Справа № 2а-16948/10/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/9991/29229/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Груп Байінг України" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012 по справі № 2а-16948/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Груп Байінг України"

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, у задоволенні позовних вимог Товариства скасувати податкове повідомлення - рішення від 24.03.2010 № /0 та наступні в часі податкові повідомлення-рішення, прийняті у порядку адміністративного оскарження через дріб 1, 2 та 3,- відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для прийняття оспорюваного позивачем податкового повідомлення-рішення від від 24.03.2010 № /0 та наступних в часі податкових повідомлень-рішень, прийнятих у порядку адміністративного оскарження через дріб 1, 2, 3, були висновки, викладені у акті від 18.03.2010 про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з податку на додану вартість (далі - ПДВ), у якому було зазначено про завищення Товариством заявленої суми бюджетного відшкодування за січень 2010 року на суму 10 464,00 грн. з огляду на відсутність декларування позивачем будь - яких податкових зобов'язань з серпня 2008 року (проводиться ліквідаційна процедура) та не підтвердження документально фактичного отримання послуг та їх безпосередню пов'язаність з господарською діяльністю Товариства.

За змістом підпунктів 7.7.1, 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (втратив чинність 01.01.2011) суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Як визначено пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону № 168/97ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону передбачено, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат на сплату податку, не підтверджених податковими накладними чи митними деклараціями.

А відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону покупець має право відобразити сплачені (нараховані) суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Отже, всі витрати господарюючого суб'єкта мають бути здійснені саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями, та підтверджені відповідними первинними документами.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Розв'язуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій, враховуючи встановлені контролюючим органом під час проведення перевірки обставини щодо неналежного документально підтвердження фактичного отримання послуг та їх безпосередню пов'язаність з господарською діяльністю Товариства, що ставить під сумнів достовірність даних податкового обліку платника податків, надали належну оцінку зібраних у справі доказів у їх сукупності з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України та дійшли обґрунтованого висновку про те, що первинні документи, що були надані позивачем для підтвердження правомірності формування податкового кредиту з ПДВ по господарським операціям в рамках договору від 01.06.2008 № 724-LG-08, фактично були складені на виконання іншого договору за № 724-LG-07, інших же належно оформлених первинних документів на підтвердження фактичного виконання саме договору від 01.06.2008 № 724-LG-08 позивачем, всупереч ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, надано не було, як не було надано і доказів щодо належності консультаційних послуг до безпосередньої господарської діяльності Товариства та їх подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, а відтак включення позивачем до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 10 464,00 грн. є безпідставним.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Груп Байінг України" відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012 по справі № 2а-16948/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко