народження дитини та необхідності догляду за нею. У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що застосований законодавцем у цьому випадку порядок прийняття змін та внесення доповнень до чинних законів створює протиріччя у законодавстві і, як наслідок, - скасування та обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з часу проголошення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», зокрема і статті 42-44, щодо виплати допомоги по догляду за дитиною особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Враховуючи те, що в даній справі спір виник з приводу виплати допомоги особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що на вказані правовідносини поширюються норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а відтак, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01 серпня 2014 року по 09 грудня 2014 року позивачу повинна нараховуватись та виплачуватись у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Щодо посилання відповідача на норми Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», то слід зазначити, що таке є безпідставним, оскільки вказаним Законом було внесено зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», натомість спірні правовідносини в даній справі врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Чопської міської ради залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2015 року по справі № 308/38/15-а - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді А.Р. Курилець

Д.М. Старунський