Справа № 816/2076/14
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

08 липня 2015 року м. Київ К/800/63174/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Логвиненка А.О.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» до Державної фінансової інспекції в Полтавській області, третя особа - Приватне багатопрофільне підприємство «Полтава-Спецводопровід» про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги, за касаційною скаргою КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просило визнати протиправною та скасувати вимогу Державної фінансової інспекції в Полтавській області № 16-18-3-14/3289.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року позов задоволено.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу Державна фінансова інспекція в Полтавській області, посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що на виконання ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 28.02.2014 Державною фінансовою інспекцією в Полтавській області за період з 01.01.2013 по 10.02.2014 проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», за результатами якої складено акт № 06-21/22 від 26.03.2014 про виявлені порушення.

На цій підставі відповідачем складено вимогу № 16-18-3-14/3289 від 24.04.2014, у якій від позивача вимагалось:

1. відобразити по даних бухгалтерського обліку Підприємства дебіторську заборгованість ПБП «Полтава - Спецводопровід» у сумі 6820,74 грн. за зайво сплачені роботи з перевезення ґрунту з навантаженням до 10 км, до 1 км та без навантаження до 1 км на об'єкті: «Реконструкція та аварійно-відновлювальні роботи каналізаційного колектору по вул. Пушкарівській, 26 та вул. Енгельса, 27 в м. Полтава. ІІ етап» , а також стягнути з контрагента вказану суму або зменшити існуючу заборгованість КП «Полтававодоканал» перед ПБП «Полтава-Спецводопровід» за інші виконані роботи по вказаному вище об'єкту;

2. матеріали ревізії розглянути на колективній нараді, прийняти управлінське рішення щодо недопущення фінансових порушень в подальшому та розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної та /або матеріальної відповідальності посадових осіб, винних у допущенні фінансових порушень, зазначених в акті ревізії та розглянути питання відповідності займаній посаді працівників.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з наступного.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній фінансовій інспекції надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За результатами аналізу наведених положень колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимогу, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом заявлення позову до підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу комунального лікувально-профілактичного закладу «Ніжинський міський пологовий будинок» Ніжинської міської ради Чернігівської області відхилити, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: