Справа № 826/7909/14
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року м. Київ К/800/56151/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Калашнікової О.В., Конюшка К.В.
провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Софіт-люкс» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про про визнанні дій неправомірними та скасування рішення про коригування митної вартості, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Софіт-Люкс» (далі ТОВ «Софіт-Люкс») пред'явило позов до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнати дій при винесені рішення про корегування митної вартості товарів № 100250001/2014/000059/2 від 03 березня 2014 року противоправними та скасування рішення Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про коригування митної вартості товару № 100250001/2014/000059/2 від 03 березня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано дії Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України при винесені рішення про корегування митної вартості товарів № 100250001/2014/000059/2 від 03 березня 2014 року противоправними.

Скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про коригування митної вартості товару № 100250001/2014/000059/2 від 03 березня 2014 року.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі Київська міжрегіональна митниця Міндоходів, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що позивачем в межах зовнішньоекономічного контракту від 02 квітня 2012 року №16, укладеного з юридичною особою компанією «ZHEJIANG FIRSD GROUP CO, LTD.», на митну територію України був ввезений товар - світлотехнічна продукція.

При цьому позивач здійснював електронне декларування згідно Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651.

03 березня 2014 року позивачем до вантажної митної декларації електронним повідомленням №ACBDA9-A9FA-40CD-915E-B02F763B647F (повідомлення сформовано об 11:38:06) було додано товаросупровідні документи, зокрема: інвойс 2013F03A123 від 25 грудня 2013 року, пакувальний лист 2013F03A123 від 25 грудня 2013 року, коносамент ZENNLAQB352313 від 07 січня 2014 року; CMR 0272 від 01 березня 2014 року; зовнішньоекономічний контракт № SMA 16 від 02 квітня 2012 року; Додаткова угода № 1 від 18 лютого 2013 року до зовнішньоекономічного контракту № SMA 16 від 02 квітня 2012 року; додаткова угода № 2 від 19 липня 2013 року до зовнішньоекономічного контракту № SMA 16 від 02 квітня 2012 року; договір про транспортно-експедиційні послуги 08/01/2013 від 08 січня 2013; довідка про транспортні витрати Б/Н від 26 лютого 2014 року (з посиланням, що вантаж додатково не страхувався); висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією В-396/1 від 24 лютого 2014 року; виписку з бухгалтерської документації від 03 березня 2014 року; прайс-лист від виробника; інвойс за транспортно-експедиційні послуги НК 1167 від 30 жовтня 2013 року; копії сторінок каталогу виробника; прайс-лист виробника; калькуляції від виробника.

Під час здійснення митного оформлення товару у посадової особи митного органу виникли сумніви щодо правильності визначення декларантом заявленої митної вартості товару, в зв'язку із чим були витребувані додаткові документи, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім, особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також, документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інші наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів (за власним бажанням).

Позивач листом повідомив митницю, що витребуваних документів, таких як: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім, особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) позивач не має можливості надати, тому що вони не передбачені умовами контракту.

Оскільки позивачем не виконано вимог митного органу та не додано додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № 100250001/2014/000059/2 від 03 березня 2014 року, використавши резервний метод визначення митної вартості товарів.

У рішенні митного органу № 100250001/2014/000059/2 від 03 березня 2014 року (розділ 33) зазначені наступні неточності у поданих декларантом документах, що не були ним в подальшому усунуто шляхом надання додаткових документів:

- договір який надано до митного оформлення, а також згідно документів, поданих до митного оформлення виробником товару є фірма NINGBO JIANGBEI ELEX ІМР.& ЕХР.СО., LTD. (Китай), а контракт від 02 квітня 2012 року № SMA 16 укладено з підприємством «ZHEJIANG FIRSD GROUP СО, LTD.». В той же час в графі 44 ЕМД від 03 березня 2014 року № 100250001/2014/008469 зазначено, що поставка товарів здійснюється згідно з контрактом від виробника товарів;

- у наданому прайс-листі виробника не зазначено одиницю виміру товару, терміну дії, також зазначено асортимент та ціну товару, що стосується конкретної поставки;

- у висновку Житомирської торгово-промислової палати експертом зазначено, що ним зроблений маркетинг ринку аналогічного обладнання на підставі інформації прайс-листів фірм, що займаються продажем аналогічних товарів, інформації Інтернет, інформації фірм-виробників аналогічного обладнання та цін на світовому ринку. Однак експертом не зазначені конкретні виробники продукції, що не дає змогу упевнитися в достовірності або точності вказаної у висновку інформації відповідно до частини 5 cтатті 54 Митного кодексу України;

- згідно з коносаментом від 07 січня 2014 року № ZENNLAQB352313 перевезення почалося 07 січня 2014 року, в той час як довідка про транспортні витрати датована 26 лютого 2014 року;

- сторінки 1-8 договору на перевезення 08/01/2014 за форматом не відповідають сторінці 9, в якій наявні реквізити сторін, також не має пункту 8.4 в англійській версії договору;

- згідно коносаменту від 07 січня 2014 року № ZENNLAQB352313 зазначено «Freight prepaid» («фрахт сплачений»), тобто витрати на транспортування було сплачено продавцем товару. В той же час згідно зовнішньоекономічного контракту товар імпортується згідно умов поставки FOB Ningbo, тобто транспорті витрати повинні бути понесенні покупцем товару.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що позивачем були надані митному органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості, які давали можливість встановити дійсну вартість товару за ціною угоди, а тому рішення Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про коригування митної вартості товару № 100250001/2014/000059/2 від 03 березня 2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції із цими висновками суду першої інстанції погодився та залишив постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2014 року без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій погоджується із огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 51 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом (пункт 1 частини 2 статті 52 Кодексу).

Відповідно до частин 2-4 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частини 1, 2, 5, 6, 7 статті 54 кодексу).

Частинами 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З системного аналізу вказаних статей вбачається, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності при витребовувані додаткових документів у декларанта зобов'язаний пояснити, які розбіжності чи неточності відомості із витребуваних документів можуть усунути.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанції про те, що митниця не обґрунтувала поважності причин своїх сумнівів щодо правильності визначення позивачем митної вартості товарів, не пояснила, які розбіжності чи неточності можуть усунути відомості із витребуваних документів, в свою чергу позивачем були надані митному органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості, які давали можливість встановити дійсну вартість товару за ціною угоди.

Згідно частини 5 статті 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Статтею 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); не впливають значною мірою на вартість товару; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Як вбачається із матеріалів справи митним органом було застосовано резервний метод визначення митної вартості (підпункт «ґ» пункту 2 частини 1 статті 57 МК України) у зв'язку із тим, що неможливо застосувати методи визначення митної вартості, передбачені підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 1 статті 57 МК України.

Разом з цим обґрунтування неможливості застосування попередніх методів визначення митної вартості, визначених МК України (підпункти «а» - «г» пункту 2 частини 1 статті 57 МК України), митним органом не зазначено.

З урахуванням викладеного колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції, що Київська міжрегіональна митниця Міністерства доходів і зборів України, виносячи рішення про коригування митної вартості товару № 100250001/2014/000059/2 від 03 березня 2014 року, діяла не на підставі, поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції та законам України, в зв'язку із чим рішення № 100250001/2014/000059/2 від 03 березня 2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: