Справа № 802/1755/15-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 липня 2015 р. Справа № 802/1755/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Арутюнян З.С.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Янушкевича А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи ОСОБА_3

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.02.2015 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, відповідачем було складено акт № 108/1701/НОМЕР_2 від 27.01.2015 року, на підставі якого 10.02.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі (з урахуванням штрафних санкцій) 32628,85 грн.

Не погоджуючись із висновками, що викладені в акті перевірки про отримання нею доходу у вигляді додаткового блага (прощеного боргу) в сумі 42694,59 грн. - в 2 кварталі 2012 року та 113464,68 грн. - в 4 кварталі 2013 року, та, відповідно, і з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду із вимогами його скасування.

Протокольною ухвалою суду від 08.07.2015 року суд, на підставі ст. 52 КАС України, здійснив заміну первинного позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на належного - фізичну особу ОСОБА_3

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, що наведені у адміністративному позові.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, що викладені письмово та долучені до матеріалів справи. Свої заперечення мотивував обґрунтованістю висновків податкового органу, що знайшли відображення у акті перевірки від 27.01.2015 року, а тому просив в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що протягом періоду з 15 по 20 січня 2015 року головними державними ревізорами-інспекторами відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління оподаткування доходів і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ Кондратюк О.П. та Бегас Л.Л. була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичної особи ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_2 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року.

За наслідками проведеної перевірки складено акт № 108/1701/НОМЕР_2 від 27.01.2015 року, у висновках якого відображено порушення позивачем частини "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями (далі - ПК України), у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальній сумі 26103,08 грн., в тому числі за 2012 рік в сумі 7043,48 грн. та за 2013 рік в сумі 19059,60 грн.

На підставі даних висновків Вінницькою ОДПІ 10.02.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування на загальну суму 32628,85 грн., з яких 26103,08 грн. - за основним платежем та 6525,77 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню, що оскаржується, суд виходив із наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» надіслало позивачу листи з повідомленнями про анулювання заборгованості по пені за кредитними договорами, зокрема: листом від 14.06.2012 року було повідомлено позивача про анулювання заборгованості по пені в сумі 42694,59 грн., та листом від 28.11.2013 року - про анулювання заборгованості по пені в сумі 113464,68 грн. Зазначені повідомлення отримані ОСОБА_3 особисто, про що свідчить відповідна відмітка про отримання, засвідчена працівником банку.

При цьому, у даних повідомленнях АТ «Райффайзен Банк Аваль» акцентувало увагу позивача на тому, що згідно абз. «д» п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України анульована сума заборгованості буде включена АТ «Райффайзен Банк Аваль» до податкового розрахунку доходу, нарахованого на користь ОСОБА_3 як позичальника, за підсумками звітного період, в якому боргове зобов'язання було анульовано.

Тобто, АТ «Райффайзен Банк Аваль» фактично роз'яснило ОСОБА_3, що згідно абз. «д» п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України, анульована сума заборгованості є її доходом, отриманим як додаткове благо, а тому їй необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Абзацом "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З аналізу зазначеної норми слідує, що обов'язок для сплати фізичною особою податку на доходи фізичних осіб від отриманого додаткового блага, згідно абз. "д" пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, виникає за наступних умов:

- повідомлення кредитором щодо прощення кредитної заборгованості та, відповідно, отримання позичальником додаткового блага у формі суми анульованого боргу (що було виконано банком);

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного).

Таким чином, АТ «Райффайзен Банк Аваль» виконало всі вимоги абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, зокрема повідомило позивача щодо прощення кредитної заборгованості та, відповідно, отримання позичальником додаткового блага у формі суми анульованого боргу та включило суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позивача, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено), що підтверджується наданими представником відповідача матеріалами перевірки.

За таких обставин, позивач був зобов'язаний відобразити суму отриманого додаткового блага в розмірі 42694,59 грн. в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік та в розмірі 113464,68 грн. в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та сплатити податок на доходи з фізичних осіб.

Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України, платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, податкові декларації про майновий стан і доходи за 2012 та 2013 рік позивач до податкового органу не подавав.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення позивач зазначає, що пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, оскільки нарахування пені є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком, яке позивачу анульовано не було.

Однак, суд не погоджується з такими висновками позивача, оскільки відповідно до положень ст. 164 ПК України (в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування є вся сума включаючи пеню нараховану за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Крім того, ст. 165 ПК України (в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) визначений перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу серед яких пеня нарахована за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за кредитним договором не значиться.

Суд звертає увагу, що позивачем невірно трактуються норми ПК України, оскільки порядок включення доходу, отриманого як додаткове благо у вигляді прощеного боргу, до загального місячного (річного) оподаткованого доходу визначений лише абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України і на який АТ «Райффайзен Банк Аваль» звертало увагу позивача, повідомляючи про анулювання (прощення) заборгованості по пені за кредитним договором.

При цьому необхідно зазначити, що законодавство яке діяло на час виникнення спірних правовідносин (анулювання позивачу заборгованості по пені) не розділяло суму анульованого боргу по структурі, так як це реалізовано у законодавстві яке діє станом на день розгляду даної справи в суді (абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України в редакції від 28.12.2014р.). Однак, суд не вправі застосовувати норми чинного на даний момент податкового законодавства до спірних правовідносин, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України).

Відтак, відповідно до зазначеного вище законодавчого припису позивач повинен був відобразити суму отриманого додаткового блага в розмірі 42694,59 грн. в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік та в розмірі 113464,68 грн. в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік. Однак, як встановлено судом, позивачем цього вчинено не було.

Відповідно до п.167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами: виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Перевіривши розрахунок податку на доходи фізичних осіб за 2012 та 2013 року, суд погоджується із методом та порядком його здійснення податковим органом, у відповідності до якого:

- розрахунок податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік:

10730 грн. х 15% = 1609,50 грн.

31964,59 грн. х 17% = 5433,98 грн.

1609,50 грн. + 5433,98 грн. = 7043,48 грн.

- розрахунок податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік:

11470 грн. х 15% = 1720,50 грн.

101994,68 грн. х 17% = 17339,10 грн.

1720,50 грн. + 17339,10 грн. = 19059,60 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в порушення абз. «д » п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України позивачем було занижено оподатковуваний дохід, отриманий у вигляді додаткового блага (прощення заборгованості по пені) у розмірі 26103,08 грн., в тому числі за 2012 рік в сумі 7043,48 грн. та за 2013 рік в сумі 19059,60 грн.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві доводи не спростовують висновків, які викладені відповідачем у акті перевірки. А відтак підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.02.2015 року відсутні. За таких обставин у задоволені адміністративного позову необхідно відмовити.

З урахуванням положень ст. 94 КАС України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати стягненню з Державного бюджету не підлягають. Разом із тим в порядку ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з позивача має бути стягнуто решта суми судового збору, яка підлягала сплаті за подання позовної заяви майнового характеру. Так, відповідно до п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Виходячи із суми майнових вимог, яка визначена оскаржуваним рішенням, ставка судового збору має становити 1,5 розміру мінімальної заробітної плати - 1827,00 грн. Оскільки позивачем згідно квитанції від 18.06.2015 року сплачено 182,70 грн. судового збору при зверненні до суду, тому з останнього підлягає стягненню решта суми - 1644,30 грн. (1827,00-182,70).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ід. номер НОМЕР_2) решту суми судового збору у розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) гривні 30 копійок в дохід Державного бюджету (отримувач: УДКСУ у м. Вінниці, код платежу: 22030001, код ЄДРПОУ отримувача: 38054707, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Вінницькій області, МФО 802015, рахунок отримувача: 4002).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович