Справа № 2а-376/10
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2015 р. м. Київ К/800/36135/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області, третя особа - ТОВ "Скарбниця-ЛТД", про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 21.11.2005 року про передачу в оренду земельної ділянки в урочищі "Тирсоватий" ТОВ "Скарбниця-ЛТД"; визнати протиправним та скасувати частково рішення від 18.10.2006 року в частині продажу земельної ділянки в урочищі "Тирсоватий" ТОВ "Скарбниця-ЛТД"; зобов'язати відповідача видати рішення про передачу позивачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована в урочищі "Тирсоватий".

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуваними рішеннями протиправно передано ТОВ "Скарбниця-ЛТД" земельну ділянку в урочищі "Тирсоватий", чим порушено право позивача на користування ділянкою в цьому ж урочищі. Позивачем зазначено, що земельна ділянка, користувачем якої він був, у нього в передбаченому законодавством порядку не вилучалась, а відтак не могла бути передана іншій особі.

Постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рішенням Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області від 21.06.1991 року ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 0,10 га без вказівки на місцезнаходження та цільове призначення ділянки.

Рішенням Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області від 10.06.1993 року ОСОБА_4 передано у тимчасове користування земельну ділянку площею 0,07 га в урочищі "Шкілька" ("Тирсоватий").

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням 21 сесії 4-го скликання Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області від 21.11.2005 року передано в короткострокову оренду терміном на чотири роки ТОВ "Скарбниця-ЛТД" земельну ділянку площею 0,7477 га в смт. Жденієво, урочище "Тирсоватий" для будівництва готельного комплексу.

Рішенням 5 сесії 5-го скликання Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області від 11.09.2006 року надано ТОВ "Скарбниця -ЛТД" дозвіл на викуп у власність земельної ділянки площею 0,8477 га в смт. Жденієво, урочище "Тирсоватий" для будівництва та обслуговування готельного комплексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що матеріали справи не свідчать про наявність спору саме щодо ділянки, яка виділена була позивачу в 1991 році.

При цьому суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору у цій справі є право користування земельною ділянкою, яка надана ОСОБА_4 рішенням сесії Жденіївської селищної ради від 21 червня 1991 року для ведення особистого господарства в урочищі «Тирсоватий» площею 0,10 га., частина якої рішенням Жденіївської селищної ради від 21 листопада 2005 року передана в оренду ТОВ «Скарбниця-ЛТД», а на підставі рішення Жденіївської селищної ради від 18 жовтня 2006 року належить на праві приватної власності ТОВ «Скарбниця-ЛТД».

Крім того, згідно матеріалів справи, рішенням Жденіївської селищної ради від 10 червня 1993 року позивачу ОСОБА_4 передано у тимчасове користування земельну ділянку площею 0,07 га в урочищі «Шкілка» («Тирсоватий»).

Отже, між сторонами існує спір про право, що у свою чергу, виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спірних правовідносин.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), яке наведене у п.1 ч.1 ст. 3 КАС України і компетенція адміністративних судів, встановлена ст. 17 зазначеного Кодексу, на цей спір не поширюється, оскільки вимоги позивача не стосуються його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади, зазначеного в якості відповідача.

Частиною 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

За таких обставин, ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в адміністративній справі.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 28 квітня 2015 року №21-173а15.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року скасувати.

Провадження у справі в порядку адміністративного судочинства - з а к р и т и.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: (підписи)