Справа № 820/19585/14
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 липня 2015 р. № 820/19585/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державного підприємства "Південна залізниця"
до Державної фінансової інспекції в Харківській області
про визнання неправомірними дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Державне підприємство "Південна залізниця", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії посадових осіб Державної фінансової інспекції в Харківській області з приводу викладення в акті ревізії від 09.10.2014 року №05-11-/12 висновків про фінансові порушення ДП "Південна залізниця";

- скасувати вимогу Державної фінансової інспекції в Харківській області від 13.11.2014 р. №05-25/11060 в частині, викладеній у п.п.3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 14, 16, 17, 18, 20, 22, 23, 25, 26 вимоги.

- стягнути з Державної фінансової інспекції в Харківській області на користь державного підприємства "Південна залізниця" судовий збір у розмірі 974,40 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що не вчиняв правопорушень законодавства у сфері господарювання, у т.ч. в частині використання бюджетних коштів, проведення державних закупівель, бухгалтерського обліку тощо, про які згадується в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. На думку позивача, викладені в згаданому акті ревізії судження органу державного фінансового контролю в оспорюваній частині є помилковими, адже штучно вигадані ДФІ внаслідок перекручення та спотворення дійсних фактичних обставин господарської діяльності залізниці. Позивач вважає, що спірним рішенням суб'єкт владних повноважень необґрунтовано поклав на підприємство обов'язок виконання певних дій, тоді як залізницею не скоєно ані господарських правопорушень, ані правопорушень у бюджетній сфері чи сфері державних закупівель, а також у сфері розпорядження державними фінансовими ресурсами тощо.

У судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги і доводи заявленого позову, просили суд прийняти рішення про задоволення заявлених вимог.

Відповідач - Державна фінансова інспекція в Харківській області, з позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що ревізія ДП «Південна залізниця» проведена працівниками ДФІ в Харківській області цілком об'єктивно, висновки про наявність фактів порушень у діяльності ДП «Південна залізниця» є правомірними та обґрунтованими. Судження ДФІ з приводу протиправних діянь ДП «Південна залізниця» відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а відтак спірна вимога є правомірною.

У судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи, викладені у запереченнях на позов, просили суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що працівниками ДФІ в Харківській області проведена ревізія фінансово-господарської діяльності ДП «Південна залізниця» за період з 30.09.2012р. по 01.07.2014р.

Результати ревізії оформлені актом №05-11/12 від 09.10.2014р. (т.12 а.с. 29-249, т. 13 а.с. 1-160).

Не погодившись із вказаним актом ДП «Південна залізниця» надало заперечення від 21.10.2014 № НЗЕ-13-01/424, які частково були прийняті та враховані відповідачем.

13.11.2014р. відповідач - ДФІ в Харківській області, посилаючись на названий акт ревізії, видав спірну вимогу № 05-25/11060. (т. 1 а.с 42-52).

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення у формі вимоги, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті ревізії, суд встановив, що правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Частиною 2 ст.2 згаданого вище Закону передбачено, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

У силу положень ч.1 ст.4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

З положень наведеної норми закону чітко і безумовно слідує, що законодавець надав органам державного фінансового контролю повноваження по встановленню винних у допущенні фактів порушення законодавства посадових осіб та матеріально відповідальних працівників підконтрольної установи.

Пунктом 2 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами (затверджено постановою КМУ від 20.04.2006р. №550; далі за текстом - Порядок №550), положення якого спрямовані на законодавчу деталізацію правовідносин з приводу реалізації органами державного фінансового контролю владних управлінських функцій контролю у спосіб проведення інспекцій також зазначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

ОСОБА_3 з п.7 ч.1 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», органам державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до п.46 Порядку №550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Аналізуючи положення наведених норм законодавства, суд доходить висновку, що письмова вимога органу державного фінансового контролю за своєю правовою суттю є рішенням суб'єкта владних повноважень, породжує для зобов'язаної особи правові наслідки у вигляді необхідності вчинення певних дій, а відтак, з огляду на приписи ст.8 Конституції України, має, по-перше, містити чітке викладення суті владного припису, котре унеможливлює неоднозначне розуміння як змісту, так і порядку виконання висунутої органом управління вимоги, по-друге, допускати реальну можливість виконання владного припису.

Проте, при виданні спірної вимоги в оскарженій ДП «Південна залізниця» частині суб'єкт владних повноважень не забезпечив дотримання закону, позаяк владні приписи власного письмового рішення виклав не чітко, не зрозуміло, що створює ймовірність їх неоднозначного і множинного тлумачення та спричиняє неможливість їх виконання.

Так, орган ДФІ у пункті 10 вимоги вимагає від залізниці вжити вичерпний перелік заходів щодо відшкодування 193000,0 грн. у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 130-136 КЗпП України, у т.ч. за рахунок винних осіб. Проте, така вимога є незрозумілою, оскільки інспекція не зясувала та не встановила, який саме вид відповідальності слід застосувати.

У спірних пунктах 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13, 14, 15, 20 вимоги суб'єкт владних повноважень не навів конкретного переліку осіб, винних у скоєнні зафіксованих в акті ревізії порушень законодавства, хоча в силу ст. 4, п.7 ч.1 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та п.2 Порядку №550 був обтяжений обов'язком встановити порушників - посадових осіб підконтрольної установи та порушників - матеріально відповідальних осіб підконтрольної установи.

Крім того, у пунктах 3, 4, 5, 7, 8, 9, 11, 14, 16, 18, 20, 22 вимоги орган ДФІ поставив перед залізницею вимоги про коригування бухгалтерського обліку.

Разом з тим, покладаючи на ДФІ повноваження з контролю за станом і достовірністю бухгалтерського обліку, вищевказані приписи законодавства автоматично не надають йому можливості їх реалізувати у будь-який спосіб, натомість містять конкретні обмеження щодо їх використання. Таким чином, відповідач пред'явив залізниці такі вимоги не обґрунтувавши, якою нормою закону (підзаконного акта) передбачено право фінансової інспекції на ініціювання коригування бухгалтерського обліку підприємства.

Наведені недоліки в реалізації суб'єктом владних повноважень управлінської функції у спірних правовідносинах суд вважає суттєвими, і не можуть бути усунуті судом при вирішенні адміністративного спору з огляду на положення ст.ст.6, 8, 19 Конституції України, а відтак, є окремими, самостійними і достатніми підставами для визнання спірного рішення протиправним.

ОСОБА_4 судовим розглядом встановлено, що акт ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. містить судження ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.3 спірної вимоги, згідно якої ДП «Південна залізниця», повинен відобразити в бухгалтерському обліку нараховані штрафні санкції в сумі 6311280,56 грн.; стягнути штрафні санкції з Компанії «Hyundai Corporation».

Суд зазначає, що відповідно до приписів ст.ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, умови договору визначаються на розсуд сторін і погоджуються ними.

Крім того, ст. 179 ГК України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

ОСОБА_3 умов Контракту, укладеного між Південною залізницею та Компанією Нyundai Corporation від 24.12.2010, Контракт діяв до 04.12.2014 з послідуючим підписанням повноваженими представниками двох сторін акту остаточного виконання для останнього електропоїзда із 10 вагонів або його припинення у відповідності до умов Контракту. Акт остаточного виконання для останнього електропоїзда із 10 вагонів складається після закінчення гарантійного періоду для кожного електропоїзду. Гарантійні строки по 10 електропоїздам на день здійснення ревізії не закінчились, а сам Контракт був діючим. У період дії Контракту Компанія Нyundai Corporation повинна виконати свої зобовязання, у тому числі і щодо поставки запасних частин. Зазначений Міжнародний контракт укладений у рамках державної програми по підготовці та проведення чемпіонату Європи по футболу 2014 відповідно до Англійського права, яким не передбачено стягнення штрафних санкцій у договірних спорах такого роду. Зазначений висновок був наданий партнером ТОВ LINKLATERS LLP ОСОБА_1 ван Кестереном при вивченні питання захисту інтересів залізниці у господарських відносинах з Компанією Нyundai Corporation.

У відповідності до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом від 08.10.1999 № 237 Міністерства фінансів України, дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

Відповідно до ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення.

ОСОБА_3 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами ст. 20 ЦК України встановлено, що право на захист особа здійснює на власний розсуд.

Проаналізувавши наведені норми ЦК України, суд доходить висновку, що захист свого порушеного права, зокрема нарахування та стягнення штрафних санкцій, залежить виключно від волі особи, право якої порушене, в тому числі й неналежним виконанням умов договорів.

Чинне законодавство не містить жодної імперативної норми щодо механізму реалізації субєктивного права особи на захист своїх цивільних прав.

Законодавство не містить також умов покладання відповідальності за невикористання суб'єктивного права, а лише за неналежне виконання обов'язків, оскільки інше суперечить принципам цивільного права.

Отже, відповідач, який згідно зі ст. 3 КАС України та в силу Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є суб'єктом владних повноважень, в ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом, у зв'язку з чим його вимога в цій частині є неправомірною.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.4 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен відобразити в бухгалтерському обліку ДП «Південна залізниця» дебіторську заборгованість ПАТ «ВТБ Банк» на суму 27776,4 грн. (еквівалент 3475,09 доларів США) за договором про відкриття акредитивів від 30.12.2010 № LI 10005; стягнути завищену вартість послуг з ПАТ «ВТБ Банк». У іншому випадку стягнути з винних у допущених порушеннях осіб, у тому числі у порядку та розмірах, встановлених ст. 133-136 КЗпП України.

Відповідно до приписів ст.ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, умови договору визначаються на розсуд сторін і погоджуються ними.

Статтею 179 ГК України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

В судовому засіданні встановлено, що 30 грудня 2010 року між СТГО «Південна залізниця» (в наступному ДП «Південна залізниця») та ПАТ «ВТБ Банк» був укладений Договір про відкриття акредитивів (Договір про закупівлю послуг з відкриття акредитивів за державні кошти) № LI 10005.

У відповідності до умов укладеного Договору від 30 грудня 2010 року № LI 10005 (Договір про закупівлю послуг з відкриття акредитивів за державні кошти), зокрема, пункту 6.2. Договору, сплата та/або відшкодування комісій, що повязані з випуском та супроводженням акредитивів та інші комісії Банку-емітента, Підтверджуючого та Рамбурсуючого банків встановлюється від фактичної суми відповідальності Банка-емітента за кожним акредитивом за фактичну кількість днів в періоді, в якому діяв кожний акредитив, включаючи відстрочку платежу, комісії за кожним акредитивом розраховуються з моменту відкриття акредитиву та від фактичної суми відповідальності Банка-емітента за кожним таким відкритим акредитивом і до моменту закриття акредитиву, зокрема, до дати здійснення Банком-емітентом платежу на користь Бенефіціара за таким акредитивом.

Листом від 21.10.2014р. №7853/1-2 на підставі додатково проведеної перевірки відповідності розрахунків за Договором про закупівлю послуг з відкриття акредитивів за державні кошти ПАТ «ВТБ Банк» повідомив позивача про необхідність доплати комісійної винагороди ПАТ «ВТБ Банк» у звязку із неправильним її попереднім розрахунком в сумі 150572,33 гривень.

Таким чином, в судовому засіданні позивачем доведено, що завищення вартості послуг ПАТ «ВТБ Банк» при виконанні зазначеного Договору не допущено. Тоді як, відповідач в ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом, у зв'язку з чим його вимога в цій частині суд вважає необґрунтованою та неправомірною.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що згідно з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.5 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен відобразити в обліку дебіторську заборгованість у розмірі 3020400,0 грн. установ, яким було надано благодійну допомогу, скласти акти звірок з вказаними установами; вжити вичерпний перелік заходів щодо стягнення з установ вартість товарів, робіт та послуг на загальну суму 3020400,0 грн., наданих у вигляді благодійної допомоги. У іншому випадку стягнути з винних у допущених порушеннях осіб, у тому числі у порядку та розмірах, встановлених ст. 133-136 КЗпП України.

