Справа № 750/3249/15-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/3249/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Сапон А.В. Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А
07 липня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної ради у м. Чернігові до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів, -
Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 червня 2015 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 разом із сім`єю звернувся до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради із заявами про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. При заповненні заяв про взяття на облік у рядку «Види соціальних виплат, які отримує» не було зазначено про отримання будь-яких соціальних виплат.
23 жовтня 2014 року до управління відповідачем, як уповноваженою особою від всієї родини, також була подана заява для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
На підставі поданих документів, 23 жовтня 2014 року, рішенням позивача відповідачу було призначено допомогу переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
30 січня 2015 року на адресу управління надійшов лист Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, який і направляв для користування в роботі лист Міністерства соціальної політики Україні від 22.01.2015 року № 684/о/14-15/5. В останньому зазначалось про те, що питання надання сім`ям військовослужбовців щомісячної адресної допомоги особам, як переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплат житлово-комунальних послуг, слід розглядати у разі, якщо військовослужбовець забезпечується житлом та не отримує виплат на зазначені цілі.
Позивачем, з метою попередження нецільового використання бюджетних коштів, винесено розпорядження № 05-15/207 від 30 січня 2015 року відповідно до якого було припинено виплату допомоги відповідачу з 01.02.2015 до з`ясування.
02 лютого 2015 року позивачем було зроблено запит до військової частини НОМЕР_1 з проханням повідомити чи забезпечуються військовослужбовці житловими приміщеннями та чи отримують виплати на зазначені цілі. До запиту також додавався список військовослужбовців та членів їх сімей, які отримують в управлінні адресну допомогу як внутрішньо переміщені особи.
06 лютого 2015 року на адресу управління надійшов лист від Військової частини, в якому повідомлялось, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 житловими приміщеннями не забезпечувались, але до листа також додавались два списки, в яких відповідно зазначаються особи, що отримують компенсацію на піднайом житла та не отримують таку компенсацію. Відповідач в даному списку значиться під номером 51, а компенсацію за піднайом житла отримував з 09.07.2014 року.
У зв`язку з цим, відповідачу було направлено повідомлення про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення № 05-06/24 від 19.02.2015 року та запропоновано повернути бюджетні кошти у розмірі 7 896 грн. 78 коп. до 19.03.2015 року та попереджено, що у випадку несплати, питання про їх стягнення буде вирішуватися у судовому порядку.
Однак, зазначені кошти відповідачем повернуті не були, у зв`язку з чим, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 6), з 09.07.2014 відповідач отримує грошову компенсацію за піднайом житла.
Крім того, згідно з п. 1 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі порядок №505), цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Судом встановлено, що 23.10.2014 року, рішенням позивача відповідачу було призначено допомогу переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Разом з тим, п. 10 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що компенсація і допомога мають однакову правову природу, оскільки вони виплачуються за рахунок коштів Державного бюджету України з метою покриття витрат особи на проживання, в тому числі й за піднайом житла.
При цьому, твердження відповідача про різну правову природу вказаних видів соціальної допомоги колегія суддів оцінює критично, оскільки такі доводи не містять під собою нормативного обґрунтування.
Тому, враховуючи вимоги наведеного вище Закону, позивач позбавлений права на одночасне отримання наведених двох видів соціальних виплат, відтак, у зв`язку з нарахуванням з 09.07.2014 компенсації позивач втратив право на отримання допомоги.
Відповідачем при заповненні заяви про взяття на облік у рядку «Види соціальних виплат, які отримує» не було зазначено про отримання будь-яких соціальних виплат, що свідчить про недобросовісність дій ОСОБА_1 у зв`язку з приховуванням отримання компенсації.
Апеляційний суд критично ставиться до тверджень відповідача про неотримання в момент написання заяви 23.10.2014 коштів за місцем проходження служби, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримує грошову компенсацію за піднайом житла з 09.07.2014.
Відповідно до п. 12 Порядку № 505, виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, є підставою для припинення виплати вказаної допомоги.
Таким чином, у зв`язку з зазначенням недостовірних відомостей у заяві про взяття на облік від 23.10.2014 позивачем правомірно прийнято розпорядження № 05-15/207 від 30 січня 2015 року про припинення виплати допомоги відповідачу з 01.02.2015.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на ст. 1215 Цивільного кодексу України, згідно якої не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, допомоги, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що виплата допомоги була виплачена відповідачу, як зазначено вище, у зв`язку з його недобросовісними діями, а тому заборони, встановлені приписами наведеної статті у даному випадку не застосовуються.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, п. 2 ч. 1 ст. 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 червня 2015 року - без змін.
Ухвала апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.