Справа № 1872/11/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2011 р. Справа № 2-а-1872/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченка К.В.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

дочірнього підприємства «Вендельн Україна»

до державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У березні 2011 року дочірнє підприємство «Вендельн Україна» (далі позивач) звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської області (надалі - ДПІ, відповідач) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 25.03.2011 р. № /0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2009 року на 231904 грн..

Спірне повідомлення-рішення винесено на підставі акту від 18.03.11р. №63/23-020/23702294 про результати невиїзної документальної перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2009 року.

За висновками акту перевірки, позивачем в порушення пп.7.7.1, пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97р. № 168/97-ВР завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за грудень 2009 р. на суму 231904 грн.. Такий висновок податкового органу в акті перевірки обґрунтовується тим, що за результатами проведених зустрічних перевірок взаєморозрахунків позивача із постачальниками соняшника у листопаді 2009 року виявилось неможливо підтвердити факт сплати ПДВ до бюджету таким підприємством, як ПП «Гідеон-Агро», яке є постачальником позивачу соняшника у другому ланцюгу поставок.

Згідно позовної заяви та пояснень представників позивача в судовому засіданні, позивач не погоджується з висновками акту перевірки та спірним рішенням з тих підстав, що всі операції позивача із придбання соняшника у листопаді 2009 року були реальними, а відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» головною умовою для формування податкового кредиту платника ПДВ є наявність належним чином складеної податкової накладної та використання придбаних за цими податковими накладними товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях в межах власної господарської діяльності платника податків. Всі зазначені вимоги для формування податкового кредиту, а отже і для отримання бюджетного відшкодування, підприємством виконані, тому у відповідача відсутні правові підстави для зменшення належної до бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість. Висновки відповідача про неможливість підтвердження сплати до бюджету сум ПДВ постачальниками товарів (робіт, послуг) по ланцюгам проходження товарів не можуть бути підставою для зменшення заявленої до бюджетного відшкодування суми ПДВ, оскільки у платника податку відсутній механізм та не передбачений обовязок по контролю за декларуванням та сплатою ПДВ до бюджету постачальниками товарів (робіт, послуг) по ланцюгу до виробника.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказує на те, що головною умовою для отримання бюджетного відшкодування з ПДВ платником податку є сплата ПДВ до бюджету постачальниками товарів (робіт, послуг) на всіх етапах (ланцюгах) проходження товарів (робіт, послуг) починаючи від виробника або експортера цих товарів (робіт, послуг). Проведеною перевіркою по ланцюгам поставок позивачу товарів до виробника не вдалось встановити факту надмірної сплати ПДВ по постачальнику позивача у другому ланцюгу таким підприємством, як ПП «Гідеон-Агро», а тому спірне повідомлення-рішення про зменшення бюджетного відшкодування є правомірними, оскільки право на бюджетне відшкодування ПДВ виникає лише при фактичній надмірній сплаті цього податку до бюджету, а не з самого факту існування зобовязання по сплаті ПДВ в ціні товару, яка оплачена платником.

Позиції сторін були підтримані їх представниками під час судового розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

В акті перевірки від 18.03.11р. №63/23-020/23702294 зазначено, що згідно поданої позивачем податкової декларації з ПДВ за грудень 2009 року, останній заявив до відшкодування з державного бюджету ПДВ на розрахунковий рахунок у банку 863199 грн..

Дана сума бюджетного відшкодування за грудень 2009 року підтверджується наданою позивачем податковою декларацією з ПДВ за цей період із відповідним розрахунком суми бюджетного відшкодування.

З наведеного вбачається, що відповідачем не заперечується право позивача на отримання бюджетного відшкодування за грудень 2009 року взагалі, а спірними є факти підтвердження частини цього відшкодування на суму 231904 грн., і саме на цю суму спірним повідомленням-рішенням позивачу зменшено бюджетне відшкодування.

Неправомірність віднесення до бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 231904 грн. за грудень 2009 року ДПІ в акті перевірки обґрунтовує наступними обставинами:

- одним з постачальників позивачу соняшника у листопаді 2009 року було ПП «Югагроресурс Н» на загальну суму ПДВ 223488,95 грн., постачальниками якого згідно відповіді ДПІ у м.Херсоні від 15.04.10р. за №42/7/23-004 були такі підприємства як ПП «Гідеон-Агро» на суму ПДВ 188192,3 грн. та ФГ «Надія» на суму ПДВ 34474,08 грн.. Також постачальником позивачу соняшника у листопаді 2009 року було ТОВ «Адель Експо» на суму ПДВ 52499,03 грн., постачальником якого в свою чергу згідно відповіді ДПІ у Голопристанському районі від 01.09.10р. №98/7/23-004 було ПП «Гідеон-Агро» на суму ПДВ 74998,2 грн.. Також одним з постачальників позивачу соняшника у листопаді 2009 року було ПП «Л.А. Агро-Факт» на суму ПДВ 52799,84 грн., постачальниками якого згідно відповіді ДПІ у м.Херсоні від 04.03.10р. за №460/7/23-004 були такі підприємства як ПП «Гідеон-Агро» на суму ПДВ 19459,19 грн. та СВК «Борозенське» на суму ПДВ 31701,75 грн.. Згідно відповіді ДПІ у м.Херсоні від 25.02.2001р. №2642/7/23-604 перевірку ПП «Гідеон-Агро» провести неможливо, так як це підприємство «має стан платника «14» - визнано банкрутом (ухвала за №5/110/10 від 29.07.2010р.) ліквідатор ОСОБА_5. Крім того підприємство не є виробником основний вид діяльності оптова торгівля зерном, фруктами, буд.матеріалами, інші види оптової торгівлі. Також працівниками ДПІ у м.Херсоні проведено перевірку та складено акт №3186/15-2/36580619 від 14.07.2010р. за результатами якого усі операції за листопад 2009 року визнано недійсними».

Ці обставини на думку ДПІ роблять неможливим підтвердження факту сплати ПДВ по постачальнику ПП «Гідеон-Агро».

Таким чином, висновок акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні бюджетного відшкодування за грудень 2009 року ґрунтується виключено на викладеній у листі ДПІ у м.Херсоні від 25.02.2001р. №2642/7/23-604 інформації відносно ПП «Гідеон-Агро».

Оцінюючи наведені відповідачем доводи неправомірності формування позивачем сум бюджетного відшкодування з ПДВ, суд виходить з наступного.

На час проведення позивачем вищезазначених операцій порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків були визначені виключно Законом України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97р. № 168/97-ВР (надалі Закон № 168/97), а саме нормою пункту 7.7 статті 7 цього Закону.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97 сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Отже, Закон № 168/97 передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум податку на додану вартість у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності. При цьому за певних обставин може утворюватися ситуація, коли різниця між податковими зобов'язаннями (тобто надходженнями сум податку на додану вартість) та податковим кредитом (витратами зі сплати податку в ціні товарів та послуг) буде від'ємною. Ця різниця за певних умов підлягає відшкодуванню платнику податку з державного бюджету.

Одним з видів діяльності позивача є експорт зернових культур за межі митної території України, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями зовнішньоекономічних контрактів позивача із нерезидентом компанією «ОСОБА_6 Саппорт ГмбХ» (Німеччина), копіями вантажно-митних декларацій та податкових декларацій позивача з ПДВ із зазначенням обсягу експортних операцій. Придбаний позивачем протягом листопада-грудня 2009 року соняшник був експортований позивачем за межі митної території України 13.01.10р. згідно ВМД №508040002/2010/000073.

Враховуючи, що позивач є експортером зернових культур (соняшника), поставка яких нерезиденту оподатковується за нульовою ставкою ПДВ, то перевищення сплаченого позивачем ПДВ над отриманим, і як наслідок виникнення у позивача права на бюджетне відшкодування, є цілком економічно виправданим та узгоджується з таким видом діяльності позивача.

Підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97 передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість.

Згідно із пл. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Виходячи із приписів вищевказаної норми закону, відсутність податкової накладної безспірно позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум ПДВ у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

ДПІ в акті перевірки не посилається на невідповідність вимогам законодавству податкових накладних, за якими позивач формував податковий кредит, не вказує на неправильність складання позивачем податкових декларацій з ПДВ та розрахунків належних до бюджетного відшкодування сум ПДВ, а також не посилається на відсутність фактичної сплати позивачем у складі ціни товарів сум ПДВ, які увійшли до задекларованого позивачем бюджетного відшкодування за грудень 2009 року.

Як встановлено судом і підтверджено позивачем копіями податкових накладних, платіжних доручень, банківських виписок, видаткових та товарно-транспортних накладних, актів приймання соняшника зернозберігальним підприємством, договорів на поставку соняшника, на момент проведення перевірки у позивача були наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем постачальникам ПП «Югагроресурс Н», ТОВ «Адель Експо» та ПП «Л.А. Агро-Факт».

Аналіз наданих позивачем податкових накладних, первинних документів та договорів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за періоди, які були предметом перевірки.

Суд зазначає, що наявність у позивача належно оформлених документів, які відповідно до Закону № 168/97 необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, і сплата позивачем вартості товару з податком на додану вартість є обовязковими, але не вичерпними підставами для визначення податкового кредиту та відшкодування цього податку з бюджету.

Суд вважає, що будь-які первинні документи (у тому числі договори, накладні, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Для встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість суду необхідно встановити також наступні обставини:

- реальність здійснення господарських операцій, суми ПДВ за якими віднесені до податкового кредиту;

- наявність у продавців товарів, робіт (послуг), які видавали податкові накладні, спеціальної податкової правосуб'єктності;

- віднесення до складу податкового кредиту лише сум податку, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку;

- встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку;

Ні в акті перевірки, ні в ході судового розгляду ДПІ не посилалось на відсутність реальних господарських операцій, тобто на безтоварність операцій, між позивачем та субєктами господарювання, у яких позивач безпосередньо придбавав соняшник. Навпаки, ДПІ в акті перевірки підтверджує факт придбання позивачем соняшника у постачальників по першому ланцюгу: ПП «Югагроресурс» на загальну суму ПДВ 223488,95 грн., ТОВ «Адель Експо» на суму ПДВ 52499,03 грн. та ПП «Л.А. Агро-Факт» на суму ПДВ 52799,84 грн..

Позивач надав суду копії документів первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують факти придбання, перевезення, приймання та зберігання соняшника від вказаних постачальників по першому ланцюгу, а саме: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на перевезення соняшника цими постачальниками, акти приймання соняшника на зерновий склад ТОВ «Агро-Транзит-Інвест», з яким у позивача укладений договір складського зберігання та перевалки на корабель, а також договір про надання послуг по проведенню навантажувально-розвантажувальних робіт (копії цих договорів долучені до матеріалів справи). Ці документи свідчать про те, що кожна партія соняшника поставлялась позивачу вантажним автомобілем на зерновий склад ТОВ «Агро-Транзит-Інвест» згідно товарно-транспортних накладних, оформлених ПП «Югагроресурс», ТОВ «Адель Експо» та ПП «Л.А. Агро-Факт», а приймання соняшника оформлювалось ТОВ «Агро-Транзит-Інвест» актами приймання, в яких вказані дані продавців соняшника (ПП «Югагроресурс», ТОВ «Адель Експо», ПП «Л.А. Агро-Факт»), номери автомобілів з причепами, дані водіїв, маса соняшника, його вологість та засміченість. Копії відповідних товарно-транспортних накладних та актів приймання соняшника долучені до матеріалів справи.

Також не встановлено судом того факту, і на його наявність не посилається ДПІ, що до складу податкового кредиту позивача були віднесені суми ПДВ, сплачені у зв'язку з придбанням товарів, що не підлягають використанню у господарській діяльності позивача.

Факт того, що податковий кредит по операціям з ПП «Югагроресурс», ТОВ «Адель Експо», ПП «Л.А. Агро-Факт» формувався позивачем на підставі податкових накладних, які виписані платниками податків, що мали право на виписку таких накладних і були зареєстровані як платники податку на додану вартість, не оспорювався відповідачем ні в акті перевірки, ні в ході розгляду справи.

Надані позивачем документи: копії реєстраційних документів вказаних постачальників, копії їх свідоцтв про реєстрацію як платників ПДВ, витяги з Реєстру платників ПДВ, розміщеного на офіційній сторінці ДПА України у мережі Інтернет, підтверджують наявність у цих постачальників спеціальної податкової правосуб'єктності на час проведення операцій із позивачем.

Що стосується наведених в акті перевірки обставин діяльності контрагента у другому ланцюгу поставок позивачу соняшника ПП «Гідеон-Агро», то їх вплив на право позивача на податковий кредит та бюджетне відшкодування слід оцінювати з урахуванням можливої обізнаність позивача щодо таких обставин.

При цьому суд виходить з того, що саме по собі невиконання контрагентом платника податків своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету ще не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість.

У разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Докази, які б підтвердили той факт, що позивач був обізнаний про обставини діяльності постачальника у другому ланцюгу ПП «Гідеон-Агро», в матеріалах справи відсутні.

Також ДПІ не обґрунтовує наявність у позивача реальної можливість зясувати всі обставини діяльності постачальників товарів до виробника на момент придбання товару, з метою виявлення тих обставин, які унеможливлюють віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

Слід зазначити, що згідно наданих ДПІ копій податкових декларацій вищевказаних постачальників позивача у першому ланцюгу за листопад 2009р. із додатками №5, ці постачальники в повному обсязі відобразили у складі своїх податкових зобовязань обсяги поставки позивачу соняшника у цьому місяці.

Суд вважає, що наведені в акті перевірки обставини діяльності постачальника позивача у другому ланцюгу поставок не можуть бути причинами для зменшення заявленого позивачем бюджетного відшкодування за грудень 2009 року.

Що стосується встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість, то відповідно до положень Закону № 168/97 під цим фактом розуміється сплата податку на додану вартість у складі ціни товарів (послуг), що придбані платником податку, і розрахунки за які є здійсненими.

Позивач надав суду копії платіжних документів, які підтверджують той факт, що за грудень 2009 року до відшкодування з бюджету позивачем заявлені суми ПДВ, які не перевищують суми цього податку, фактично сплачені позивачем у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг), що відповідає пп. 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97.

Твердження ДПІ про те, що позивач має право на віднесення до податкового кредиту та бюджетного відшкодування сум ПДВ лише при встановленні факту надмірної сплати цього податку до бюджету усіма постачальниками відповідних товарів (послуг) по всьому ланцюгу постачальників до виробника, і несплата податку до бюджету бодай одним з учасників ланцюга виключає можливість бюджетного відшкодування, суд вважає такими, що не ґрунтується на Законі № 168/97

З урахуванням встановлених фактичних обставини справи суд приходить до висновку, що дії позивача при формуванню бюджетного відшкодування з ПДВ за грудень 2009 року з урахуванням ПДВ, сплаченого в адрес ПП «Югагроресурс», ТОВ «Адель Експо», ПП «Л.А. Агро-Факт», свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції з цими постачальниками не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Зясовані обставини господарської діяльності позивача не дають підстав вважати, що головною метою позивача було одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди, зокрема відшкодування податку на додану вартість з бюджету, за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

Перевіривши наведені відповідачем в акті перевірки доводи для зменшення позивачу спірним повідомленням-рішенням суми бюджетного відшкодування, встановивши фактичні обставини проведених позивачем господарських операцій із ПП «Югагроресурс», ТОВ «Адель Експо», ПП «Л.А. Агро-Факт», суд приходить до висновку про безпідставність зменшення відповідачем спірним рішенням задекларованого позивачем бюджетного відшкодування за грудень 2009 року на суму 231904 грн., у звязку з чим вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання спірного рішення недійсним.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позовні вимоги дочірнього підприємства «Вендельн Україна» до державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської області задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення рішення державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської області від 25.03.2011 р. № /0.

Стягнути з Державного бюджету України на користь дочірнього підприємства «Вендельн Україна» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07 липня 2011 р.

Суддя Кравченко К.В.

кат. 8.2.1