Справа № 813/1429/15
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року № 813/1429/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Кузана Р.І.,

з участю секретаря судового засідання Перчак С.В.,

представників:

позивача Федейка А.Ю.,

відповідача Гурняк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Гарантспецбуд» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Позивач - Приватне підприємство «Гарантспецбуд» (надалі - ПП «Гарантспецбуд», позивач) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (надалі - ДПІ у Шевченківському районі м.Львова, відповідач) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №/3435 від 27.02.15 р., якими збільшено ПГП «Гарантспецбуд» суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 190 693, 08 грн. - за основним платежем та 95 346, 54 грн. - за штрафними санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність висновків податкового органу щодо завищення ним податкового кредиту внаслідок господарських взаємовідносин з ТОВ «Денікс Груп». Вказує на те, що такі висновки зроблені відповідачем без об'єктивного аналізу господарських операцій та ґрунтуються лише на припущеннях податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення господарських оперцій з вказаним контрагентом. Реальність взаємовідносин між позивачем та його контрагентом спростовується належними первинними документами. В основу висновків про допущені позивачем порушення покладено лише твердження про те, що ТОВ «Денікс Груп» має ознаки фіктивності, зокрема такі як відсутність за місцезнаходженням та неможливість проведення з ним зустрічної звірки з метою підтвердження даних податкової звітності. Вважає, що такі висновки відповідача є безпідставні та нічим не підтверджені, не можуть бути покладені в основу порушення позивачем податкового законодавства та нікчемності правочинів. Крім того, позивач вказує, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки у контрагента позивача не може бути належними доказами порушення останнім вимог податкового законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив. Зазначив, що під час проведення перевірки встановлено, що фактично послуги придбані у підприємства контрагента придбавались з метою збільшення суми податкового кредиту та зменшення об'єкту оподаткування. Господарські операції між вищезазначеним контрагентам не підтверджується з врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності необхідних трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів і транспортних засобів. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, перевіркою не підтверджено факт отримання ПП "ГАРАНТСПЕЦБУД" робіт (послуг) від ТОВ «ДЕНІКС ГРУП» код за . Надані до перевірки документи не містять ознак, які б дозволяли класифікувати дану операцію, як таку яка пов'язана з господарською діяльністю підприємства, так як нема можливості встановити реальність цієї господарської операції.

Тому, на думку податкового органу, спірним податковим повідомленням-рішенням позивачу правомірно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість. А відтак в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

На підставі направлення, виданого ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у Львівській області від 23.01.15р. №51 та відповідно до наказу від 23.01.15р. №37 «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки» та на виконання Постанови слідчого слідчої групи СУ ГУМВС України у Львівській лейтенанта міліції Костіва Х.1. «Про призначення позапланової документальної перевірки ПП "ГАРАНТСПЕЦБУД" від 17.12.14р. головним державним ревізором-інспектором відділу організації та супроводження перевірок платників податків управління податкового аудиту ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області Литвин Катериною Степанівною згідно з п.75.1 ст.75, п.п. 78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.10р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПП "ГАРАНТСПЕЦБУД" () з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Денікс Груп» (код ЄДРПОУ -37882958) за період 2012-2014 років.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.10р. №275 5-VI (із змінами та доповненнями) ПП "ГАРАНТСПЕЦБУД" завищено податковий кредит за період, що перевірявся, по безтоварних операціях з ТОВ «ДЕНІКС ГРУП» на загальну суму 190 693,08 грн., в тому числі за червень 2014 року в сумі 35 835,40 грн., за липень 2014 року в сумі 71 334,5 грн., за серпень 2014 року в сумі 35 152,69 грн., за вересень 2014 року в сумі 48 370,42 грн.

За результатами перевірки складено акт від 14.02.15р. №59/20/13-07-22-01-10/36077979 та винесено податкове повідомлення - рішення №/3435 від 27.02.15р., якими збільшено ПП «Гарантспецбуд» суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 190 693, 08 грн. - за основним платежем та 95 346, 54 грн. - за штрафними санкціями.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Вирішуючи спір, суд керувався наступними положеннями законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначає їх вичерпний перелік, порядок адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 188.1. ст. 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

Згідно з п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з абз.11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків.

При цьому, презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Відповідно п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

За приписами п. 201.4. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналізуючи виявлені перевіркою порушення, в контексті зазначених правових норм, судом встановлено наступне.

Між ПП «Гарантспецбуд» (ЗАМОВНИК), в особі директора Кухтицького A.C. з однієї сторони та ТОВ «ДЕНІКС ГРУП» (ПІДРЯДНИК), в особі директора Челебієва РД з другої сторони, укладено ряд договорів підряду. Зокрема:

- від 08.11.11р. №08.11/1, згідно з яким Підрядник зобов'язується виконати для Замовника реконструкцію вулиці А.Мельника (від вулиці Є.Коновадьця до вулиці Генерала Чупринки), вулиці Генерала Чупринки (від вулиці А Мельника до вул. Київської) у м.Львові, а Замовник зобов'язується надати Підрядникові будівельний майданчик, прийняти і оплатити виконані роботи і надані послуги.

ТОВ «ДЕНІКС ГРУП» (Підрядник) відповідно до даного договору видано ПП "ГАРАНТСПЕЦБУД" (Замовник) наступні документи, а саме: довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2014 року з актом виконаних робіт на суму 219400,37 грн., податкову накладну від 20.06.14р. №113 на суму 215012,38 грн.

Дослідивши вказані документи суд зазначає, що вартість робіт, яка визначена в договорі, акті виконаних робіт та податковій накладній відрізняється. Така розбіжність у первинних документах не дає можливості встановити дійсну вартість виконаних робіт, що може свідчити про відсутність факту виконання таких. На вимогу суду позивачем не представлено проектно-кошторисної документації, на підставі якої підрядник повинен був виконувати роботи згідно з п.2.1 Договору № 08.11/1.

На підтвердження факту оплати таких робіт позивачем долучено до матеріалів справи платіжні доручення від 08.07.14р. №355, від 14.07.14р. №372 на загальну суму 2015012,38 грн.

- від 15.07.14р. №15.07.1 згідно з яким Підрядник зобов'язується виконати для Замовника будівельно-ремонтні роботи (надалі - об'єкт), а Замовник зобов'язується надати Підрядникові будівельний майданчик, затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти і оплатити матеріали, виконані роботи і надані послуги.

ТОВ «ДЕНІКС ГРУП» (Підрядник) відповідно до даного договору видано ПП "ГАРАНТСПЕЦБУД" (Замовник) наступні документи, а саме: акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.08.14р. на суму 11771,44 грн. Оплату проведено згідно з платіжним дорученням від 30.09.14р. №601.

На вимогу суду позивачем не представлено проектно-кошторисної документації згідно з вказаним договором.

- від 21.08.14р. № 21.08/1 згідно з яким Підрядник зобов'язується виконати для Замовника влаштування покриття з ФЕМ для об'єкту «Будівництво «Станції технічного обслуговування вантажних автомобілів, адміністративно-побутового корпусу та логістичного центру на території Рясне-Руської сільської ради. Яворівського району. Львівської області», а Замовник зобов'язується надати Підрядникові будівельний майданчик, затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти і оплатити виконані роботи і надані послуги.

ТОВ «ДЕНІКС ГРУП» (Підрядник) відповідно до даного договору видано позивачу акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.09.14р. на суму 114670,00 грн., податкову накладну від 30.09.14р. №290.

На вимогу суду позивачем не представлено проектно-кошторисної документації згідно з вказаним договором.

Крім цього, позивачем долучено до матеріалів справи акти здачі-приймання виконаних робіт від 29.08.14р. на суму 155744,20 грн., від 30.09.14р. на суму 145706,50 грн., від 29.08.14р. на суму 27340 грн., від 29.08.14р. від 108753,56 грн., від 30.09.14р. на суму 83970,75 грн., від 30.09.14р. на суму 14307,50 грн., від 15538,50 грн. на суму 15538,50 грн., а також податкові накладні № 275 від 31.07.14р., № 276 від 31.07.14р., № 277 від 31.07.14р., № 278 від 31.07.14р., № 279 від 31.07.14р., № 280 від 31.07.14р., № 289 від 30.09.14р., № 291 від 30.09.14р., № 292 від 30.09.14р., № 293 від 30.09.14р., № 293 від 29.08.14р., № 294 від 29.08.14р., № 295 від 29.08.14р., № 296 від 29.08.14р. Договорів підряду, на виконання яких складені такі акти виконаних робіт та видані податкові накладні, позивачем не подано.

Станом на 31.12.14р. заборгованість ПП «Гарантспецбуд» перед ТзОВ «Денікс Груп» за виконані роботи становить 373943,50 грн.

Судом встановлено, що позивачем відображено суму податку на додану вартість по вказаних господарських операціях у складі податкового кредиту в податкових деклараціях по ПДВ за червень, липень, серпень та вересень 2014 року.

Разом з цим, з наявного у справі акту ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві від 01.09.14р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Денікс Груп» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.06.14р. по 31.08.14р.» судом встановлено, що згідно з реєстром виданих податкових накладних контрагент позивача - ТзОВ «Денікс Груп» відобразив у складі податкових зобов'язань по ПДВ у деклараціях за червень та липень 2014 року податкові накладні, які виписані однією датою та не перевищують суми 10 тис. грн. Декларації по ПДВ за серпень 2014 року вказаним підприємством не подано.

Вказана обставина, на переконання суду, підтверджує висновки акту перевірки про наявність розбіжностей у складі відображених позивачем сум податкового кредиту за перевірений період з даними податкової звітності ТзОВ «Денікс Груп».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує, що вказані вище договірні зобов'язання були субпідрядними, та повинні були виконуватись ТзОВ «Денікс Груп» в межах укладених позивачем договорів з замовниками.

Так, згідно з договором № 2-2011 від 19.10.11р. роботи по реконструкції вул.А.Мельника (від вулиці Є.Коновадьця до вулиці Генерала Чупринки), вулиці Генерала Чупринки (від вулиці А Мельника до вул. Київської) у м.Львові виконувались позивачем на виконання замовлення від ВАТ «Львівське спеціалізоване будівельно-монтажне управління № 1».

З наданих позивачем документів судом встановлено, що вказані роботи фактично були виконані та передані позивачем замовнику в вересні 2012 року. Таким чином, представлені позивачем документи, на підтвердження виконання таких робіт ТзОВ «Денікс Груп» у 2014 році, не відповідають часу їх фактичного виконання та оцінюються судом як такі, що не відображають реальний зміст господарських операцій.

Крім цього, по договорах підряду, укладених позивачем з замовниками, зокрема: № 23.05/1 від 23.05.14р. з Дочірнім підприємством «ЕнДжі Метал Україна» компанії Н.Граверсен Металвере-фабрік А/С, № 30/44 від 07.05.14р. з ТзОВ «Птахокомплекс «Губин», № 40 від 02.07.14р. з ТзОВ «Турія-Агро», № 28.08/1 від 18.08.14р. з ТзОВ «Про тек Вікна Україна», № 01/010414 від 01.04.14р. з ТзОВ «Транспорт Маркетинг Технології», № 22.09/1/236/04-2014 від 22.09.14р. з Прат «Агробудмеханізація», судом враховані долучені відповідачем до матеріалів справи копії листів Дочірнього підприємства «ЕнДжі Метал Україна» компанії Н.Граверсен Металвере-фабрік А/С, ПрАТ «Агробудмеханізація», ТзОВ «Про Тек Вікна Україна», ТзОВ «Птахокомплекс «Губин», ТзОВ «Турія-Агро» про те, що роботи за вказаними договорами виконувались ПП «Гарантспецбуд». Інформація про залучення позивачем субпідрядних організацій в замовників відсутня.

Можливість самостійного виконання позивачем передбачених договорами підряду з ТзОВ «Денікс Груп» робіт підтверджується також тим, що у ПП «Гарантспецбуд» наявна Ліцензія АЕ № 289648 від 03.03.14р. на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, необхідний штат працівників та матеріально-технічна база для виконання ремонтно-будівельних робіт.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, не підтверджується реальність проведення господарських операцій між ПП «Гарантспецбуд» та ТзОВ «Денікс Груп», а тому наявність у позивача договорів з додатками до них, податкових накладних, виданих вищезазначеним контрагентом, не є безумовною підставою для віднесення зазначених у них сум до податкового кредиту.

При вирішенні справи судом можуть бути взяті до уваги будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо), які мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту по податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що позивачем не надано документального підтвердження тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання визначених договорами підряду операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання, а тому і не доведено того, що обумовлені такими правочинами послуги, надані саме цим контрагентом.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що таке рішення прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України із урахуванням того, що рішення ухвалене на користь відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, судові витрати здійснені позивачем не підлягають до компенсації.

Відповідно до п.3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Керуючись статтями. 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суд-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства «Гарантспецбуд» (79058, м.Львів, вул. Вербова, 15, ) на користь Державного бюджету України 4 384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.