Справа № П/811/3321/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2015 рокусправа № П/811/3321/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року

у справі № П/811/3321/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

від 22.08.2014 № про сплату 11 942,00 грн. основного платежу та 1 791,30 грн. штрафних санкцій,

від 22.08.2014 № про сплату 510,00 грн. штрафних санкцій,

від 22.08.2014 № про сплату 5 162,25 грн. основного платежу та 1 290,56грн. штрафних санкцій,

від 22.08.2014 № про сплату 5 900,00 грн. основного платежу та 1 475,00грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки №577/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 13.08.2014, що стали підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, не відповідають фактичним обставинам. Господарські операції між позивачем та ПП «Глобал Торг» підтверджені належними документами, обовязковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. На момент здійснення господарських операцій ПП «Глобал Торг» мало правоздатність та дієздатність для вчинення правочинів, було зареєстровано платником податку на додану вартість, що спростовує висновок податкового органу про нікчемність укладених з вказаним контрагентом правочинів.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.10.2014 адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що на підтвердження реальності виконаних роботі позивачем надано копії первинних бухгалтерських документів, які підтверджують здійснення господарських операцій між ПП ФОП ОСОБА_1 та його контрагентом, внаслідок чого висновки податкового органу про нікчемність угод позивача є безпідставними.

Також суд першої інстанції виходив з відсутності доказів направлення відповідачем під час перевірки запиту позивачеві щодо витребування документів.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм законодавства, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що ним використані дані акту податкового органу «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Глобал-торг» з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість та валових доходів та витрат, доходів та витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток підприємства за період з 01.10.2010 по 31.12.2013» від 25.04.2014 №4/11-28-22-02/37297827, в якому встановлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000087 від 26.02.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 205, ч.1 та ч.3 ст. 212 КК України по фактах вчиненого не встановленими особами фіктивного підприємства, тобто реєстрації і придбання ПП «Глобал-Торг» з метою прикриття незаконної діяльності, направленої на документальне оформлення безтоварних операцій та конвертації і виведення в тіньовий обіг для підприємств реального сектору економки безготівкових коштів в готівку, а також по факту ухилення від сплати податків службовими особами підприємства громадського обєднання «Асоціація підтримки вітчизняного товаровиробника «Фірма Ласка», в т.ч. шляхом завищення валових витрат та податкового кредиту за січень 2013 року по безтоварних операціях з ПП «Глобал-Торг». Відповідач вказує, що з огляду на не підтвердження податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств, у ПП «Глобал-Торг» відсутні обєкти оподаткування податком на додану вартість за період з 01.10.2010 по 31.12.2013 та податком на прибуток підприємств за період з 01.10.2010 по 31.12.2013, що свідчить про відсутність правових підстав у позивача для формування як валових витрат так і податкового кредиту.

Представники сторін в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем проведено позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Глобал-торг» () за період з 01.06.2011 по 31.08.2011, за результатами якої складено акт №577/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 13.08.2014.

Перевіркою встановлені наступні порушення:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України - завищено валові витрати на загальну суму 34415,00 грн., в тому числі за 2011 рік в сумі 34415,00 грн., в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 5162,25 грн., в тому числі за 2011 рік - 5162,25 грн.;

- п.198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України - донараховано податок на додану вартість в сумі 5900,00 грн., в тому числі за липень 2011 року в сумі 2950,00 грн., за серпень 2011 року - в сумі 2950,00 грн.;

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого донараховано ЄСВ на загальну суму 11942,00 грн., в тому числі за 2011 рік - 11942,00 грн.

До такого висновку відповідач дійшов з огляду на те, що згідно акту перевірки від 25.04.2014 №4/11-28-22-02/37297827 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Глобал-торг» з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість та валових доходів та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства за період з 01.10.2010 по 31.12.2013» не підтверджено реальність здійснення господарських операцій ПП «Глобал Торг», по взаємовідносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 за червень 2011 року в сумі 983,00 грн., за липень 2011 року в сумі 2950,00 грн., за серпень 2011 року в сумі 2950,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем 22.08.2014 прийнято:

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 1791,30 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції на загальну суму 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 6452,81 грн., в т. ч. за основним платежем 5162,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1290,56 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 7375,00 грн., в т. ч. за основним платежем 5900,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1475,00 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків податкового органу та наявність підстав для задоволення позову.

Спірним є питання щодо висновків відповідача про неправомірність формування підприємцем витрат за рахунок придбаного товару та податкового кредиту з податку на додану вартість, сплаченого в ціні придбання цього товару, за господарськими операціями з контрагентом ПП «Глобал Торг», реальність яких не підтверджена, що призвело до заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість, виникнення недоїмки зі сплати єдиного внеску та застосування у звязку з цим штрафних санкцій.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця (п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України).

Відповідно до 177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За положеннями абз.1 п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.1. ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Отже з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Господарською операцією, згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондується і з нормами Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (Покупець) та ПП «Глобал-торг» укладено договір від 01.06.2011 №1/6, відповідно до якого постачальник зобовязується передати в обумовлений договором строк товари (поліпшувач борошна) Покупцю для використання в господарській діяльності, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити ці товари. Згідно з п.2.2. договору Постачальник здійснює поставку товару автомобільним транспортом на склад Покупця. Покупець здійснює оплату постачаємого товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 10-ти банківських днів з моменту отримання товару Покупцем (п.4.4 договору).

Фактичне виконання договору підтверджується наступними первинними документами: накладною №6 від 01.07.2011 на загальну суму 17700,00 грн., податковою накладною №6 від 01.07.2011 на загальну суму 17700,00 грн., в т. ч. ПДВ 2950,00 грн., накладною №43 від 15.08.2011 на загальну суму 17700,00 грн., податковою накладною №43 від 15.08.2011 на загальну суму 17700,00 грн., в т. ч. ПДВ 2950,00 грн., банківською випискою від 01.09.2011.

Відвантаження зазначеного вище товару здійснювалось ПП «Глобал-торг», що підтверджується товарно-транспортною накладною №174 від 01.07.2011, довіреністю на отримання матеріальних цінностей №6 від 01.07.2011, товарно-транспортною накладною №191 від 15.08.2011, довіреністю на отримання матеріальних цінностей №7 від 15.08.2011.

В подальшому, придбаний товар реалізований позивачем ПП ОСОБА_2 згідно договору №1 від 01.03.2011.

Виходячи із змісту вказаних вище документів, складених на підтвердження виконання означеного вище договору з ПП «Глобал-торг», вбачається, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що підтверджують здійснення відповідної господарської операції.

Податкові накладні, на підставі якої позивачем суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту, складені ПП «Глобал-торг» у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Отже вищезазначені документи в їх сукупності підтверджують фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку підприємця матеріали справи не містять.

На момент укладення та реалізації вказаного вище договору контрагент позивача ПП «Глобал-торг» мало зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, було зареєстровано як платник податку на додану вартість.

Законодавчо встановлені вимоги, необхідні для чинності правочину (ст.203 ЦК України), позивачем та його контрагентами дотримані. Також господарські зобовязання з поставки товару не містять ознак фіктивності (вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися відповідними правочинами). Крім того, відповідно до ст.234 Цивільного кодексу України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Дії позивача та його контрагентів, вчинені на виконання вказаного вище договору, направленні саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою договорів такого виду.

Також укладений позивачем з ПП «Глобал-торг» договір поставки не містить умов та ознак, які б свідчили про його суперечність інтересам держави та суспільства або порушував публічний порядок; відповідає вимогам чинного законодавства України, має своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданим, а факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про порушення з боку контрагента позивача ПП «Глобал-торг», які б позбавляли позивача права на відображення відповідних сум в податковому обліку відповідачем не подані, в матеріалах справи такі докази відсутні.

В даному випадку позиція податкового органу базується на виявлених податковим органом порушеннях, допущених при здійсненні господарської діяльності контрагентом ПП «Глобал-торг». При цьому жодний документ, який в установленому порядку встановлював би факти порушення норм податкового законодавства контрагентом позивача та був обовязковим для застосування на всій території України, відповідачем не наведений, в матеріалах справи відсутній.

Колегія суддів зазначає, що отримання податковим органом акту перевірки, в якому викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, тощо не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Таким чином, не можуть бути єдиним та безумовним свідченням правомірності висновків податкового органу результати перевірки контрагента позивача та його контрагентів по ланцюгу постачання.

Відповідно до пункту 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації №984 від 22.12.2010, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п.6 Порядку №984 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на акт перевірки іншого платника податків, яким встановлено порушення податкового законодавства, а також іншу інформацію щодо контрагента позивача, яке не має правових наслідків, не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.

В акті перевірки від 13.08.2014 відповідачем не наведені докази, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з поставки товару меті та задачам діяльності платників податків, збитковості таких операцій чи інші обставини, які окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність здійснених операцій, відсутність факту поставки товару, а також про те, що реалізацію вказаної операції не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Також колегія суддів вважає помилковим посилання відповідача на досудове розслідування по кримінальному провадженню від 26.01.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.2 ст.205, ч.1 ст.212 КК України по фактах вчиненого невстановленими особами фіктивного підприємництва, зокрема, реєстрації і придбання юридичних осіб ПП «Глобал-торг» з метою прикриття незаконної діяльності.

Стаття 72 КАС України визначає підстави для звільнення від доказування.

Так, згідно ч.4 ст.72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідачем у ході судового розгляду справи не надано суду належних доказів встановлення вини та умислу контрагента позивача щодо здійснення фіктивного підприємництва, тобто не надано відповідного вироку суду, постановленого у кримінальній справі відносно посадових осіб контрагента позивача по ланцюгу постачання і повязаність протиправних дій цих посадових осіб з діяльністю позивача.

До того ж, колегія суддів зазначає, що статтею 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Також зі змісту вищенаведених норм вбачається, що Податковий кодекс України не ставить право позивача на формування податкового кредиту в залежність від декларування постачальниками, в тому числі і по ланцюгу постачання, своїх податкових зобов'язань та/або від сплати ними сум податку на додану вартість до бюджету.

Чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагент позивача і не виконав своїх зобовязань щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цього підприємства і така відповідальність не може бути покладена на позивача.

Крім того, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Виходячи з вищевикладеного, зважаючи на наявність у позивача, належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентами, вбачається, що позивачем виконані всі умови для віднесення відповідних сум до витрат та податкового кредиту з операцій поставки товару, у звязку з чим у відповідача відсутні правові підстави для збільшення грошових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість, про що прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Щодо рішення від 22.08.2014 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 1791,30 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення означеного рішення став факт заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у 2011 році у зв'язку з невизнанням податковим органом понесених позивачем витрат на придбання товарів у контрагента ПП «Глобал-торг».

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

При цьому, базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та сума доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

З огляду на той факт, що первинними документами позивача підтверджено реальність вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, що має наслідком і правомірність формування витрат за вказаними господарськими операціями, і як, наслідок, вірне визначення суми чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про неправомірність прийнятого податковим органом рішення від 22.08.2014 №.

Стосовно прийнятого податковим органом податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 22.08.2014, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 510 грн., колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції про його протиправність.

Відповідно п.121.1 ст.121 ПК України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Застосовуючи до позивача штраф в розмірі 510,00 грн., відповідач виходив з того, що в порушення пп.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України документи, повязані з веденням господарських операцій з ПП «Глобал-торг» позивачем на перевірку не надано.

Відповідно до п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пункт 5.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010, визначає, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Таким чином, документами, які підлягають перевірці є первинні документи, на підставі яких платником податків формуються показники податкової звітності, зокрема, по податку на додану вартість.

Відповідачем до суду надано копію запиту від 12.06.2014 про витребування у позивача первинних документів на підтвердження взаємовідносин з ПП «Глобал торг» (а.с. 94). Вказаний запит направлено на адресу позивача 12.06.2014 та отримано ним 08.07.2014, тобто до початку перевірку.

Доказів направлення запиту щодо витребування документів під час перевірки суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в діях позивача відсутнє порушення, відповідальність за яке передбачено п.121.1 ст.121 ПК України, отже є вірним висновок суду першої інстанції про скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 22.08.2014.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у звязку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року у справі № П/811/3321/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко