Справа № 805/2513/15-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/2513/15-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 р. Справа № 805/2513/15-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Веско»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував безпідставністю висновків фіскального органу, викладених в акті камеральної перевірки № 1555/28-10-37-10/191193 від 19 грудня 2014 року про порушення п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.3 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на суму 350167,00 гривень та порушення пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та завищення бюджетного відшкодування за лютий 2015 року на суму 350167,00 гривень.

Сутність порушень, визначених при проведенні камеральної перевірки полягає у тому, що податкові накладні, виписані контрагентом позивача – ДП «Донецька залізниця» виключені зі складу податкового кредиту ПАТ «Веско» через не відображення у складі податкових зобов’язань постачальника послуг. Таке порушення при формуванні податкового кредиту в розмірі 350167,00 гривень у лютому 2015 року призвело, на думку фіскального органу, до завищення заявленого позивачем до бюджетного відшкодування сум ПДВ у декларації за лютий 2015 року на ту ж суму.

В подальшому позивач звернувся із запереченнями від 29 квітня 2015 року, які було відхилено відповідачем та винесене спірне податкове повідомлення-рішення.

Позивач зазначає, що податкові накладні, надані його постачальником послуг ДП «Донецька залізниця» та включені ним до складу податкового кредиту у лютому 2015 року виписані у відповідності до приписів статті 201 Податкового кодексу України та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних.

Факт отримання ПАТ «Веско» послуг підтверджується договорами та первинними документами до них.

Таким чином, фіскальний орган дійшов висновку про безпідставність включення позивачем сум податкового кредиту через не декларування його контрагентом сум податкових зобов’язань з ПДВ за лютий 2015 року та не визнав податковими документами включені до складу податкового кредиту податкові накладні, виписані ДП «Донецька залізниця».

Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення від 10 липня 2015 року. В обґрунтування незгоди із позовом зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваного позивачем податкового повідомлення - рішення стали висновки, що викладені в акті камеральної перевірки позивача від 09 квітня 2015 року.

Актом камеральної перевірки позивача встановлено, що у додатку № 5 до декларації з ПДВ та реєстру отриманих та виданих податкових накладних за лютий 2015 року позивачем включено до складу податкового кредиту у зазначеному періоді суми ПДВ по податкових накладних, виписаних постачальником послуг - ДП «Донецька залізниця», який не надав звітність та не задекларував податкові зобов’язання з ПДВ.

З зазначених підстав відповідач вважає, що податкові накладні, виписані контрагентом позивача, у разі не відображення в податкових зобов’язаннях продавця послуг втрачають статус податкового документу.

Посилаючись на відповідність вимогам чинного законодавства викладених в акті камеральної перевірки висновків, що стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, відповідач зауважував на необґрунтованості заявлених позивачем вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в письмовому провадженні у відповідності до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд –

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Веско» є юридичною особою, зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з кодом 00282049, що підтверджується безкоштовним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Міністерства юстиції України (а.с.28-29).

Позивач перебуває на податковому обліку у Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндохдів, про що зазначено у безкоштовному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Міністерства юстиції України, та що не є спірною обставиною у справі.

Позивач є платником податку на додану вартість, про що зазначено у акті камеральної перевірки позивача від 09 квітня 2015 року № 122/28-03-41-00282049.

Фахівцями Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведено камеральну перевірку публічного акціонерного товариства «Веско» задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, щодо від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання, суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку та суми залишку від’ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за лютий 2015 року, про що складено акт від 09 квітня 2015 року № 122/28-03-41-00282049 (а.с. 10-18).

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на суму ПДВ за лютий 2015 року в розмірі 350000,00 гривень, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 статті 61 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту на суму ПДВ за лютий 2015 року в розмірі 350000,00 гривень та порушення пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування за лютий 2015 року на суму 350000,00 гривень, яке підлягає зменшенню (а.с.18).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі – ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За приписами п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт 187.1 ст. 187 ПК України)

Відповідно до п.198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.6 ст. 198 ПК України, порушення якого також вказано у акті перевірки, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Разом, з тим, в акті перевірки не зазначено, що спірні податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тобто, цей факт не є спірною обставиною, а лише вказано, що податковий кредит позивача не підтверджено податковими накладними виключно через не декларування контрагентом-постачальником- ДП «Донецька залізниця» об’єкта оподаткування та податкових зобов’язань з ПДВ за лютий 2015 року.

Слід зазначити, що зазначений контрагент позивача значиться на обліку у податковій інспекції, розташованій у місті Донецьку, який знаходяться у зоні проведення АТО, на території, тимчасово не підконтрольній Україні. Отже, можливо факт перереєстрації фіскальних органів та підприємств на територію, підконтрольну Україні вплинув на порушення податкового законодавства з боку вказаного підприємства, і в подальшому дане порушення буде усунуте.

При цьому, спірним питанням даної справи є не факт декларування чи не декларування контрагентом позивача своїх податкових зобов’язань з ПДВ, а наявність у позивача права на формування складу податкового кредиту з ПДВ у випадку недекларування податкових зобов’язань з боку його постачальника.

В акті перевірки зазначено, що інформація щодо аналізу податкової звітності ПАТ «Веско», яким задекларовано суму від’ємного значення різниці між сумою податкових зобов’язань та сумою податкового кредиту на відповідність орієнтовним ризикам, визначеним в п. 3.2 Регламенту, платником вперше (з моменту отримання свідоцтва платника ПДВ або за 12 останніх місяців (4 квартали) визначено від’ємне значення ПДВ (рядок 19 декларації) у сумі 100 тисяч гривень і більше: не встановлено.

Перевіркою формування податкового кредиту за лютий 2015 року встановлено, що відповідно до додатку № 5 до декларації та Єдиного реєстру податкових накладних до податкової декларації за лютий 2015 року включено до складу податкового кредиту суму ПДВ по податкових накладних, отриманих від ДП «Донецька залізниця» на суму 350000,00 гривень.

Отже, відповідач фактично не визнав податкові накладні, виписані зазначеним вище постачальником послуг, який в порушення пп.14.1.156 п.14.1 ст. 14 ПК України, п.185.1 ст. 185, п. 187.1. ст.. 187, п. 203.1 ст. 203 ПК України не задекларував об’єкт оподаткування та податкові зобов’язання.

Суд зауважує, що посилань на проведення зустрічних звірок стосовно контрагента позивача - ДП «Донецька залізниця» акт перевірки не містить.

Таким чином, правомірність формування податкового кредиту позивача фіскальним органом встановлена, зокрема, шляхом співставлення податкових зобов’язань його контрагента шляхом опрацювання даних АІС «Податковий блок».

Сторонами також не спростовується факт отримання позивачем податкових накладних від ДП «Донецька залізниця на суму ПДВ 350000,00 гривень, та які було включено до складу податкового кредиту у лютому 2015 року. В акті перевірки не зазначено, що зазначеним постачальником послуг порушено порядок заповнення податкових накладних чи вони не зареєстровані в ЄРПН.

Відповідач фактично виключив зі складу податкового кредиту позивача за лютий 2015 року суми ПДВ з причин не декларування та несплати контрагентом його податкових зобов’язань, про що прямо зазначив у акті (а.с.17).

В пункті 3 акту камеральної перевірки наведено дані декларації позивача з ПДВ за січень та лютий 2015 року.

Сума від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та податкового кредиту з податку на додану вартість за лютий 2015 року у розмірі 13944810,00 гривень відображено відповідно у рядку 19 декларацій з ПДВ у спірному періоді, про що зазначено в пункті 3.5 акту перевірки (а.с. 14).

Суд зауважує, що переліку спірних податкових накладних, виписаних ДП «Донецька залізниця», які не визнані фіскальним органом як податкові документи акт перевірки не містить.

Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Веско» (вантажовласник) та ДП «Донецька залізниця» (виконавець) було укладено договір від 10 листопада 2011 року № 1184 на надання послуг з перевезення вантажів з додатковими угодами та протоколами (а.с. 38-52). У лютому 2015 року виконавцем було виписано 12 податкових накладних на загальну суму ПДВ – 350000,00 гривень ( а.с.65-76). Вказані податкові накладні позивачем було віднесено до складу податкового кредиту та лютий 2015 року.

На виконання договору позивачем було сплачено послуги залізниці на суму 2100000,00 гривень, у тому числі ПДВ – 350000,00 гривень (а.с. 53-64).

Також контрагентом позивача надано перелік виконаних робіт з сумами вартості виконаних робіт за лютий 2015 року (а.с. 77-104).

Проте, всі описані вище судом податкові накладні не визнані податковими документами з посиланням на пункт 198.6 статті 198 ПК України саме через не декларування контрагентом позивача його податкових зобов’язань.

Суми ПДВ по податкових накладних, отриманих від ДП «Донецька залізниця» позивачем задекларовано у складі податкового кредиту у податковій декларації за лютий 2015 року (а.с.106-116).

Як зазначає в акті камеральної перевірки відповідач, згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними, не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Крім того, стосовно суми ПДВ у розмірі 167,00 гривень, наявної у спірному податковому повідомленні-рішенні, але не відображеної у акті перевірки, слід зазначити наступне.

Дана сума складається з ПДВ у складі придбаних у ДП «Донецька залізниця» залізничних квитків на відрядження працівників позивача.

Відповідно до приписів п. 201.11 ст.201 ПК України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є:

а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).

Таким чином, у позивача є всі законні підстави для включення до складу податкового кредиту у лютому 2015 року ПДВ у сумі 167,00 гривень.

У висновках акту перевірки не міститься даних щодо завищення сум податкового кредиту з ПДВ по декларації за лютий 2015 року ПДВ на 167,00 гривень, однак у податковому повідомленні-рішенні вказана сума завищення відображена.

Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає висновкам акту перевірки у зазначеній частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України визначає податкову накладну, як єдиний документ, який підтверджує суми податкового кредиту і на підставі якого платник податків має право формувати податковий кредит. При цьому, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від факту декларування та сплати контрагентом його зобов’язань.

Податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит у лютому 2015 року, виписані контрагентом, який на момент спірних правовідносин був зареєстрований платником ПДВ, що не спростовано в акті камеральної перевірки відповідачем та зареєстровані в ЄРПН.

Стаття 8 КАС України передбачає принцип верховенства права при здійсненні адміністративного судочинства. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного платника податків, у випадку за неправомірні дії іншого платника податків підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов’язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Європейський суд з прав людини визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом. Аналогічні положення містяться й в Конституції України.

Крім того, первинними документами, наданими позивачем підтверджено правомірність виписаних спірних податкових накладних, а отже, позбавлення позивача права на формування податкового кредиту та у подальшому – права на отримання бюджетного відшкодування у лютому 2015 року є протиправним.

З огляду вище викладене, на підставі положень Податкового кодексу України, ст.ст. 8 - 11, 40, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Стягнути з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства «Веско» (код ЄДР 00282049) судові витрати з судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті 14 липня 2015 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Голубова Л.Б.