Вирішуючи спір в цій частині суд відзначає, що за визначенням ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

Під дебіторською заборгованістю розуміється фінансовий актив установи, що виникає унаслідок договірних відносин між двома юридичними особами, серед яких одна, що є власником активу, після настання відповідних умов угоди має право на отримання платежів, товарів, робіт та послуг (Інструкція з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затверджена наказом Державного казначейства України від 26.12.2003р. №242, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.01.2004р. за №106/8705).

ОСОБА_3 з приписами ч.9 ст.75 Господарського кодексу України, розподіл прибутку державних комерційних підприємств здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог цього кодексу та інших законів.

Відповідно до п.20 ч.2 ст.5 Закону України «Про управління обєктами державної власності» Кабінет Міністрів України, здійснюючи управління обєктами державної власності, затверджує річні фінансові плани державних підприємств, що є субєктами природних монополій, та державних підприємств, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень.

На виконання зазначених вимог розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 №624-р та Міністерством інфраструктури України 10.09.2013 затверджено фінансовий план Південної залізниці на 2013 рік, яким передбачені витрати на благодійну та іншу допомогу у складі інших витрат операційної діяльності (рядок 016/1) так і за рахунок нерозподіленого прибутку залізниці (рядок 35).

ОСОБА_3 з п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 №1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів» міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади доручено установлювати під час формування та затвердження фінансових планів господарювання державного сектору економіки суму витрат на благодійну, спонсорську та іншу допомогу субєктів господарювання, державна частка в статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, у розмірі не більш як відсоток обсягу чистого прибутку (за результатами попереднього звітного року).

Пунктом 13 постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 №1673 також передбачено що у разі виникнення обєктивної потреби у зазначених витратах понад визначені граничні розміри та/або за відсутності чистого прибутку їх обсяг встановлюється за рішенням органу, уповноваженого управляти майном субєкта господарювання, за погодженням з органами уповноваженими затверджувати фінансові плани». ОСОБА_4 витрати здійснені у відповідності до наказу Міністерства фінансів України від 19.12.2006 року №1213 «Про затвердження Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій і змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України з бухгалтерського обліку» і обґрунтовані Спільними постановами керівництва та президії Дорпрофсожу залізниці, як уповноваженим трудовим колективом органом щодо розпорядження чистим прибутком підприємства.

Натомість відповідач, який згідно з ст. 3 КАС України та в силу Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є суб'єктом владних повноважень, в ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом, у зв'язку з чим його вимога в цій частині є неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.6 спірної вимоги, перевіркою законності використання та списання на виробництво матеріалів, палива та енергії встановлено зайве списання дизельного палива та електроенергії на загальну суму 2557055, 30 гривень. Недотримання норм, затверджених начальником Локомотивного депо Основа, призвело до зайвого списання дизельного палива та електроенергії та, відповідно, до завищення витрат підприємства, що є порушенням п.12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністрів фінансів України від 31.12.1999 №318. У звязку з чим позивача зобовязано вжити вичерпний перелік заходів щодо стягнення з винних осіб суму завищених витрат у розмірі 2557055,30 гривень.

Суд, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених ДФІ в підґрунтя спірного припису вимоги, зазначає, що критерії правомірності рішень та діянь суб'єкта владних повноважень викладені законодавцем в ч.3 ст.2 КАС України, а правила доказування дотримання цих критеріїв з боку суб'єкта владних повноважень визначені законодавцем в ч.2 ст.71 КАС України.

Між тим, у ході розгляду справи відповідач не навів суду належних та переконливих доказів додержання згаданих критеріїв у спірних правовідносинах, позаяк відповідно до ст.12 Закону України «Про транспорт» підприємства транспорту зобов'язані забезпечувати, зокрема: безпеку перевезень; безпечні умови перевезень; запобігання аваріям і нещасним випадкам, усунення причин виробничого травматизму; охорону навколишнього природного середовища від шкідливого впливу транспорту, тощо.

Статтею 11 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров'я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

Дослідивши матеріали справи та взявши до уваги пояснення сторін судом встановлено, що додаткові витрати дизельного палива та електроенергії позивачем - ДП «Південна залізниця», за фактами, викладеними ДФІ, були зумовлені об'єктивними причинами: змінами в організації руху поїздів на певних ділянках та фізичним зносом вузлів та агрегатів тягового рухомого складу, іншими об'єктивними чинниками, дія яких не могла бути відвернута залізницею за власною волею. У судовому засіданні позивачем також доведено, що всі такі випадки розглядалися керівництвом залізниці та вживалися відповідні дисциплінарні та адміністративні заходи.

ОСОБА_4 дії залізниці повністю узгоджуються з імперативними приписами ст. 12 Закону України «Про транспорт», ст. 11 Закону України «Про залізничний транспорт», а тому не містять у собі складу протиправного діяння.

Оцінивши обґрунтованість доводів сторін, з'ясувавши обставини спірних правовідносин та перевіривши їх добутими доказами, суд доходить висновку, що в ході розгляду справи суб'єкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості мотивів, покладених в основу спірного рішення за даним епізодом, зміст складеного акту ревізії не містить належних та достатніх фактичних даних, які б достеменно засвідчували факт наявності події протиправного діяння, вчиненого суб'єктом господарювання.

Натомість викладені в акті ревізії судження суб'єкта владних повноважень мають характер припущень, оскільки не підкріплені належними висновками та не доведені відповідними документами.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», органам державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства. В порушення вказаної норми Закону, органом ДФІ не зазначено, які саме норми законодавства порушені підконтрольною організацією, а норми, встановлені керівником відокремленого підрозділу підконтрольної організації за своєю суттю не відносяться до норм чинного законодавства.

Відтак, відповідач, який згідно з ст. 3 КАС України та в силу Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є суб'єктом владних повноважень, у ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом, у зв'язку з чим його вимога в цій частині є неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.7 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен відобразити в обліку дебіторську заборгованість ТОВ «Дніпровський механічний завод» у розмірі 1414014,48 грн., та ТОВ «Євроінвестстрой» у розмірі 624249,84 грн., якими завищено вартість товарів, скласти акти звірок з вказаними товариствами; вжити вичерпний перелік заходів щодо стягнення з ТОВ «Дніпровський механічний завод» дебіторської заборгованості у розмірі 1414014,48 грн., та ТОВ «Євроінвестстрой» дебіторської заборгованості у розмірі 624249,84 грн. У іншому випадку стягнути з винних у допущених порушеннях осіб, у тому числі у порядку та розмірах, встановлених ст. 133-136 КЗпП.

Судом встановлено, що між ДП «Південна залізниця» та ТОВ «Дніпропетровський механічний завод» було укладено договір від 27.06.2013 № П/НХ-131067/НЮ на поставку товару на суму 2044482,24 грн.

В умовах договору зазначено, що виробником товару є ТОВ «ТД Маневрові тепловози» Росія. При наданні документів для участі у процедурі тендерних закупівель ТОВ «Дніпропетровський механічний завод» були надані документи, які підтверджують, що виробником продукції, яку вони пропонують для поставки є ТОВ «ТД Маневрові тепловози» Росія.

Представниками позивача під час розгляду справи надані пояснення, що прийом товару здійснювався у відповідності з Інструкцією № П-6 від 15.06.1965 р. «О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству» та Інструкцією № П-7 від 25.04.1966 р. «О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству». Постачальником були надані передбачені договором документи, а також паспорти, які надавались разом з товаром при прийманні продукції, видані ТОВ «Торговий Дім» Маневрові тепловози».

У звязку з наданням постачальником покупцю паспортів, виданих виробником ТОВ «Торговий Дім» Маневрові тепловози», що відповідає умовам документації конкурсних торгів, ДП «Південна залізниця» було прийнято відповідний товар.

Суд відзначає, що проведення звірки митних декларацій, проведення експертиз на відповідність поставленої продукції наданим документам не відноситься до обовязків позивача. Поставлена продукція відповідала вимогам договору у повному обсязі, претензій щодо якості та кількості у позивача до постачальника не було. ТОВ «Дніпропетровський механічний завод» товар було поставлено на суму 2209581,84 грн., а ДП «Південна залізниця» виконано свій обовязок в повному обсязі по сплаті поставленого товару.

ОСОБА_4, між ДП «Південна залізниця» та ТОВ «Дніпропетровський механічний завод» було укладено договір від 07.05.2013 № П/НХ-13756/НЮ на поставку товару (свердла) на суму 3210226,20 грн.

Прийом товару здійснювався у відповідності з Інструкцією № П-6 від 15.06.1965 р. «О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству» та Інструкцією № П-7 від 25.04.1966 р. «О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству».

На кожну поставлену постачальником партію товару є у наявності сертифікат, який є підтвердженням якості товару. Якість отриманого товару підтверджена у повному обсязі.

Між ДП «Південна залізниця» та ТОВ «Євроінвестстрой» був укладений договір від 17.05.2013 № П/НХ-13847/НЮ на поставку товару (гумові шини) на суму 4437610,20 грн.

ТОВ «Транскомплект-С» в складі пропозиції конкурсних торгів надало лист про ненадання у складі пропозиції конкурсних торгів звіту про рух грошових коштів без посилання на норми відповідних законодавчих актів України, внаслідок чого було відхилено, згідно п. 3 ч. 1 ст. 29 Закону, як таке що не відповідало умовам документації конкурсних торгів.

Таким чином, рішення комітету з цього приводу відповідає вимогам законодавства у сфері державних закупівель. Постачальником до ДП «Південна залізниця» поставлено товар на загальну суму 4378262,40 грн., позивачем здійснено оплату постачальнику у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, умови договору визначаються на розсуд сторін і погоджуються ними.

Крім того, ст. 179 ГК України передбачає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

У відповідності до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом від 08.10.1999 № 237 Міністерства фінансів України, дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату, дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

У звязку із відсутністю заборгованості контрагентів по зазначеним договорам у позивача відсутні підстави щодо відображення в обліку дебіторської заборгованості.

Таким чином, відповідач, який згідно зі ст. 3 КАС України та в силу Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є суб'єктом владних повноважень, у ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом, у зв'язку з чим його вимога в цій частині є необґрунтованою та неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.8 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен відобразити в бухгалтерському обліку ДП «Південна залізниця» дебіторську заборгованість виконавців робіт за переліком:

- ТОВ «РЕАЛ-ТЕХНО» - 330 277,92 грн.,

- ТОВ «Технологічні системи» - 48 893,54 грн.,

- ТОВ «СТРОИТЕЛЬСТВО И МОНТАЖ» - 218238,23 грн.,

- вжити вичерпний перелік заходів щодо стягнення з підрядних організацій за вищезазначеним переліком сум завищених витрат при виконанні ремонтно-будівельних робіт. У іншому випадку стягнути з винних у допущених порушеннях осіб, у тому числі у порядку та розмірах, встановлених ст. 133-136 КЗпП.

Відносно повноти і достовірності встановлення суб'єктом владних повноважень дійсних фактичних обставин спірних правовідносин, правильності здійсненої суб'єктом владних повноважень юридичної оцінки таких обставин та кваліфікації діянь залізниці у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.

За епізодом по взаємовідносинах з ТОВ «РЕАЛ-ТЕХНО»:

Щодо застосування ресурсних елементних кошторисних норм в актах виконаних робіт по договору П/НА-1384/НЮ від 29.01.2013 року на реконструкцію приміщень другого поверху будівлі Управління Південної залізниці у судове засідання позивачем надані пояснення та підтверджуючі матеріали, згідно яких норма Е15-251-1 (а не Е15-254-1, як вказано інспектором ДФІ з коефіцієнтом на демонтаж була застосована для нормування роботи по демонтажу обклеювання стін шпалерами замість Р13-12-1 «Зняття шпалер», оскільки виконувались роботи з реконструкції, тому відповідно до п.1.2 ДБН Д.1.1-2-99 «Вказівки щодо застосування ресурсних елементних кошторисних норм на будівельні роботи» в першу чергу застосовувались норми із збірників на нове будівництво та реконструкцію. У разі необхідності виконання демонтажних робіт вказані роботи нормувались відповідно до вимог п.2.8 ДБН Д.1.1-2-99, а саме: витрати ресурсів на роботи по демонтажу при відсутності необхідних норм в збірниках на нове будівництво та реконструкцію визначались по відповідним нормам вказаних збірників на виконання цих робіт з застосуванням до норм трудовитрат та часу експлуатації будівельної техніки відповідних коефіцієнтів на демонтаж, які наведені в п.2.8 ДБН Д.1.1-2-99.

Відповідачем під час розгляду справи не доведено обґрунтування розрахунку завищення вартості робіт на суму 85856,20 грн.

Норма Е11-11-2 «Додавати або вилучати на кожні 5мм зміни товщини стяжок» для збільшення товщини цементної стяжки до 100мм та 120мм застосована в актах КБ-2в у відповідності до фактично виконаного обсягу робіт, оскільки на окремих ділянках товщину стяжки необхідно були виконати 100мм та 120мм для запобігання перепаду рівня підлоги в приміщеннях після розбирання конструкції старої підлоги. Оскільки ці роботи мають прихований характер, то виконання цих робіт зафіксовано актами на приховані роботи.

Позивачем надані пояснення, що внаслідок того, що ця робота має прихований характер, то її об'єктивний та фактичний обсяг на стадії складання проекту неможливо врахувати та визначити досконально, цей обсяг можна точно встановити тільки при безпосередньому виконанні демонтажних робіт та улаштуванню нових покриттів підлоги.

В проекті (інвесторській документації) попередньо була прийнята товщина стяжки 80мм. Однак, в ході виконання робіт виникла технологічно обґрунтована необхідність виконання стяжки в окремих місцях 100 та 120мм. Коригування обємів робіт в інвесторськой кошторисної документації буде виконано проектним інститутом на підставі дефектних актів.

Зазначене не спростовано відповідачем у судовому засіданні та не доведено обґрунтування розрахунку завищення вартості робіт на суму 84337,29 грн.

В актах КБ-2в за травень та жовтень при виконанні теплоізоляції трубопроводів була застосована норма Р19-2-1 «Ізоляція трубопроводів діам.25мм конструкціями теплоізолюючими комплектними на основі циліндрів мінераловатних на синтетичному в'яжучому, товщина шару 40мм» замість Е26-2-1 «Ізоляція трубопроводів діам. до 76мм (циліндрами, полуциліндрами, сегментами з пінопласту), товщина шару 40мм», оскільки фактично теплоізоляція виконана з мінераловатних циліндрів, а не з пінопласту, використання якого передбачено списанням матеріалів в нормі Е26-2-1, яка була застосована в проекті. Крім того, складом робіт норми Е26-2-1 передбачається промазування швів полімерцементною мастикою або азбоцементним розчином, що також не відповідає фактично виконаним роботам по теплоізоляції. Фактично мінераловатні циліндри були встановлені на трубопроводі та закріплені пряжками, що відповідає складу робіт відповідно до норми Р19-2-1.

Зазначене також не спростовано відповідачем у судовому засіданні та не доведено обґрунтування розрахунку завищення вартості робіт на суму 24843,20 грн.

Відповідно до актів КБ-2в за травень та жовтень виконувались роботи по демонтажу старого лінолеуму, при цьому знімалось 3 шари старого лінолеуму. Роботи нормувались за нормою Е11-36-1.

Норма Е46-43-14, на яку посилався орган ДФІ, в даному випадку об'єктивно не могла бути застосована, оскільки вона передбачає розбирання покриття підлог з полівінілхлоридних листових рулонних матеріалів в будівлях та спорудах з агресивним середовищем, що не відповідає фактичним умовам виконання робіт - в приміщення управління Південної залізниці агресивне середовище відсутнє. Тому застосування норми Е46-43-14 органом ДФІ суд вважає невірним.

ОСОБА_4 слід зауважити, що коригування нормативної розцінки в інвесторській кошторисної документації буде виконано проектним інститутом на підставі дефектних актів.

Таким чином, у судовому засіданні відповідачем не доведено обґрунтування розрахунку завищення вартості робіт на суму 44826,77 грн.

В актах КБ-2в була застосована норма Е11-27-3 «Улаштування покриття на цементному розчині з плиток керамічних однокольорових з фарбником» з застосуванням знижувального коефіцієнту на демонтаж замість норми Е46-43-2, як передбачалось в проекті, оскільки норма Е46-43-2 передбачає нормування робіт по розбиранню покриттів з плиток в будівлях та спорудах з агресивним середовищем, що фактично не відповідає дійсності в приміщеннях управління Південної залізниці відсутня наявність агресивного середовища, і тому в даному випадку застосування ДФІ норми Е46-3-2 є невірним.

Зазначене не спростовано відповідачем у судовому засіданні та не доведено під час розгляду справи обґрунтування розрахунку завищення вартості робіт на суму 9842,56 грн.

В актах КБ-2в норма Е21-9-1 з коефіцієнтом на демонтаж 0.4 була застосована на демонтаж проводу прихованої електропроводки, норма Е21-3-3 з коефіцієнтом на демонтаж 0.4 була застосована на демонтаж труб діам. до 50мм з урахуванням наступного.

Суд бере до уваги те, що виконувались роботи з реконструкції, а тому відповідно до п.1.2 ДБН Д.1.1-2-99 «Вказівки щодо застосування ресурсних елементних кошторисних норм на будівельні роботи» в першу чергу застосовувались норми із збірників на нове будівництво та реконструкцію. У разі необхідності виконання демонтажних робіт вказані роботи нормувались відповідно до вимог п.2.8 ДБН Д.1.1-2-99, а саме: витрати ресурсів на роботи по демонтажу при відсутності необхідних норм в збірниках на нове будівництво та реконструкцію визначались по відповідним нормам вказаних збірників на виконання цих робіт з застосуванням до норм трудовитрат та часу експлуатації будівельної техніки відповідних коефіцієнтів на демонтаж, які наведені в п.2.8 ДБН Д.1.1-2-99. Таким чином, в даному випадку застосування ДФІ норми Е46-43-14 є невірним.

За таких обставин, розрахунок завищення вартості робіт на суму 31836,97 грн. суд вважає необґрунтованим.

Роботи по встановленню віконних блоків були виконані в травні 2013 року та нормовані комплексною розцінкою, склад робіт якої передбачає встановлення, безпосередньо, самих віконних блоків, а також підвіконних дощок та відливів. При цьому, вартість підвіконної дошки в травні 2013 року не включалась до актів виконаних робіт, оскільки підвіконні дошки, як виріб, були надані в актах за липень та вересень 2013 року з причини підтвердження підрядником їх фактичної вартості.

Щодо застосування ресурсних елементних кошторисних норм в актах виконаних робіт по договору П/НА-13691/НЮ від 23.04.2013 року на реконструкцію санвузлів суд зазначає.

Враховуючи те, що позивачем виконувались роботи з реконструкції, то відповідно до п.1.2 ДБН Д.1.1-2-99 «Вказівки щодо застосування ресурсних елементних кошторисних норм на будівельні роботи» в першу чергу застосовувались норми із збірників на нове будівництво та реконструкцію. У разі необхідності виконання демонтажних робіт вказані роботи нормувались відповідно до вимог п.2.8 ДБН Д.1.1-2-99, а саме: витрати ресурсів на роботи по демонтажу при відсутності необхідних норм в збірниках на нове будівництво та реконструкцію визначались по відповідним нормам вказаних збірників на виконання цих робіт з застосуванням до норм трудовитрат та часу експлуатації будівельної техніки відповідних коефіцієнтів на демонтаж, які наведені в п.2.8 ДБН Д.1.1-2-99.

Виходячи з положень п.1.2 та п.2.8 ДБН Д.1.1-2-99, при реконструкції роботи на демонтаж нормуються в першу чергу по збірникам на нове будівництво та реконструкцію з застосуванням передбачених п.2.8 знижувальних коефіцієнтів на демонтаж.

Позивачем надані пояснення, що при розбиранні двобічних гіпсокартонних перегородок застосовувалась норма Е10-97-1 на їх улаштування з застосуванням до неї знижувального коефіцієнту на демонтаж, а не норма Р5-2-1 «Розбирання перегородок з гіпсокартону», яку пропонував інспектор. При демонтажі плиток приймалась норма Е11-27-3 на улаштування покриття з плиток з застосуванням до неї знижувального коефіцієнту на демонтаж, а не норма Р7-2-7 «Демонтаж покриття з плиток», на яку посилається орган ДФІ.

При демонтажі цегляних перегородок приймалась норма Е46-34-4 «Розбирання цегляних стін», а не норма Р5-3-1 «Розбирання цегляних перегородок», яку пропонує застосувати ДФІ.

Позивачем також надані пояснення, що при відбитті штукатурки приймалась норма Е46-24-2 «Відбивання штукатурки з поверхні цегляних стін та стель», і ніяк не може ця робота нормуватися нормою Р11-52-1, яку пропонує інспектор, оскільки норма Р11 -52-1 має назву «Перетирання штукатурки внутрішніх стін» і до відбиття штукатурки ніякого відношення не має.

При виконанні теплоізоляції трубопроводів була застосована норма Р19-2-1 «Ізоляція трубопроводів діаметром 25мм конструкціями теплоізолюючими комплектними на основі циліндрів мінераловатних на синтетичному в'яжучому, товщина шару 40мм», замість Е26-2-1 «Ізоляція трубопроводів діам. до 76мм (циліндрами, полуциліндрами, сегментами з пенопласту), товщина шару 40мм», оскільки, фактично, теплоізоляція виконана з мінераловатних циліндрів, а не з пінопласту, використання якого передбачено списанням матеріалів в нормі Е26-2-1, тобто нормою, яка була застосована в проекті. Крім того, складом робіт норми Е26-2-1 передбачається промазування швів полімерцементною мастикою або азбоцементним розчином, що також не відповідає фактично виконаним роботам по теплоізоляції. Фактично мінераловатні циліндри були встановлені на трубопроводі та закріплені пряжками, що відповідає складу робіт норми Р19-2-1.

ОСОБА_4 була застосована норма Е11-11-2 «Додавати або вилучати на кожні 5мм зміни товщини стяжок» (а не Е22-11-2 як зазначено в довідці ревізії і яка застосовується для прокладання трубопроводів з поліетиленових труб діам.65мм) для збільшення товщини цементної стяжки. Застосована ця норма в актах КБ-2в у відповідності до фактично виконаного обсягу робіт, оскільки на окремих ділянках товщину стяжки необхідно було корегувати для запобігання перепаду рівня підлоги в приміщеннях. Оскільки ці роботи мають прихований характер, то виконання цих робіт зафіксовано актами на приховані роботи.

Зазначене не спростовано відповідачем у судовому засіданні та не доведено обґрунтування розрахунку завищення вартості робіт на суму 71893,89 грн.

За епізодом по взаємовідносинах з ТОВ «Технологічні системи».

ОСОБА_3 перевірки, на думку ДФІ, в підконтрольній організації були встановлені порушення при виконанні наступних договорів:

№П/Е-13865/НЮ від 18.04.2013 на закупівлю будівельно-монтажних робіт по обєкту «Впровадження швидкісного руху пасажирських поїздів на дільниці Гребінка Полтава Красноград Харків Лозова». Телемеханізація дільниці Красноград Лозова та №П/Е-121099/НЮ від 23.07.2012 по титулу «Впровадження швидкісного руху пасажирських поїздів на дільниці Гребінка Полтава Красноград Харків Лозова» Телемеханізація дільниці Полтава Красноград», а саме:

- по договору №П/Е-13865/НЮ від 18.04.2013 на закупівлю будівельно-монтажних робіт по обєкту «Впровадження швидкісного руху пасажирських поїздів на дільниці Гребінка Полтава Красноград Харків Лозова». Телемеханізація дільниці Красноград Лозова» встановлено порушення до вимог додатку 12 ДБН, п.3.3.15 ДБН Д.1.1.1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», затвердженого Наказом Держбуду України від 27.08.2000 №174, завищено вартість прийнятих за актами виконаних робіт, що призвело в порушення п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 до викривлення фінансової звітності в частині завищення витрат та нанесення матеріальної шкоди (втрати активів) державному підприємству «Південна залізниця» на суму 25374,38 гривень;

- по договору №П/Е-121099/НЮ від 23.07.2012 по титулу «Впровадження швидкісного руху пасажирських поїздів на дільниці Гребінка Полтава Красноград Харків Лозова». Телемеханізація дільниці Полтава Красноград було встановлено порушення до вимог додатку 12 ДБН, п.3.3.15 ДБН Д.1.1.1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», затвердженого Наказом Держбуду України від 27.08.2000 №174, завищено вартість прийнятих за актами виконаних робіт, що призвело в порушення п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 до викривлення фінансової звітності в частині завищення витрат та нанесення матеріальної шкоди (втрати активів) державному підприємству «Південна залізниця» на суму 23519,16 гривень.

Підставою для висновків про порушення, на думку ДФІ, стало застосування показника на рівні 6,28 грн./люд.год. відповідно до п.4 додатку 12 ДБН Д 1.1.1-2000 «Правила визначення вартості будівництва» при виконанні робіт з будівництва мереж звязку.

Разом з тим, судом встановлено, що такі твердження органу ДФІ є помилковими та такими, що виникли в результаті невірного тлумачення п.4 дод.12 ДБН Д 1.1.1-2000 «Правила визначення вартості будівництва».

Так, згідно додатка 12 ДБН Д.1.1-1-2000 п.16 прибуток 2,5 грн./ чол-год встановлюється для робіт по «Монтажу технологічних трубопроводів і технологічного обладнання», проте підконтрольною організацією виконувалися роботи з телемеханізації залізничної дільниці та застосований коефіцієнт прибутку 6,28 (п.4 додатку 12 ДБН Д.1.1-1-2000) «Будівництво ліній зв'язку», що цілком відповідає технічному призначенню виконаних робіт та вимогам ДБН.

Зазначене не спростовано відповідачем у судовому засіданні та не доведено обґрунтування розрахунку завищення вартості робіт на суму 48893,54 грн.

За епізодом по взаємовідносинах з ТОВ «СТРОИТЕЛЬСТВО И МОНТАЖ».

Щодо завищення вартості плінтуса в акті КБ-2в за грудень 2013 року підрядником включені обсяги робіт по улаштуванню плінтуса з плиток, нормованих за нормою ЕД11-46-2 суд зазначає.

Для виконання цієї роботи позивачем використано та списано плінтус для підлоги за ціною 335,11 грн. за м.п. (без ПДВ), тобто плінтус використаний та списаний, як готовий виріб.

Відтак, з розрахунком на загальну суму 218238,23 грн. та висновком інспектора, щодо перерахунку вартості плінтуса, суд не погоджується.

Позивачем надані пояснення, що підрядником в ході виконання робіт надавалися завірені копії накладних на матеріали для підтвердження витрат, однак вони були передані Господарською службою Південної залізниці до прокуратури згідно листа № в.о. Н-14-1/167 від 12.06.2014р. за її зверненням.

Таким чином, вказані в акті перевірки твердження з цього приводу здійснені лише на припущеннях посадових осіб органу ДФІ та не підтверджені документально.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.9 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен вжити вичерпний перелік заходів щодо відшкодування працівниками підприємства незаконно отриманих коштів на загальну суму 190571,63 грн. У іншому випадку стягнути з винних осіб у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 130-136 КЗпП України; здійснити коригування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 72668,47 гривень.

Оцінивши обґрунтованість доводів сторін за даним епізодом, з'ясувавши обставини спірних правовідносин та перевіривши їх добутими доказами, судом встановлено наступне.

В акті ревізії Держфінінспекції в Харківській області визначена неправомірною, на думку ДФІ, загальна сума 191294,31 грн. виплачених коштів на встановлення окремим працівникам відокремлених підрозділів залізниці доплат за суміщення професій (посад) або за збільшення обсягів виконуваних робіт протягом ІV кварталу 2012 року, в 2013 році та в І півріччі 2014 року.

Суд, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених ДФІ в підґрунтя спірного припису вимоги, зазначає, що відповідно до приписів ст. 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою), провадиться доплата за суміщення професій (посад). Розміри доплат за суміщення професій (посад) встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

ОСОБА_5 Міністрів СРСР від 04.12.1981 № 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» передбачено: «6.При выполнении работ с меньшей численностью персонала устанавливаются доплаты в следующих размерах:

а) за совмещение профессий (должностей), расширение зон обслуживания или увеличение объема выполняемых работ:

рабочим и младшему обслуживающему персоналу в производственных отраслях народного хозяйства, а также рабочим, занятым на погрузочно-разгрузочных работах во всех отраслях народного хозяйства, - до 50 процентов тарифной ставки (оклада) по основной работе;

инженерно-техническим работникам и другим специалистам, а также служащим производственных отраслей и всем категориям работников непроизводственных отраслей народного хозяйства (за исключением работников, занимающих должности, указанные в пункте 15 настоящего постановления) - до 30 процентов тарифной ставки (оклада) по основной работе;

7. Конкретные размеры доплат в пределах, предусмотренных пунктом 6 настоящего постановления, устанавливаются руководителями предприятий, учреждений и организаций по согласованию с комитетами профсоюзов каждому работнику дифференцированно в зависимости от сложности, характера, объема выполняемых работ, степени использования рабочего времени».

На виконання вказаних норм трудового законодавства, Колективним договором ДП «Південна залізниця» на 2002-2016 рр. у додатку №3 встановлений перелік доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівників залізниці, у тому числі й за суміщення професій (посад) та збільшення обсягу виконуваних робіт.

Обґрунтовуючи свою вимогу орган ДФІ зазначив, що причиною допущення порушень є встановлення працівникам доплат за суміщення професій (посад) або за збільшення обсягів виконуваних робіт без наявності в штатних розписах зазначених підрозділів відповідних вакантних посад, тобто за відсутності економії фонду оплати праці для запровадження цих доплат.

Дослідивши копії штатних розписів по відокремленим підрозділам позивача: «Локомотивне депо Харків Сортувальний», вагонне вантажне депо Харків Сортувальний, «Вокзал Харків-пасажирський», «Електровозне депо Харків «Жовтень», які залучені до матеріалів справи, судом встановлено, що вони оформленні у довільній формі та не мають єдиного вигляду.

При цьому суд зазначає, що чинним законодавством України не встановлена типова форма штатного розпису для підприємств, а відтак складення відокремленими підрозділами позивача штатного розпису у довільній формі не суперечить законодавству, та він є документом для внутрішнього використання.

На підтвердження правомірності встановлення працівникам зазначених доплат за фактичне виконання додаткових робіт, не передбачених робочими (посадовими) інструкціями, підприємством надані розрахунки нормативної чисельності, рапорти майстрів, проведені фотографії робочого дня, письмові згоди працівників на виконання додаткових робіт та накази про встановлення доплат.

Так, по локомотивному депо Харків-Сортувальний доплати за суміщення професій (посад) або за збільшення обсягів виконуваних робіт встановлені на підставі рапортів майстрів, згоди працівників виконувати додаткові обсяги робіт, за наказами: від 30.10.2012 №1087, від 30.01.2013 №83, від 28.02.2013 №177, від 27.03.2013 №249, від 30.04.2013 №390, від 30.05.2013 №471, від 25.06.2013 №594, від 26.07.2013 №736, від 27.08.2013 №852, від 30.09.2013 №982, від 29.10.2013 №1081, від 26.11.2013 №1174, від 19.12.2013 №1256, від 16.12.2013 №1239, від 27.02.2014 №189.

По вокзалу Харків-Пасажирський доплати за суміщення професій (посад) або за збільшення обсягів виконуваних робіт встановлені на підставі рапортів майстрів, згоди працівників виконувати додаткові обсяги робіт, за наказами: від 27.02.2012 №140/ВД, від 24.12.2013 №927/ВД.

По вагонному вантажному депо Харків-Сортувальний доплати за суміщення професій (посад) або за збільшення обсягів виконуваних робіт встановлені на підставі рапортів майстрів, згоди працівників виконувати додаткові обсяги робіт, за наказами: від 27.01.2012 №57, від 30.01.2012 №87, від 01.02.2013 №116, від 29.03.2013 №204, від 28.11.2013 №482, від 11.12.2013 №496, від 27.12.2013 №542, від 27.12.2013 №546, від 09.12.2013 №492, від 27.12.2013 №553, від 07.02.2014 №86, від 25.02.2014 №№ 93-94 та №98, від 05.03.2014 № 106, від 24.03.2014 №126, від 01.04.2014 №135, від 01.04.2014 №138, від 30.04.2014 №152.

По локомотивному Харків «Жовтень» доплати за суміщення професій (посад) або за збільшення обсягів виконуваних робіт встановлені на підставі рапортів майстрів, згоди працівників виконувати додаткові обсяги робіт, за наказами: від 30.12.2011 №810, від 28.12.2012 №701, від 27.12.2013 №882.

При цьому відповідач, який згідно з ст. 3 КАС України та в силу Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є суб'єктом владних повноважень, у ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом завдання підприємству матеріальної шкоди (збитків), у зв'язку з чим його вимога в цій частині є необґрунтованою та неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.10 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен вжити вичерпний перелік заходів щодо відшкодування 193000,0 грн. сплачених штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов укладених договорів у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 130-136 КЗпП України, у т.ч. за рахунок винних осіб.

В обґрунтування своїх вимог органом ДФІ зазначено, що в силу порушення вимог визначених п. 1 ст. 75 Господарського кодексу України та не виконання ДП «Південна залізниця» умов укладених договорів в частині своєчасної оплати за отриманий товар, роботи, послуги підприємству спричинено збиток у розмірі штрафних санкції на вказану суму.

Відносно повноти і достовірності встановлення суб'єктом владних повноважень дійсних фактичних обставин спірних правовідносин, правильності здійсненої суб'єктом владних повноважень юридичної оцінки таких обставин та кваліфікації діянь залізниці у зазначених правовідносинах, суд зазначає, що згідно ст. 4, п.7 ч.1 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та п.2 Порядку №550 був обтяжений обов'язком встановити порушників - посадових осіб підконтрольної установи та порушників - матеріально відповідальних осіб підконтрольної установи.

Суд зазначає, що в силу приписів ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При цьому органом ДФІ при винесенні спірної вимоги у вказаній частині не встановлено ані самих порушників, ані які трудові обовязки порушені. Відповідно не встановлено й вину таких працівників та причинно-наслідкові звязки між їх діями (бездіяльністю) та настанням негативних наслідків.

Натомість позивачем надані пояснення, що у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 №316 «Про затвердження переліку робіт і послуг, що належать до основної діяльності залізничного транспорту, та Порядку перерозподілу надходжень доходу від основної діяльності залізничного транспорту» доходами від перевезень є доходи, які належать залізницям за виконані перевезення і пов'язані з ними роботи (послуги) після перерозподілу надходжень доходу.

ОСОБА_3 з «Положення про порядок зарахування дохідних надходжень з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання залізниць і підприємств, підпорядкованих Державній адміністрації залізничного транспорту України, на єдиний поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Державної адміністрації залізничного транспорту України», затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 04.11.2013 р. №872, Укрзалізниця з єдиного поточного рахунку зі спеціальним режимом використання на підставі свого платіжного доручення здійснює відповідні перерахування на поточні рахунки залізниць. Позивачем також надані пояснення, що умови договорів виконані з порушенням строків у звязку з відсутністю необхідних обсягів фінансування Укрзалізницею через істотне зменшення доходних надходжень.

Зазначені обставини та пояснення не спростовані в судовому засіданні відповідачем, останній не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом завдання підприємству матеріальної шкоди (збитків), у зв'язку з чим його вимога в цій частині є необґрунтованою та неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.11 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен поновити в бухгалтерському обліку Відокремленого підрозділу «Харківська вагонна дільниця №1» ДП «Південна залізниця» дебіторську заборгованість ТОВ «НІКІТИС» за договором від 28.10.2013 №П/Л- 131726/НЮ в сумі 165526,95 грн. (з ПДВ) з оформленням відповідного документального підтвердження достовірності стану взаєморозрахунків шляхом складання акту звірки з контрагентом; вжити вичерпний перелік заходів щодо стягнення завищеної вартості виконаних робіт 165526,95 грн., з підрядної організації ТОВ «НІКІТИС»; в іншому випадку стягнути з винних у допущених порушеннях осіб, у тому числі у порядку та розмірах, встановлених ст. 133-136 КЗпП України.

За клопотанням позивача, підтриманим представником відповідача, по справі призначена та проведена судово-економічна експертиза. ОСОБА_3 з висновком №3143 від 16.04.2015р. комісійної судової економічної експертизи Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл.проф. ОСОБА_6 (т. 17 а.с. 126-144) висновки Державної фінансової інспекції в Харківській області з приводу викладення в акті ревізії від 09.10.2014р. №05-11/12 та вимозі про усунення порушень від 13.11.2014р. №05-25/11060 в частині, зазначеній у п. 11 не підтверджуються.

Таким чином, суд доходить висновку, що викладені в акті ревізії судження суб'єкта владних повноважень по даному епізоду мають характер припущень, не підкріплені належними висновками та не доведені відповідними документами, а відтак, не можуть слугувати законними підставами для покладення на державне підприємство публічного обов'язку.

Відповідач, який згідно з ст. 3 КАС України та в силу Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є суб'єктом владних повноважень, у ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом, у зв'язку з чим його вимога в цій частині є необґрунтованою та неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.11 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен відобразити в бухгалтерському обліку, нараховану в ході ревізії, пеню на суму 963,60 грн., контрагентам ТОВ «Мегатекс», ТОВ «Метал», ТОВ «Автономні джерела струму»; вжити вичерпний перелік заходів щодо стягнення пені у розмірі 963,60 грн. з ТОВ «Мегатекс», ТОВ «Метал» та ТОВ «Автономні джерела струму». У іншому випадку стягнути з винних у допущених порушеннях осіб, у тому числі у порядку та розмірах, встановлених ст. 133-136 КЗпП.

Судом встановлено, що між ДП «Південна залізниця» та ТОВ «Мегатекс», ТОВ «Автономні джерела струму», ТОВ «Метал» були укладені договори на поставку металів чорних та кольорових вторинних: від 27.03.2012 № П/НХ-12369/НЮ, від 24.07.2013 № П/НХ 131231/НЮ, від 09.04.2013 № П/НХ-13644/НЮ.

Пунктом 5.2. договорів (який є ідентичним для всіх вказаних договорів) передбачена відповідальність покупця у вигляді пені за несвоєчасну оплату за поставлений товар. При цьому відповідно до умов укладених договорів нарахування пені за несвоєчасність розрахунків за поставлений металобрухт не є обовязковою умовою виконання договорів на поставку металів чорних та кольорових вторинних.

Відповідно до ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення.

ОСОБА_3 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами ст. 20 ЦК України встановлено, що право на захист особа здійснює на власний розсуд.

Проаналізувавши наведені норми ЦК України, суд доходить висновку, що захист порушеного права, зокрема нарахування та стягнення штрафних санкцій, залежить виключно від волі особи, право якої порушене, в тому числі й неналежним виконанням умов договорів.

Чинне законодавство не містить жодної імперативної норми щодо механізму реалізації субєктивного права особи на захист своїх цивільних прав.

Законодавство не містить також умов покладання відповідальності за невикористання суб'єктивного права, а лише за неналежне виконання обов'язків, оскільки інше суперечить принципам цивільного права.

Відповідач, який згідно з ст. 3 КАС України та в силу Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є суб'єктом владних повноважень, в ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом, у зв'язку з чим його вимога в цій частині є неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеними в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженнями ДФІ, котрі слугували фактичною підставою для формулювання владних приписів п.16 та п.22 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен відкоригувати (зменшити) в обліку залізниці вартість активів (квартир, приватизованих громадянами) на суму 22913293,11 грн.; відкоригувати (зменшити) в обліку ДП «Південна залізниця», понесені витрати на суму 410783,95 грн. внаслідок нарахування амортизації на квартири, приватизовані громадянами.

В обґрунтування своїх вимог органом ДФІ зазначено, що станом на 30.06.2014 в балансі ДП «Південна залізниця» на рахунку 10 «Основні засоби» балансова (залишкова) обліковується частина житла (квартир), які є приватизованим його мешканцями, загальною вартістю 22913293,11 грн., що є порушенням п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 2 «Баланс» від 31.03.1999 №87 та п.3 розділу 1 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, так як актив відображається в балансі при умові, що оцінка його може бути достовірно визначена і очікується отримання в майбутньому економічних вигод, повязаних з його використанням. Внаслідок обліку на балансі ДП «Південна залізниця» приватизованого житла, підприємством зайво віднесено на витрати залізниці нарахованої амортизації на суму 410783,95 грн. Зазначене, на думку ДФІ, є порушенням п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» від 31.12.1999 №318, так як витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого, вони здійснені. Проте, зважаючи на те, що приватизоване житло не контролюється підприємством в результаті минулих подій, використання його не приведе до надходження економічних вигод в майбутньому.

Оцінивши обґрунтованість доводів сторін, з'ясувавши обставини спірних правовідносин суд зазначає наступне.

За своєю організаційно-правовою формою Південна залізниця є державним підприємством та відноситься до підприємств та установ залізничного транспорту.

Відповідно до приписів ст. 5 Закону України «Про залізничний транспорт», приватизація цілісних майнових комплексів, підприємств і структурних підрозділів, не пов'язаних з діяльністю залізниць, окремих інвентарних об'єктів та об'єктів незавершеного будівництва, що належать залізницям та підприємствам залізничного транспорту загального користування, здійснюється за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту та Укрзалізницею відповідно до чинного законодавства України з питань приватизації.

Розпорядження майном залізниць у спірний період здійснювалось відповідно до «Порядку розгляду звернень щодо розпорядження майном залізниць, підприємств, установ та організацій залізничного транспорту», затвердженому наказом Укрзалізниці від 20.09.2011 № 535-Ц та розробленого відповідно до положень Господарського та Цивільного кодексів України, законів України «Про управління обєктами державної власності», «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності», «Про приватизацію державного майна», постанов Кабінету Міністрів України від 21.09.98 № 1482 «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності», від 06.06.2007 № 803 «Про затвердження Порядку відчуження обєктів державної власності», від 08.11.2007 № 1314 «Про затвердження Порядку списання обєктів державної власності», спільного наказу Державного казначейства України та Міністерства економіки України від 29.11.2010 № 447 «Про затвердження Типової інструкції про порядок списання майна бюджетних установ», наказу Міністерства інфраструктури України від 20.06.2011 № 160 «Про управління майном підприємств, установ та організацій, які входять до сфери управління Міністерства інфраструктури України, наказу Міністерства інфраструктури України від 07.09.2011 № 351 «Щодо підприємств, установ та організацій залізничного транспорту» та інших законодавчих і нормативно правових актів України. Зазначеним відомчим підзаконним актом порядок списання з балансу підрозділів підприємств залізничного транспорту приватизованих квартир не передбачено.

Вартість приватизованих квартир в багатоквартирних будинках, що не передані на баланс іншої юридичної особи, відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій підприємств і організацій залізничного транспорту України, затвердженого наказом Укрзалізниці від 19.01.2000р. № 17-Ц, відображається на субрахунку 1031 «Приватизований житловий фонд».

Амортизація приватизованого житлового фонду підприємством-балансоутримувачем, відображається у порядку, передбаченому пунктом 30 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000р. № 92 (далі - П(С)БО 7), тобто суму нарахованої амортизації всі підприємства відображають збільшенням суми витрат підприємства і зносу основних засобів.

Сума нарахованої амортизації основних засобів та інших необоротних матеріальних активів житлового фонду відповідно до Номенклатури витрат з основних видів економічної діяльності залізничного транспорту України, затвердженої наказом Укрзалізниці від 21.06.2007р. № 417-Ц, відображена за статтею 826 як «Інші витрати операційної діяльності». ОСОБА_3 з Наказом №17-Ц для відображення витрат житлового фонду передбачено субрахунок 9490 «Витрати житлового господарства» субрахунку 949 «Інші витрати операційної діяльності» (в т.ч. амортизаційні відрахування незалежно від того, чи приватизоване житло).

Листом від 29.07.2009р. № 31-34000-10-16/20641 Міністерством фінансів України надані розяснення, що «амортизація приватизованого житлового фонду балансоутримувачем як підприємством, діяльність якого не спрямована на відновлення такого фонду, відображається у порядку, передбаченому пунктом ЗО П(С)БО 7».

ОСОБА_3 з нормами Податкового кодексу України всі основні засоби поділяються на виробничі (що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності) та невиробничі. Термін «невиробничі основні засоби» означає необоротні матеріальні активи, які не використовуються в господарській діяльності платника податку. Відповідно до приписів п. 144.1 ст. 144 ПКУ, амортизації підлягають витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності платника податків.

Пунктом 144.3 ст. 144 ПКУ визначено, що не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел фінансування витрати на придбання/самостійне виготовлення та ремонт, а також на реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів.

Таким чином, суд доходить висновку, що в ході розгляду справи суб'єкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості мотивів, покладених в основу спірного рішення за даними епізодами, зміст складеного акту ревізії не містить належних та достатніх фактичних даних, які б достеменно засвідчували факт наявності події протиправного діяння, вчиненого суб'єктом господарювання, у зв'язку з чим його вимога в цій частині суд вважає неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.17 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен віднести до собівартості намитого піску, як запасу, вартість послуг з його намиву, у розмірі 5187403,58 гривень; намитий пісок визнати запасом та зарахувати на баланс підприємства за справедливою вартістю, відповідно до вимог п. 5, п. 6 та п. 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» від 20.10.1999 №246.

Відносно повноти і достовірності встановлення суб'єктом владних повноважень дійсних фактичних обставин спірних правовідносин, правильності здійсненої суб'єктом владних повноважень юридичної оцінки таких обставин та кваліфікації діянь залізниці у спірних правовідносинах, суд зазначає, що П(С)БО 16 «Витрати» передбачено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Для узагальнення інформації щодо здійснених витрат у звітному періоді, які підлягають віднесенню на витрати в майбутніх звітних періодах, передбачено використання активного рахунку 39 «Витрати майбутніх періодів», що і було зроблено Відокремленим підрозділом «Полтавська дистанція колії» державного підприємства «Південна залізниця». До витрат, облік яких ведеться на рахунку 39 «Витрати майбутніх періодів», віднесено витрати, пов'язані з сезонними роботами. Намивання піску згідно додатку № 3 «Календарний план» до Договорів укладених Південною залізницею з ТОВ «Житлобуд ЛТД» та ТОВ «Житлобуд LTD» є сезонними роботами у літній період року.

Витрати на намивання піску розглядаються як витрати майбутніх періодів і розподіляються протягом періоду, тривалість якого, 2-7 років, що залежить від очікуваного порядку використання піску затвердженого наказом про облікову політику підприємства.

При цьому орган ДФІ в обґрунтування своїх вимог посилається на порушення підконтрольною організацією вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» від 20.10.1999 № 246, ігноруючи вимоги П(С)БО 16 «Витрати».

Суд відзначає, що витрати є важливою складовою будь-якої господарської діяльності. Їх розмір впливає на показники прибутку та рентабельності виробництва, а також собівартості продукції (робіт, послуг), фінансового результату. В міру того, як витрати майбутніх періодів приносять вигоду, вони списуються та відображаються як витрати. Виходячи з принципу відповідності доходів і витрат, витрати, понесені з метою отримання доходу у майбутніх періодах, не списуються з рахунків, а продовжують фігурувати в бухгалтерському обліку підприємства як актив до періоду, в якому визнається відповідний дохід.

Таким чином, вимоги ДФІ визнати витрати майбутніх періодів витратами поточного періоду порушать вимоги П(С)БО № 16 «Витрати» та призведуть до недостовірних витрат, що вплине на фінансовий результат діяльності державного підприємства в порушення вимог чинного законодавства.

Натомість, позивачем, як за даними бухгалтерського обліку Відокремленого підрозділу «Полтавська дистанція колії», так і за даними «Балансу» витрати майбутніх періодів відображені на підприємстві у формі активу, що не порушує «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 № 87 та від 07.02.2013 № 73.

Відокремленим підрозділом «Полтавська дистанція колії» державного підприємства «Південна залізниця» вартість послуг з намиву піску по даним бухгалтерського обліку відображено в розділі активу, чим дотримано вимоги П(С)БО № 16 «Витрати» та «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 № 87 та від 07.02.2013 № 73.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості мотивів, покладених в основу спірного рішення за даним епізодом, зміст складеного акту ревізії не містить належних та достатніх фактичних даних, які б достеменно засвідчували факт наявності події протиправного діяння, вчиненого суб'єктом господарювання, а відтак його вимога в цій частині є неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.23 спірної вимоги, позивач, ДП «Південна залізниця», повинен відкоригувати (зменшити) в бухгалтерському обліку кредиторську заборгованість перед ТОВ «Реал-Техно» на суму 3907102,18 гривень.

В обґрунтування своїх вимог органом ДФІ зазначено, що всупереч умовам договору від 29.01.2013 №П/НА-1384/НЮ з ТОВ «Реал-Техно», залізницею прийнято до сплати робіт, виконаних підрядником, не передбачених проектно-кошторисною документацією з реконструкції коридору адміністративного корпусу на суму 3558059,38 грн. (з ПДВ), що є порушенням п.2. ст. 193 Господарського кодексу України та п.1. ст. 528 Цивільного кодексу України.

ОСОБА_4, окрім робіт за договором від 23.04.2013 №П/НА-13691/НЮ з ТОВ «Реал-Техно» у відповідності до актів приймання виконаних будівельних робіт ф.КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних робіт ф.КБ.3, в рамках виконання договору прийнято обладнання за видатковими накладними на загальну суму 349042,80 грн. (з ПДВ). Проте, приймання обладнання, яке не передбачено договором, є порушенням умов, викладених в п.1.1 договору від 23.04.2013 №П/НА-13691/НЮ та призвело до порушення п.2. ст. 193 Господарського кодексу України та п.1. ст. 528 Цивільного кодексу України.

Прийняття до оплати виконаних підрядником ремонтно-будівельних робіт, не передбачених проектно-кошторисною документацією та умовами договорів призвело до завищення зобовязань залізниці перед підрядником ТОВ «Реал-Техно» на загальну суму 3907102,18 гривень.

Зазначені твердження суб'єкта владних повноважень не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, під час перевірки посадовими особами ДФІ була складена окрема довідка від 07.10.2014 щодо дослідження окремих питань капітальних вкладень по господарській службі Південної залізниці. В довідці ревізії зазначено, що вказані роботи включені до актів КБ-2в за 2013 рік безпідставно, оскільки вони відсутні у проекті.

Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного з ТОВ «Реал-Техно» договору підряду №П/НА-1384/НЮ від 29.01.2013 року, вартість робіт на реконструкцію другого поверху будівлі Управління Південної залізниці за адресою: м. Харків, вул. Червоноарміська, 7, складає 9700003,76 грн.

ОСОБА_3 з п.3.3.1 ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», які діяли у період спірних правовідносин, договірна ціна це кошторис вартості підрядних робіт, за яку підрядна організація згодна виконати об'єкт заказу. Договірна ціна входить до складу вартості будівництва та використовується при проведенні взаєморозрахунків.

Відповідно до ст. 844 Цивільного кодексу України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

В даному випадку, фактична вартість підрядних робіт визначена на підставі кошторису договірної ціни, в якій відображені всі роботи, що увійшли в подальшому до актів виконаних робіт КБ-2в, в тому числі і по реконструкції коридорів будівлі Управління Південної залізниці.

Позивачем надані пояснення, що судження ДФІ про те, що роботи по реконструкції коридорів на суму 3536028,68 грн. відсутні в проектній документації, не відповідає дійсності, оскільки інспекторами субєкта владних повноважень не виконано аналіз робочих креслень та специфікацій до них, в яких наведені види й обсяги робіт по кабінетам та коридорам. В локальних кошторисах також враховані обсяги робіт по коридорам відповідно до креслень, хоча при цьому у назвах локальних кошторисів відсутнє слово «коридор», а тільки присутні номери кабінетів, однак при цьому враховані обсяги робіт і по кабінетах і по прилеглих коридорах.

Зазначені пояснення в судовому засіданні не спростовані відповідачем.

Відповідно до приписів ст.ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, умови договору визначаються на розсуд сторін і погоджуються ними.

Стаття 179 ГК України передбачає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Судом встановлено, що умови договору підряду №П/НА-1384/НЮ від 29.01.2013 року виконані в повному обсязі відповідно до договірної ціни (кошторису), погодженої замовником та підрядником, що відповідає п.3.3.1 ДБН Д.1.1-1-2000, роботи прийняті відповідно до актів форми КБ-2в, претензій до якості робіт відсутні, вартість робіт не перевищує вартості проектної кошторисної вартості об'єкту.

Стосовно епізоду щодо прийняття від ТОВ «Реал-Техно» вартості меблів на суму 349042,80 грн. згідно договору №П/НА-13691/НЮ від 23.04.2013 суд зазначає, що зведеним кошторисним розрахунком відповідно до п.3.1.19 ДБН Д.1.1-1-2000 в проекті враховані, крім іншого, кошти на покриття ризику всіх учасників реконструкції, які передбачені на відшкодування збільшення вартості обсягів робіт, а також витрат, характер та методи виконання яких не можуть бути точно визначені при проектуванні і уточнюються при визначенні виконавця або в процесі будівництва (реконструкції) та інш. Кошти на покриття ризику за даним договором передбачені у розмірі 576034,00 грн.

Позивачем надані пояснення, що оскільки зведеним кошторисним розрахунком були передбачені кошти на покриття ризику та відповідно до п.3.1.19 ДБН Д.1.1-1-2000 покриття непередбачених раніш витрат: в даному випадку - придбання меблів, державними будівельними нормами обґрунтовано, то враховуючи вищевикладене замовником було прийняте рішення про придбання нових меблів та сантехніки у відремонтовані виробничі приміщення з урахуванням ліміту коштів по договору. Меблі були поставлені та оплачені, претензій сторони договору одна до одної не мають.

Таким чином, судом не встановлено порушень державним підприємством чинного законодавства за даним під епізодом.

Суб'єкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості мотивів, покладених в основу спірного рішення за даним епізодом, зміст складеного акту ревізії не містить належних та достатніх фактичних даних, які б достеменно засвідчували факт наявності події протиправного діяння, вчиненого суб'єктом господарювання, а відтак його вимога в цій частині є неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.20 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен відобразити в бухгалтерському обліку наявну дебіторську заборгованість Компанії «Hyundai Corporation» на суму 735835,58грн за Контрактом від 24.12.2010; вжити вичерпний перелік заходів щодо надходження (поставки) від Компанії «Hyundai Corporation» приладу для випробувань гальмового обладнання (портативного типу) вартістю 92060 доларів США, або відшкодування Компанією «Hyundai Corporation» суми понесених витрат на придбання вказаного приладу, що складає 833757,82 грн. (еквівалент 103 504,67 доларів США); у іншому випадку стягнути з винних у допущених порушеннях осіб кошти у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України.

Позивачем надані суду митна декларація форми МД-2 від 26.02.2015, «Commercial invoice» від 12.02.2015, що підтверджують поставку на Південну залізницю пристрою для випробування гальмівного обладнання вартістю 92060 доларів США від Компанії «Hyundai Corporation».

Таким чином, спір за даним епізодом відсутній.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.23 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен відкоригувати (зменшити) в бухгалтерському обліку ДП «Південна залізниця» кредиторську заборгованість перед СП «Агроспецмонтажник» на суму 84593,56 грн. завищеної вартості робіт.

Судом встановлено, що у 2013 році за договором №П/НКВ-131183/НЮ від 19.07.2013р. підрядником СП «Агроспецмонтажник» виконувались роботи з будівництва тренувального табору для футбольних команд ДЛОЦ «Сонячний» та оформлювались акти форми КБ-2в, згідно ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівельних робіт», положення якого є обов'язковими при виконанні робіт за рахунок коштів підприємств державної форми власності яким є ДП «Південна залізниця».

В обґрунтування своїх вимог ДФІ зазначено, що ревізією правильності визначення вартості виконаних робіт з капітального будівництва підрядними організаціями, встановлено, що в порушення вимог п.13. Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 18 «Будівельні контракти», затвердженого наказом Мінфіну України від 28.04.2001 № 205, п 3.3.10.1 та п.3.3.12 ДБН Д.1.1.1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», затвердженого наказом Держбуду України від 27.08.2000 № 174, встановлено завищення вартості виконаних робіт на суму 143152,53 грн. (з яких відкориговано під час ревізії на суму 58559,17 грн. з ТОВ «Топаз-Україна»), які станом на 01.07.2014 не були залізницею оплачені, а тому призвели до завищення зобовязань залізниці на вказану суму.

Позивачем надані пояснення, що п.п.4.2.1.5 та 4.2.1.6 розділу 4 ДБН Д.1.1-1-2000 (з урахуванням Зміни №6, затвердженої наказом Мінрегіонбуда України від 19.03.2009 №114) щодо нарахування загальновиробничих витрат, зазначено, що при складанні пропозицій (договірної ціни) усереднені показники загальновиробничих витрат, що надаються Мінрегіонбудом України в Додатку №3, слугують орієнтиром та можуть використовуватися замовником для співставлення загальновиробничих витрат в інвесторській документації з загальновиробничими витратами, які розраховані підрядником розрахунково-аналітичним методом, виходячи з величини цих витрат попереднього звітного періоду. Крім того, ці показники, в подальшому використовуються при взаєморозрахунках за виконані роботи, тобто в актах виконаних робіт ф.КБ-2в, при погодженні з замовником. Оскільки показники за даними підрядника виявилися більшими, ніж усереднені показники Мінрегіонбуду України, то замовником (ДП «Південна залізниця») при складанні договірної ціни та при взаєморозрахунках були погоджені саме усереднені показники Мінрегіонбуду України, наведені в Додатку №3, які є меншими, що фактично зменшило розмір кошторисної вартості будівельних робіт.

Крім того, позивач звертався за роз'ясненнями щодо правомірності своїх дій до Мінрегіонбуду з листом №НКВ-01-12/567 від 13.11.2014р., на що отримав лист №8/15-573-14 від 25.11.2014р., яким надані розяснення що повністю підтверджує правомірність діяльності державного підприємства «Південна залізниця» з питання нарахування загальновиробничих витрат за даним підепізодом.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що висновок ДФІ щодо невірного розрахунку загальновиробничих витрат без застосування знижувальних коефіцієнтів та відповідного завищення кредиторської заборгованості на суму 80455,36 грн. є необґрунтованим.

Позивачем також надані суду пояснення, котрі підтверджуються матеріалами справи, що цим же підрядником, у складі вище згаданого договору, на протязі серпня вересня 2013 року, виконувались земляні роботи, по механізованій розробці ґрунту, нормовані за розцінкою Е1-12-14 «Розроблення ґрунту у відвал екскаваторами «драглайн» або «зворотня лопата» з ковшем місткістю 0.5 (0.5-0.63) м3, група грунту 2», які були відображені в акті КБ-2в за вересень 2013 року. ОСОБА_4 в подальшому виконувалась засипка траншей вручну та окреме планування площ ручним способом, що нормовано за нормами, відповідно, Е1-166-2 «Засипка вручну траншей, пазух котлованів і ям, група грунтів 2» та Е1-145-5 «Планування площ ручним способом, група грунтів 2».

На протязі серпня-вересня 2013 року розроблений ґрунт до моменту його засипки в траншеї та плануванні під дією природного впливу у вигляді дощів вже не був розпушеним, під дією води він набув ущільненого та злежалого стану, що є ускладнюючим фактором при засипці ґрунту вручну. Тому і нормування робіт по засипці траншей вручну виконано по тій же групі ґрунту, що і розроблення, а не на групу нижче. Для підтвердження наявності дощів в серпні-вересні 2013 року позивачем надано суду довідку (Додаток №3).

Вказане не суперечить п.1.1.9.5 ДБН Д.2.2-1-99 «Земляні роботи», оскільки цим пунктом передбачається застосування норм по ручній розробці ґрунту на одну групу ґрунту нижче лише у випадку ручної розробки раніше розпушених незлежалих ґрунтів 2-4 групи. Норми Е1-166-2 та Е1-145-5 в актах КБ-2в були прийняті не тільки відповідно до фактичного стану ґрунту, але й проектної документації, що пройшла експертизу, технологія виробництва земляних робіт відповідає раніш передбаченим в проекті роботам.

Відповідач, який згідно з ст. 3 КАС України та в силу Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є суб'єктом владних повноважень, в ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом, у зв'язку з чим його вимога в цій частині є неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.25 спірної вимоги, відповідач зобовязав посадових осіб позивача - ДП «Південна залізниця», дотримуватися законодавства про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти.

Суд зазначає, що згідно з приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, що регулює найважливіші суспільні відносини шляхом встановлення загальнообов'язкових правил (норм); прийнятий в особливому порядку законодавчим органом або безпосередньо народом.

Конституційним Судом України (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення ч. 3 ст. 21 КЗпП України від 9 липня 1998 р. № 12-рп/98) було дано офіційне тлумачення терміну «законодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в ч. 3 ст. 21 Кодексу законів про працю України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, а також постанови Верховної ОСОБА_5 України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Законом України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI (який діяв на момент спірних правовідносин) та іншими підзаконними нормативними актами, що разом охоплюються терміном «законодавство» встановлені правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти, а також відповідальність за їх порушення.

Таким чином, обовязок дотримання вимог законодавства, а також юридичні наслідки у разі недотримання цих вимог, передбачені самими актами законодавства та не потребує додаткового регулювання від субєкта владних повноважень ДФІ. Службові особи державного підприємства повинні дотримуватися вимог всіх актів законодавства, що мають відповідну юрисдикцію. У звязку з чим, ця підстава є самостійною та достатньою для визнання вимоги ДФІ за даним епізодом необґрунтованою.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог органом владних повноважень зазначено, що ревізією питання дотримання законодавства при здійсненні державних закупівель встановлено, що комітетом конкурсних торгів ДП «Південна залізниця» 13 процедур закупівель на загальну очікувану вартість 68502764,82 грн. проведено з порушенням Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 №2289 зі змінами.

В ході перевірки процедур закупівель запасних частин до рухомого складу, зазначених в акті, ДФІ було встановлено, що комітетами конкурсних торгів в документації конкурсних торгів Замовник вимагав від учасників надання у складі їх пропозицій висновків галузевого управління залізниці (або) висновків галузевої служби залізниці. Таким чином, позивач, вимагаючи від учасників документи, вказані в додатках до документації з конкурсних торгів, на думку ДФІ, порушив принципи здійснення закупівель, а саме недискримінацію учасників, що в свою чергу призводить до порушення вимог ст.5 та ч.3 ст.22 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI.

Позивачем надані суду пояснення, що вимоги до документації конкурсних торгів з закупівель залізничної продукції, встановлені згідно пункту 6.5.2 наказу Укрзалізниці «ОСОБА_5 про порядок встановлення вимог щодо якості продукції при проведенні процедури закупівлі» від 25.06.2009 № 376-Ц. Даний наказ визначає порядок встановлення вимог до продукції відносно якісних і технічних характеристик при проведенні процедури закупівлі та проведення контролю за якістю продукції, що закупляється для потреб залізниць України, підприємств і організацій залізничного транспорту, які входять до сфери управління Укрзалізниці. Ця вимога стосується безпосередньо продукції залізничного призначення, яка за умов використання не становить небезпеки шкідливого впливу на життя і здоров'я споживачів транспортних послуг, їх майно та довкілля, вважається прийнятою компетентним та відповідальним вибором і такою, що відповідає вимогам безпеки руху, захисту життя та здоров'я споживачів.

Таким чином суд вважає, що позивачем не порушено вимоги Закону по даному епізоду.

В ході перевірки процедур закупівель, на думку ДФІ, встановлені факти які свідчать про домовленість між учасниками без відома замовника, а саме:

- закупівлі частин залізничних локомотивів, трамвайних моторних вагонів і рухомого складу; кріплення та арматури їхні частини; механічного устаткування для керування рухом (запасні частини до дизельпоїздів ДРІ);

- закупівлі частин залізничних локомотивів, трамвайних моторних вагонів і рухомого складу; кріплення та арматури їхні частини; механічного устаткування для керування рухом (комплекти до тепловозів 2ТЕ116);

- закупівлі частин залізничних локомотивів, трамвайних моторних вагонів і рухомого складу; кріплення та арматури їхні частини; механічного устаткування для керування рухом (запасні частини до колійних машин);

- закупівлі частин залізничних локомотивів, трамвайних моторних вагонів і рухомого складу; кріплення та арматури їхні частини; механічного устаткування для керування рухом (запасні частини до пасажирських вагонів);

- закупівлі частин залізничних локомотивів, трамвайних моторних вагонів і рухомого складу; кріплення та арматури їхні частини; механічного устаткування для керування рухом (запасні частини до електровозів ВЛ, тепловозів ЧМЕ).

Відповідно до вимог Закону «змова це домовленість між двома чи кількома учасниками процедури закупівлі, спрямована на встановлення ціни пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції на штучних або неконкурентних рівнях з відома або без відома замовника». Вартість пропозицій учасників не перевищувала очікувану ціну та вартість закупівлі, заплановану позивачем та узгоджену Укрзалізницею відповідно до вимог наказу від 11.10.2011 №556/ОСОБА_4 чином, суд вважає, що при проведенні вищезазначених процедур закупівель позивачем не порушено вимог Закону.

По процедурі відкритих торгів з закупівлі ремонтування та технічне обслуговування інших транспортних засобів і устаткування (послуги з капітального ремонту вузлів, агрегатів та лінійного обладнання тягового рухомого складу).

Судом встановлено, що переможцем по лоту №2 була визнана позивачем пропозиція ТОВ «Енергорезерв» за одним критерієм «Ціна», яка у ТОВ «Енергорезерв» найменша, тобто для залізниці найбільш економічно вигідна. Ціна пропозиції ТОВ «Енергорезерв» не перевищує очікувану вартість закупівлі за лотом №2. Збитків залізниці не нанесено.

По процедурі відкритих торгів із закупівлі деревини, розпиляної чи розколотої вздовж, розділеної на шари або лущеної, завтовшки більш ніж 6 мм; шпал дерев`яних до залізничних або трамвайних колій, непросочених (деревини хвойних порід, розпиляної чи розколотої вздовж розділеної на шари або лущеної, завтовшки більше ніж 6 мм струганої (крім тієї, що має торцеві зєднання чи шліфованої (пиломатеріали).

Суд зазначає, що згідно протоколу розкриття в вищезазначених торгах приймали участь 4 учасники. Відхилення пропозиції ТОВ «Ресурс», про що зазначено субєктом владних повноважень, жодним чином не вплинуло на визначення переможця, так як до оцінки було допущено пропозиції усіх учасників. Акцептовано найменшу пропозицію ТОВ «Інтех-Компані». Таким чином збитків державному підприємству не нанесено.

По процедурі з закупівлі деталей змінних до ручних інструментів з механічним урухомлювачем/приводом чи без нього, або до верстатів (свердла), в пропозиції учасника ТОВ «ТПК Інструментальний союз» замість зразка сертифікату (паспорту) якості наданий сертифікат якості, в якому не зазначено, що виробник гарантує якість товару. ОСОБА_4, в пропозиції наданий лист від 04.02.2013 №15-42/75 від ДП «Дніпростандартметрологія» про необовязковість сертифікації свердл. Перевіркою ДФІ встановлено, що код ДКПП 25.73.40, вказаний у листі не відповідає коду ДКПП 28.24.12-40.00, вказаному у ТУ У35268574.001:2012, які були розроблені виробником та надані у складі пропозиції учасника.

Код ДКПП 016-2010 25.73.40 «Деталі змінні до ручних інструментів з механічним урухомлювачем/приводом чи без нього, або до верстатів», а код ДКПП 016-2010 28.24.12-40.00 «Інструмент електромеханічний для роботи однією рукою; інструмент ручний портативний із силовим урухомлювачем/приводом, інший».

Таким чином суд вважає, що учасником виконано всі вимоги встановлені позивачем, порушень вимог чинного законодавства судом не встановлено.

В ході перевірки встановлено, що комітетом конкурсних торгів допущено до оцінки пропозицій конкурсних торгів учасника ТОВ «УкрЗіЗ», яким, на думку ДФІ, в порушення вимог Додатку 1 до п.6 Розділу 3 документації конкурсних торгів у складі пропозиції подано копію балансу за 9 місяців 2012 року, а не за 2012 рік.

