Справа № 826/10844/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 липня 2015 року 12:29 № 826/10844/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Аблов Є.В. Шулежко В.П. при секретарі судового засідання Паньків В.В. розглянувши адміністративну справу та матеріали справи

за позовомОСОБА_1
доГенеральної прокуратури України
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1 (особисто)

від відповідача: Гудзь Олександр Миколайович

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 01.07.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (надалі - Відповідач), про визнання, що Генеральною прокуратурою України об'єктивно та всебічно не перевірена скарга ОСОБА_1 від 11 листопада 2014 року, що призвело до надання ОСОБА_1 Генеральною прокуратурою України необґрунтованої відповіді від 04.12.2014 року №23-35853-12, а тому, означена бездіяльність відповідача та його відповідь (рішення) від 04.12.2014 р. №23-35853-12 є протиправною; зобов'язати Генеральну прокуратуру України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 11.11.2014 року відповідно до положення Закону України «Про звернення нещасних громадян».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Відповідачем, в порушення вимог законодавства, не було в повному обсязі розглянуто Скаргу Позивача, а відповідь, яку надано, не в повному обсязі відображає звернення Позивача.

Позивач надав суду усні пояснення в яких зазначив, що під час розгляду його Скарги його Відповідачем не було запрошено для взяття участі під час розгляду Скарги.

В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем 11.11.2014 року подано до Генеральної прокуратури України Скаргу на дії посадових осіб Генеральної Прокуратури України, в тому числі, на Начальника відділу Л. Мілевич.

Генеральною прокуратурою України 04.12.2014 року розглянуто Скаргу Позивача від 11.11.2014 року та надано Відповідь №23-35853-12, в якій зазначено наступне: «З питань особистого прийому в Генеральній прокуратурі України Вам повідомлено, що відповідно до вищевказаної Інструкції у Генеральній прокуратурі України особистий прийом громадян здійснюється управлінням розгляду звернень та прийому громадян у день їх звернення за участю галузевих підрозділів.

Відвідувачі, направлені на прийом до прокурорів управлінь і відділів зі скаргами, приймаються негайно. Перший заступник та заступники Генерального прокурора України приймають громадян, якщо вони повторно вернулися на особистий прийом з питань незгоди з рішеннями, прийнятими керівниками самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України. Однак Ви цим правом не скористалися.

Таким чином, передбачених Законами чи відомчими нормативними актами підстав для задоволення Ваших звернень не встановлено.».

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання, що Генеральною прокуратурою України об'єктивно та всебічно не перевірена скарга ОСОБА_1 від 11 листопада 2014 року, що призвело до надання ОСОБА_1 Генеральною прокуратурою України необґрунтованої відповіді від 04.12.2014 року №23-35853-12, а тому, означена бездіяльність відповідача та його відповідь (рішення) від 04.12.2014 р. №23-35853-12 є протиправною, Суд зазначає наступне.

Порядок розгляду і вирішення звернень в органах прокуратури України регламентовано Законами України "Про звернення громадян", "Про прокуратуру", "Про доступу до публічної інформації", Інструкцією про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Генеральній прокуратурі України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 10.05.2011 № 53, Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011 №9гн (далі по тексту - Інструкція № 9гн).

Відповідно до статті 40 Конституції України кожна особа має право направляти письмові звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (надалі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненням громадян, згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 393/96-ВР слід розуміти викладені в письмовій формі або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 4 ст. 15 Закону № 393/96-ВР визначено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до п. 6.4 Інструкції № 9гн (чинної на момент розгляду звернення) у Генеральній прокуратурі України рішення про відхилення звернень приймаються начальниками самостійних структурних підрозділів, про відхилення повторних звернень заступниками Генерального прокурора України.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду Скарги Позивача Відповідачем 04.12.2014 року надано відповідь № 23-35853-12 за підписом заступника Генерального прокурора України у якій зазначено, що при вирішенні його попередніх звернень не було допущено порушень вимог Законів України "Про звернення громадян", "Про прокуратуру", Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011 № 9гн. Оскільки попередня відповідь по суті заявником не оскаржувалася, а наводилися нові доводи (щодо неповідомлення порядку оскарження прийнятого рішення, прийому позивача відповідальною особою тощо), про результати розгляду скарги від 13.10.2014 його правомірно повідомлено за підписом начальника відділу з питань доступу до публічної інформації.

Також, Позивача вищезазначеною відповіддю поінформовано, що звернення розглянуто без його участі, оскільки доводи є досить зрозумілими і не потребують наведення додаткових обґрунтувань. Зазначене відповідає вимогам ст.ст. 18 та 19 Закону України "Про звернення громадян", не порушує права заявника, підтверджується судовою практикою (постанова ВАСУ у справі № К/9991/3 8628/11).

Відповідач зазначає, що викладені у скарзі від 13.10.2014 р. твердження щодо порушення Генеральною прокуратурою України вимог ч. 4 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" у частині ненадання роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення також не знайшли свого підтвердження та були спростовані Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2014 року, якою ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Відповідачем було в повній мірі розглянуто скаргу Позивача та надано обґрунтовану Відповідь.

В частині щодо посилання Позивача, що його Скарга була розглянута без його участі, Суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР визначені обов'язки і перелік органів, які розглядають заяви чи скарги громадянина, обмеження та процедуру їх перевірки.

За змістом цієї норми Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, посадові особи зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

При цьому ст. 19 Закону № 393/96-ВР встановлені певні обмеження та випадки розгляду звернення за участю особи, випадки такої участі.

Відповідно до абзацу другого і третього ч. 1 ст. 19 Закону № 393/96-ВР у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги суб'єкт розгляду зобов'язаний скласти про це мотивовану постанову, на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Пунктом 4.14 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011р. № 9гн (далі - Інструкція № 9гн), встановлено вичерпний перелік рішень, які можуть бути прийняті за підсумками вирішення звернень.

З аналізу вищезазначених норм права можна зробити висновки, що особа може бути запрошеною для розгляду її заяви чи скарги лише у випадку проведення засідання, тобто розгляду її колегіально, водночас, як вірно зазначено скаржником у касаційній скарзі, Законом України "Про прокуратуру" не передбачено колегіальний розгляд звернень громадян шляхом проведення засідань. Відтак, скаргу позивача було правомірно розглянуто у його відсутність.

Аналогічна позиція викладене в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.06.2013 року по справі №К/9991/38628/11.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання, що Генеральною прокуратурою України об'єктивно та всебічно не перевірена скарга ОСОБА_1 від 11 листопада 2014 року, що призвело до надання ОСОБА_1 Генеральною прокуратурою України необґрунтованої відповіді від 04.12.2014 року №23-35853-12, а тому, означена бездіяльність відповідача та його відповідь (рішення) від 04.12.2014 р. №23-35853-12 є протиправною не підлягають задоволенню та є необґрунтованими.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Генеральну прокуратуру України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 11.11.2014 року відповідно до положення Закону України «Про звернення нещасних громадян» не підлягають задоволенню, оскільки Судом було встановлено правомірність у наданні Відповіді на Скаргу Позивача, а отже, дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, Суд звертає увагу Позивач, що згідно сайту Верховної Ради України (http://rada.gov.ua/) Закон України «Про звернення нещасних громадян» - відсутній та не зареєстрований.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді Є.В. Аблов

В.П. Шулежко