Справа № 823/976/15
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/976/15 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої-судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного підприємства «Креатор-С» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Креатор-С» до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Креатор-С» звернулось до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.11.2014 року №.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2015 року відмовлено в задоволенні позову.

На вказану постанову позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неповне їх встановлення, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги підлягає задовольнню.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами податкової інспекції проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при відображенні взаємовідносин з ТОВ «Гротекмакс» та контрагентами-покупцями за липень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 05.11.2014 №521/23-01-22-04/38430369, якою встановлено порушення п.п.198.1., 198.2., 198.6 ст.198, 201.4., 201.6. ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за липень 2014 року на суму 14353,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.11.2014 №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 21530,00грн. (14353,00грн. - основний платіж та 7177,00грн. - штрафна (фінансова) санкція).

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Як зазначено у пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Оскаржуване податкове повідомлення рішення прийнято на основі висновку податкового органу про порушення вимог податкового законодавства позивача по операціям з його контрагентом ТОВ «Гротекмакс». Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій, на які посилається апелянт, колегією суддів встановлено наступне.

У липні 2014 року позивач задекларував податковий кредит за правочинами з ТОВ «ГРОТЕКМАКС» у сумі 14353,00грн. Дане підприємство виписало на користь позивача податкові накладні на загальну суму 333180,25грн. (у т.ч. ПДВ 55530,21грн.): від 11.07.2014 №242 (ПДВ 20%-9501,64 грн.); від 18.07.2014 №244 (ПДВ 20%-7904,71 грн.); від 17.07.2014 №243 (ПДВ 20%-7335,30 грн.); від 30.07.2014 №245 (ПДВ 20%-8287,36 грн.); від 31.07.2014: №103 (ПДВ 20%-1438,91 грн.); №104 (ПДВ 20%-788,50 грн.); №105 (ПДВ 20%-920,53 грн.); №106 (ПДВ 20%-16471,40 грн.); №107 (ПДВ 20%-2854,22 грн.); №108 (ПДВ 20%-3864,16 грн.); №109 (ПДВ 20%-593,58 грн.); №110 (ПДВ 20%-598,56 грн.); №246 (ПДВ 20%-8148,30 грн.). Сума задекларованого податкового кредиту взята на підставі податкових накладних №№103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110.

Вищезазначені податкові накладні до задекларованого податкового кредиту, виписані до договорів з ТОВ «ГРОТЕКМАКС», зокрема: №№103-104 до договору будівельного субпідряду від 03.06.2014 №03/06-14 на виконання робіт з ремонту покрівлі цеху напівфабрикатів та СТО в м.Глобине; №105 до договору будівельного субпідряду від 05.06.2014 №05/06-14 на виконання робіт із благоустрою гуртожитка ТОВ "Глобинський м'ясокомбінат" в м.Глобине; №№106-107 до договору будівельного субпідряду від 04.06.2014 №04/06-14 на виконання робіт з влаштування парканів бетонного та із сітки на МТФ №1 ТОВ "НВП "Глобинський м'ясомолочний комплекс" в с.Петрівка; №108 до договору будівельного субпідряду від 25.06.2014 №25/06-14 на виконання демонтажу металоконструкцій на МТФ №1 ТОВ "НВП "Глобинський м'ясомолочний комплекс" в с.Петрівка; №109 до договору будівельного субпідряду від 26.06.2014 №26/06-14 на виконання поточного ремонту кімнат старого блоку на МТФ №1 ТОВ "НВП "Глобинський м'ясомолочний комплекс" в с.Петрівка; №110 до договору будівельного субпідряду від 18.06.2014 №18/06-14 на влаштування паркану площадки під велосипеди ТОВ "Глобинський м'ясокомбінат" в м.Глобине.

Необхідність укладення зазначених договорів позивачем обгрунтовується наявністю договірних зобов'язань позивача, як субпідрядника, згідно з договорами: №03/01 від 03.01.2014 між ТОВ "Глобинський м'ясокомбінат" (замовник), ТОВ "Проектно-будівельне об'єднання "Дніпро" (генеральний підрядник) та позивачем (субпідрядник) на виконання загально-будівельних та ремонтних робіт за місцезнаходженням замовника в м.Глобине Полтавської області; №10/02-14 від 10.02.2014 між ТОВ "НВП "Глобинський м'ясомолочний комплекс"(замовник), ТОВ "Проектно-будівельне об'єднання "Дніпро" (генеральний підрядник) та позивачем (субпідрядник) на виконання загально-будівельних та ремонтних робіт за місцезнаходженням об'єктів будівництва замовника у Глобинському районі Полтавської області: МТФ №1 в с.Петрівка, МТФ №2 в с.Турбаї, МТФ №3 в с.Іванове Селище.

За умовами договорів будівельні роботи мають виконуватися з матеріалів замовника, генерального підрядника або субпідрядника (тобто позивача). Водночас, за умовами договорів позивача з ТОВ «ГРОТЕКМАКС» передбачено виконання робіт у т.ч. зазначеного контрагента.

В підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем надано суду: зазначені договори та акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в; довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 (т.1 а.с.78-85, 92-96, 99-100, 164-208, 212-224, т.2 а.с.7-13, 17-24); податкові та видаткові накладні; товарно-транспортні накладні; банківські виписки по рахунку; картку рахунку; кошториси тощо, які містять обов'язкові реквізити, та які були ретельно досліджені колегією суддів, яка дійшла висновку, що по операціям, які проведені між позивачем та його контрагентом здійснено оплату, належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача, що цілком підтверджує реальність здійснення операцій між позивачем та його контрагентом, з урахуванням самого змісту послуг та видів діяльності позивача та його контрагента.

Як встановлено під час дослідження матеріалів справи, кошти сплачені позивачем є пов'язаними з основною діяльністю ТОВ «Креатор-С», а витрати підтверджуються документально.

Судом першої інстанції в оскаржуваній постанові не в повній мірі досліджено надані позивачем докази, та не наведено грунтовного спростування тверджень позивача, оскільки доводи суду першої інстанції щодо необхідності надання: проектної документації при проведенні ремонту приміщень; доказів ознайомлення працівників ТОВ «Гротекмакс» з правилами охорони праці; актів прийому-передачі будівельних матеріалів та документів по їх зберіганню не відповідають вимогам закону, та не є документами, на основі яких формується податкова звітність.

Крім того, посилання на фіктивність контрагента не доведено відповідачем будь-якими доказами, які б відповідали вимогам належності та допустимості, передбаченими ст.70 КАС України.

Колегія суддів критично оцінює посилання податкового органу на висновки акту ДПІ у Печерському районі м. Києва від 01.09.2014 №2675/26-55-22-10/38914482 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ГРОТЕКМАКС», як на підтвердження фіктивності діяльності та фактів нереального здійснення операцій даними СГД, та як підтвердження відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, оскільки чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Крім того, висновки, викладені в такому акті є лише відображенням фактичних дій та особистої думки посадових осіб податкового органу, а тому не створюють жодних правових наслідків, та не є обов'язковими для сторін.

Враховуючи позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у листі №742/11/13-11 від 02.06.2011 року, в зв'язку з тим, що нікчемність правочинів між позивачем та його контрагентами, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, відповідачем не доведена, зокрема, вироком суду та спростовується копіями первинних документів, наявних в матеріалах справи, що підтверджують правомірність формування податкової звітності позивачем, колегія суддів вважає, що відповідачем всупереч норм чинного законодавства прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 20.08.2014 року.

Податковий орган не надав суду належних доказів відсутності у контрагентів позивача та у самого позивача необхідних адміністративно-господарських можливостей.

Окрім того, п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», серед іншого вказано, що при кваліфікації правочину за ст.228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. А саме рішення Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, де зазначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. Слід брати до уваги те, що при розгляді даної категорії справ Європейський суд з прав людини виходить з того, що держава в особі податкових органів може і повинна вживати заходів для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати податку на додану вартість та бюджетного відшкодування, але відмова у бюджетному відшкодуванні платнику податків, який добросовісно виконав свої зобов'язання перед бюджетом і виконав всі передбачені національним законодавством умови для отримання такого відшкодування, тільки на тій підставі, що податковий орган не встановив сплати податку на додану вартість з боку постачальника та/або його контрагентів у ланцюгу, за умови відсутності шахрайських дій з боку отримувача відшкодування, на думку Європейського суду з прав людини, порушує права такого платника податків.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що доводи про допущення позивачем податкових правопорушень знайшли своє підтвердження, а податкове повідомлення-рішення від 18.11.2014 року є протиправним. Відповідно, вимоги апелянта є обґрунтованими та неправомірно залишені без задоволення судом першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що ПП «Креатур-С», на підтвердження своєї позиції надано достатню кількість первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій, та відповідають вимогам, передбаченими ст.70 КАС України.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належних доказів правомірності своїх дій, та не обґрунтував свою позицію у встановленому порядку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково погодився з висновками державної податкової інспекції у місті Черкасах стосовно правомірності винесення податкового повідомлення-рішення щодо ПП «Креатур-С».

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому вбачаються підстави для скасування постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2015 року, та ухвалення нового рішення, яким адміністративний позов ПП «Креатур-С» підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Оскільки позивачем сплачено судовий збір за подання позову (т.1 а.с.3) та апеляційної скарги (т.2 а.с.284), то він підлягає відшкодуванню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Креатор-С» - задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов приватного підприємства «Креатор-С» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати в розмірі 1096,2 (одна тисяча дев'яносто шість) грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.