Суд зазначає, що дане твердження є безпідставним тому, що розкриття пропозицій конкурсних торгів за процедурою закупівлі (літній спецодяг жіночій) (3 лоти), оголошення про закупівлю №353954 ВДЗ №141(743) від 31.12.2012 відбулося 05.02.2013, а згідно ч.5 ОСОБА_5 Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку подання фінансової звітності» від 28.02.2000 №419 квартальна фінансова звітність (крім зведеної та консолідованої) подається підприємствами органам, зазначеним у пункті 2, не пізніше 25 числа місяця, що настає за звітним кварталом, а річна - не пізніше 9 лютого наступного за звітним року. Таким чином, учасником виконано всі вимоги ДКТ, а позивачем не порушено вимоги Закону.

Органом ДФІ також зазначено, що під час проведення закупівлі послуг з ремонтування та технічного обслуговування інших транспортних засобів і устаткування (Капітальний ремонт виправничо-підбивочно-рихтувальної машини), до оцінки пропозицій конкурсних торгів допущено учасників, які мають ознаки пов'язаних, а саме: засновником учасника ПАТ «Науково-виробничий комплекс Дніпроспецмаш» є ПАТ «Сервісколіямаш» розмір внеску в статутний капітал становить 1737655,52 грн. Крім того, засновниками ПАТ «Сервісколіямаш» є учасник ТОВ НВП «Укрремколіямаш» розмір статутного внеску складає 1234478,00 грн., що становить 50% статутного капіталу ПАТ «Сервісколіямаш» та ПАТ «Науково-виробничий комплекс Дніпроспецмаш», розмір статутного внеску складає 1234482,00 грн., що становить 50% статутного капіталу ПАТ «Сервісколіямаш».

Суд зазначає, що вказане твердження є безпідставним, оскільки вивчення та оцінка пропозицій учасників здійснюється на підставі наданих учасниками документів в складі своєї пропозиції конкурсних торгів. Тобто, встановлення засновників засновника учасника процедури закупівлі не є можливим та обовязковим для замовника.

Крім того, суд зазначає, що ТОВ НВП «Укрремколіямаш» не є повязаною особою з ПАТ НВК «Дніпроспецмаш», так як під здійсненням контролю потрібно розуміти можливість здійснення вирішального впливу на господарську діяльність учасника процедури закупівлі безпосередньо або через більшу кількість повязаних осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння всіма активами чи їх значною часткою або володіння часткою (паєм, пакетом акцій), яка становить не менше ніж 25 відсотків статутного капіталу учасника процедури закупівлі. Що ж до частки ПрАТ «Сервісколіямаш» в статутному капіталі ПАТ НВК «Дніпроспецмаш», то згідно наданих документів вона складає 23,7%.

Таким чином суд вважає що, за даним епізодом порушення вимог чинного законодавства з боку позивача відсутні.

Закупівля машин обчислювальних, частин та приладдя до них (програмно-апаратний комплекс зі складу підсистеми контролю доступу пасажирів на платформи автоматизованої системи обслуговування пасажирів приміського залізничного транспорту (ОСОБА_7) рівня пункту продажу ст. Полтава-Південна з монтажем та пусконаладкою).

Пунктом 2 частини другої статті 22 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (далі Закон) та пунктом 6 «Кваліфікаційні критерії до учасників» розділу III "Підготовка пропозиції конкурсних торгів" Стандартної документації конкурсних торгів для процедури закупівлі - відкриті торги, затвердженої наказом Мінекономіки від 26.07.2010 №919, зареєстрованим в Мін'юсті 10.08.2010 за №653/1794, передбачено, що документація конкурсних торгів повинна містити кваліфікаційні критерії до учасників відповідно до статті 16, вимоги, встановлені статтею 17 Закону, та інформацію про спосіб документального підтвердження відповідності учасників встановленим критеріям та вимогам згідно із законодавством.

Судом встановлено, що документацією конкурсних торгів на закупівлю ОСОБА_7 передбачено вказані вимоги статті 22, 16, 17 Закону. На підтвердження кваліфікаційних критеріїв, встановлених конкурсною документацією, учасники торгів на закупівлю ОСОБА_7 надали відповідні документи, які відповідають вимогам документації конкурсних торгів.

Пропозиції учасників оцінювались позивачем на основі критеріїв і методики оцінки, зазначених у документації конкурсних торгів.

Критеріїв і методик оцінки, на які посилаються службові особи ДФІ, а саме: не відповідність наданих довідок в частині наявності обладнання, машин і механізмів, необхідних для виконання робіт даним бухгалтерського обліку, невідповідності даних Статутів даним бухгалтерського обліку, Законом та документацією конкурсних торгів не передбачено.

Щодо відмови в участі у процедурі закупівлі учасникам на підставі домовленості між двома учасниками процедури закупівлі без відома (або з відома) Замовника, то таких вимог Закон не містить, зокрема частина 2 ст.17 Закону на яку посилався орган ДФІ.

Таким чином суд вважає, що рішення комітету позивача по зазначеному епізоду відповідає вимогам законодавства у сфері державних закупівель.

Щодо закупівлі шин гумових нових.

В обґрунтування своїх вимог, органом ДФІ зазначено, що проведеною перевіркою встановлено, що позивачем було неправомірно відхилено найбільш економічно вигідну пропозицію ТОВ «Транскомплект-С».

Під час судового розгляду справи встановлено, що ТОВ «Транскомплект-С» в складі пропозиції конкурсних торгів надало лист про ненадання у складі пропозиції конкурсних торгів звіту про рух грошових коштів без посилання на норми відповідних законодавчих актів України, внаслідок чого позивачем було правомірно відхилено згідно приписів п.3 ч.1 ст.29 Закону, як таке що не відповідало умовам документації конкурсних торгів.

Таким чином, рішення комітету позивача з цього приводу відповідає вимогам законодавства у сфері державних закупівель.

Закупівля послуг з ремонту компресорної установки «JUN-AIR», моделі 60024V/110 V DC для системи вакуумних туалетів пасажирських вагонів відокремленого підрозділу «Харківська вагонна дільниця №1».

Органом ДФІ вказано, що документації з конкурсних торгів ТОВ «НІКІТИС» та ДП «Харпром» АТ «Харпром» не відповідають вимогам документації з конкурсних торгів, а саме:

- калькуляція вартості надання послуг з ремонту компресорної установки «JUN-AIR», моделі 60024V/110 V DC для системи вакуумних туалетів пасажирських вагонів не відповідає вимогам Додатку 2 «Перелік додаткових документів, що має надати учасник» Документації з конкурсних торгів та відповідно п. 6 «Кваліфікаційні критерії до учасників» Розділу 3 Документації з конкурсних торгів, зокрема:

Субєктом владних повноважень також зазначено, що пунктом 12 Додатку 2 «Перелік додаткових документів, що має надати учасник» передбачено, що калькуляція договірної ціни на закупівлю послуг з ремонту компресорної установки «JUN-AIR», моделі 60024V/110 V DC для системи вакуумних туалетів пасажирських вагонів обовязково надається з розшифровкою статей витрат, зокрема: матеріальних витрат із зазначенням їх типу, марки, ДСТУ. В той же час, у розшифровці матеріалів до калькуляції вартості надання зазначених послуг не зазначено ДСТУ, за яким виготовлено матеріали, що пропонуються учасником для встановлення та заміни.

Суд вважає, що дане твердження ДФІ є безпідставним, у звязку з тим, що в калькуляції ДСТУ не було зазначено, що матеріали та комплектуючи, які використовувались при ремонті, мають іноземне походження. Калькуляція договірної ціни на закупівлю послуг з ремонту компресорної установки «JUN-AIR», моделі 60024V/110 V DC для системи вакуумних туалетів пасажирських вагонів складена у відповідності до вимог тендерної документації.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що процедури закупівель товарів, робіт і послуг, які були обєктом перевірки ДФІ, проведені позивачем у відповідності до вимог діючого законодавства, без порушень.

Відповідач, який згідно з ст. 3 КАС України та в силу Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є суб'єктом владних повноважень, в ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом, у зв'язку з чим його вимога в цій частині є неправомірною.

ОСОБА_3 з викладеним в акті ревізії №05-11/12 від 09.10.2014р. судженням ДФІ, котре слугувало фактичною підставою для формулювання владного припису п.26 спірної вимоги, позивач - ДП «Південна залізниця», повинен внести зміни до договору фінансового лізингу від 15.06.2012 № П/НФ- 12900/ню з ДП «УЗШК», а саме: до графіків лізингових платежів в частині зменшення розміру лізингових платежів.

В обґрунтування своїх вимог субєкт владних повноважень зазначив, що в порушення ст. 629 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІУ, із змінами, та пунктів п.2.3, п.3.2, п.3.3 та п.3.4 договору фінансового лізингу від 15.06.2012 № П/НФ-12900/НЮ з ДП «УЗШК» допущено завищення розміру лізингових платежів, визначених графіками, які є невідємною частиною договору. Здійснення розрахунків за договором фінансового лізингу у повному обсязі спричинить безпідставне отримання залізницею доходу в сумі 121629 012,91 грн. та, одночасно, завдасть матеріальну шкоду (збитки) ДП «УЗШК.

За клопотанням позивача, підтриманим представником відповідача, по справі призначена та проведена судово-економічна експертиза. ОСОБА_3 з висновком №3143 від 16.04.2015р. комісійної судової економічної експертизи Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл.проф. ОСОБА_6 (т. 17 а.с. 127-144) висновки Державної фінансової інспекції в Харківській області з приводу викладення в акті ревізії від 09.10.2014р. №05-11/12 та вимозі про усунення порушень від 13.11.2014р. №05-25/11060 в частині, зазначеній у п. 26 не підтверджуються.

Таким чином, суд доходить висновку, що викладені в акті ревізії судження суб'єкта владних повноважень по даному епізоду мають характер припущень, не підкріплені належними висновками та не доведені відповідними документами, а відтак, не можуть слугувати законними підставами для покладення на державне підприємство публічного обов'язку.

Відповідач, який згідно з ст. 3 КАС України та в силу Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є суб'єктом владних повноважень, у ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості власних суджень за даним епізодом, у зв'язку з чим його вимога в цій частині є необґрунтованою та неправомірною.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши обґрунтованість доводів сторін, з'ясувавши обставини спірних правовідносин та перевіривши їх добутими доказами, суд доходить висновку, що в ході розгляду справи субєкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості мотивів, покладених в основу спірного рішення, зміст складеного органом державного фінансового контролю акту ревізії не містить належних та достатніх фактичних даних, які б достеменно засвідчували факти вчинення суб'єктом господарювання діянь, віднесених законодавцем до кола правопорушень.

Натомість викладені в акті судження суб'єкта владних повноважень мають характер припущень, бо не підкріплені належними висновками та не доведені відповідними документами.

Разом з цим вирішуючи спір суд вважає за необхідне вказати наступне.

ОСОБА_3 з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

ОСОБА_3 з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення) Інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Інспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення, Інспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_4 Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Інспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. ОСОБА_4 збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд доходить висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не адміністративний позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Слушність такого висновку підтверджена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (№№ 21-40а14, 89а14 відповідно) і окружний адміністративний суд не знаходить правових підстав для залишення при розвязанні спору поза увагою правових позицій, які викладені Верховним Судом України у згаданих судових актах.

Враховуючи вищезазначене у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Південна залізниця" до Державної фінансової інспекції в Харківській області про визнання неправомірними дій - відмовити.

ОСОБА_5 набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

ОСОБА_5 може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 14 липня 2015 року.

Суддя О.В. Панченко