Справа № 541/566/14-а
Суддя: Чернюк В. Д.
Дата ухвалення: 2014-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/566/14-а
№ провадження 2-а/541/26/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Чернюк В.Д.,

при секретарі Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Миргороді та Миргородському районі Полтавської області про визнання дій неправомірними та покладення зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

05 березня 2014 року позивач звернувся в суд з даним позовом, посилаючись на порушення субєктом владних повноважень його прав через відмову йому, як судді у відставці, у перерахунку довічного грошового утримання.

Під час розгляду справи по суті ОСОБА_1 заявлений позов підтримав, просив задовольнити його, пояснивши що він, як суддя у відставці, маючи стаж роботи на посаді судді 20 років 8 місяців і 23 дні, отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується йому відповідачем.

Розмір його грошового утримання на даний час складає 3688,61 гривень. Вважаючи, що у зв'язку з підвищенням суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, яке з 1 січня 2013 року складає 16058 гривень, відповідач повинен йому виплачувати щомісячне грошове утримання в розмірі 80% від вказаної суми, тобто 12846,40 гривень, він у грудні 2013 року звернувся до відповідача із відповідною заявою про перерахунок та виплату йому щомісячно довічного грошового утримання в зазначеній сумі. Оскільки відповідач в порушення вимог ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" відмовив йому у підвищенні розміру довічного грошового утримання, позивач просив суд визнати такі дії відповідача протиправними та зобов'язати останнього з 01.01.2013 року виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно ст. ст. 129, 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" в розмірі 80% грошового утримання судді (суддівської винагороди), який працює на відповідній посаді, а саме з суми 16058 гривень, без обмеження граничного розміру. З цих підстав відповідач має виплатити йому всю суму заборгованості одним платежем в місячний термін.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ст. ст. 22, 55, 126 Конституції України, ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", а також на Рішення Конституційного суду України у справі №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення „Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі відповідної довіреності / а.с.20 /, заявлений позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись у своїх поясненнях на те, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду не проводиться, а Рішення Конституційного суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 не передбачає осучаснення заробітної плати суддям у відставці та перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, призначеного до 01.10.2012 року.

Заслухавши пояснення позивача і представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши оригінали матеріалів пенсійної справи позивача, та, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до Постанови Верховної Ради України від 18.03.2004 року № 1635-4 був звільнений із посади судді Миргородського міського суду Полтавської області у зв'язку з виходом у відставку, маючи при цьому стаж роботи судді 20 років 8 місяців 23 дні (а.с. 6, 7-10, 11).

Позивач перебуває на обліку Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі і одержує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України „Про статус суддів", розмір якого з 01.01.2013 року становить 3688,61 гривень (а.с. 14).

За довідкою ТУ ДСА України в Полтавській області від 18.01.2013 року суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці з 01.01.2013 року складає 16058 гривень ( а.с. 12 ).

Позивач 05.12.2013 року звертався до відповідача із заявою про перерахунок йому розміру довічного грошового утримання судді у відставці та просив виплачувати йому його в розмірі 80% від суддівської винагороди працюючого судді, тобто, від 16058 гривень (а.с. 13 ).

Листом відповідача від 11.12.2013 року № 11541/04-24 в задоволенні заяви позивача відмовлено з посиланням на ті ж підстави, якими представник відповідача обґрунтовував свої заперечення проти позову в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи згідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 126 Конституції України закріплено положення, згідно яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч. 1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Згідно ст. 43 Закону України „Про статус суддів, який був чинний на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Після втрати чинності зазначеним Законом на підставі Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року аналогічні положення були передбачені ч. 3 ст. 138 Закону, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01 жовтня 2011 року положення наведеної частини ст. 138 Закону викладені в іншій редакції, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Аналізуючи наведені положення, суд приходить до висновку, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись, виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді. При цьому, законодавець не обмежує розмір довічного грошового утримання судді у відставці розміром грошового утримання працюючого судді, діючим на дату призначення судді у відставці грошового довічного утримання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року N 19-рп/2004).

В п. 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України „Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року.

В рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 також зауважено, що, виходячи з системного аналізу положень Закону, щомісячне довічне грошове утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Відмінністю щомісячного грошового утримання працюючого судді від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є лише те, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, цю виплату одержують виключно з Державного бюджету України, а судді у відставці з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Посилання відповідача на те, що згідно Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, перерахунок щомісячного довічного грошового утриманням суддям у відставці органами Пенсійного Фонду України не проводиться, суд не може прийняти до уваги, оскільки: 1) вказаний нормативний документ за субординацією є тільки підзаконним актом, який лише затверджує порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці і не може скасовувати чи змінювати основоположні конституційні принципи здійснення правосуддя в Україні незалежність і недоторканність суддів; 2) згадана Постанова правління Пенсійного Фонду України не забороняє проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, а навпаки, передбачає такий перерахунок, оскільки додатком №2 до вказаної Постанови передбачено форму довідки, яку органи Пенсійного фонду зобовязані враховувати не тільки при призначенні, але й при перерахунку такого утримання суддям у відставці; 3) зазначене посилання відповідача суперечить його ж фактичним вже неодноразовим перерахуванням довічного грошового утримання позивачу, що підтверджується копією його особової (пенсійної) справи, приєднаної до матеріалів справи.

Крім наведеного, відповідно до ст. 8 КАС України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

А, отже, суд вважає, що посилання відповідача про те, що відсутній нормативний документ який регулює порядок здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, є не обгрунтованими.

Положеннями Європейської хартії про закон „Про статус суддів від 10 липня 1998 року визначено, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу на пенсію з посади судді та виконували професійні обов'язки судді протягом визначеного строку, повинні отримувати пенсію після виходу у відставку, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня їх заробітної плати на посаді судді.

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, та за ним зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню частина 3 ст. 138 Закону „Про судоустрій та статус суддів, в редакції Закону, яка діяла до змін, внесених Законом України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року, а отже дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є противоправними, адже вони порушують його права та інтереси.

Як вбачається з довідки ТУ ДСА України у Полтавській області № 58 від 18.01.2013 року, розмір суддівської винагороди, яка повинна враховуватись при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, з 01.01.2013 року складає 16058 гривень ( а.с. 12 ).

Отже, з огляду на те, що стаж позивача на посаді судді становив 20 років 8 місяців 23 дні (а.с. 11), він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80 % суддівської винагороди з урахуванням розмірів такої винагороди відповідно до довідки ТУ ДСА України у Полтавській області № 58 від 18.01.2013 року (а.с. 12), що не дотримується відповідачем.

За таких обставин підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною відмову відповідача здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці та про покладення зобов'язання на відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача і виплачувати його у розмірі 80 % від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 05 вересня 2013 року, тобто, в межах шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права, що визначено ст. 99 ч. 2 КАС України.

У ч. 5 ст. 138 Закону України „Про судоустрій та статус суддів встановлено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (за урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Вказана стаття викладена у даній редакції Законом України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08 липня 2011 року.

У пункті 6.1 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначено, що вирішуючи питання щодо конституційності оспорюваних положень стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці (третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів, стаття 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи), Конституційний Суд України виходить з такого. У Рішенні від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсії суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначав, що‚ залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям (абзац шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини). Враховуючи, що однією з гарантій незалежності суддів є заборона при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг визначених Конституцією України таких гарантій, Конституційний Суд України вважає, що положення третього речення частини п'ятої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів, стаття 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів суперечать ч. 1 ст. 126 Основного закону України.

Крім того, необхідно врахувати, що згідно розділу „Прикінцеві та Перехідні положення Закону України „Про судоустрій та статус суддів, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Отже, враховуючи, що позивачу щомісячне довічне грошове утримання призначено з моменту виходу його у відставку, тобто з березня 2004 року, суд приходить до переконливого висновку про те, що норма ч. 5 ст. 138 Закону України „Про судоустрій та статус судді стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відношенні нього не підлягає застосуванню.

Відтак обґрунтованими, на думку суду, є вимоги позивача про здійснення перерахунку та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 05 вересня 2013 року, виходячи з розміру суддівської винагороди згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 58 від 18.01.2013 року та в розмірі 80 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, якому виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 50 % посадового окладу, з урахуванням виплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмежень максимального розміру щомісячного грошового утримання.

Тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно ст. 257 ч.1 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.

На підставі вказаної правової норми суд вважає необхідним частково задовольнити вимоги позивача в частині покладення на відповідача обов'язку виплатити позивачу протягом 45 днів, з дня набрання цією постановою законної сили, заборгованість щомісячного довічного грошового утримання, яка полягає в різниці сум, підлягаючих виплаті згідно цієї постанови та вже виплачених сум за період з 05 вересня 2013 року до дня набрання цією постановою чинності.

Позовні вимоги позивача в частині виплати йому згаданої заборгованості одним платежем суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 71, 158, 160, 161, 163, 257 ч. 1 КАС України, ст. ст. 19, 126 Конституції України, ст. ст. 129, 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів, Рішеннями Конституційного суду України від 11.05.2005 року №8-рп/2005, від 18.06.2007 року №4-рп/2007, від 14.12.2011 року №18-рп/2011, від 03.06.2013 року №3-рп/2013, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі про визнання дій неправомірними і покладення зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до вимог ст. ст. 129, 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів за період з 05 вересня 2013 року неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ст. ст. 129, 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів, без обмеження його максимального розміру, тобто, в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді (суддівської винагороди), який працює на відповідній посаді, зазначеного в довідці територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області № 58 від 18.01.2013 року, а саме: з суми 16058 гривень та з врахуванням раніше виплачених йому коштів, починаючи з 05 вересня 2013 року і до наступного перерахунку, повязаного із змінами розміру суддівської винагороди працюючих суддів на відповідній посаді.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі виплатити позивачу протягом сорока пяти днів, з дня набрання цією постановою законної сили, заборгованість щомісячного довічного грошового утримання, яка полягає в різниці сум щомісячного довічного грошового утримання, підлягаючих виплаті згідно цієї постанови та вже виплачених сум за період з 05 вересня 2013 року до дня набрання цією постановою чинності.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Миргородський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду ОСОБА_3