Справа № 2а-2386/10/0970
Суддя: Черепій П.М.
Дата ухвалення: 2010-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2010 р. Справа № 2a-2386/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Черепія П.М.

при секретарі Данилюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, вул. Коновальця, 136/39, м. Івано-Франківськ, 76000

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, вул. Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ, 76018

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 позивач;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність № 12/97-юр від 14.05.2010 року;

про визнання неправомірним наказу № 32 о/с від 25.03.2010 року, поновлення на службі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про визнання неправомірним наказу № 32 о/с від 25.03.2010 року, поновлення на службі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що з 16.08.1995 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ. Остання його посада заступник начальника відділу дільничних інспекторів міліції Івано-Франківського МВ УМВС в званні майора.

25.03.2010 року він подав рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Того ж дня потрапив на стаціонарне лікування де перебував до 14.06.2010 року. По закінченню лікування мав намір продовжити службу в органах внутрішніх справ.

При виході на службу йому стало відомо, що наказом начальника УМВС України в Івано-Франківській області № 32 о/с від 25.03.2010 року його звільнено зі служби у запас за власним бажанням.

Вважає звільнення незаконним, оскільки наказ видано в день подачі рапорту та не проведено з ним атестацію.

Просить суд визнати неправомірним наказ № 32 о/с від 25.03.2010 року, поновити його на службі в органах внутрішніх справ та стягнути з відповідача кошти за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив і пояснив, що позов є надуманим, який не ґрунтується на вимогах законодавства України і не підлягає до задоволення.

Просить в позові відмовити з підстав викладених в письмовому запереченні.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його адвоката, представника відповідача, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1, проходив службу в органах внутрішніх справ в званні майора міліції, обіймаючого посаду заступника начальника відділу дільничних інспекторі міліції Івано-Франківського МВ УМВС України.

25.03.2010 року позивач добровільно подав рапорт керівнику УМВС на звільнення за власним бажанням (а.с. 26).

Відповідач задовольнив рапорт і своїм наказом № 32 о/с від 25.03.2010 року звільнив позивача з органів внутрішніх справ за п. «ж» ст. 64 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (а.с. 6, 32).

Посилання позивача на ту обставину, що відповідач при звільненні не витримав трьохмісячний строк розгляду поданого рапорту, як це передбачено п. 68 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», чим порушив процедуру звільнення, не заслуговує на увагу, оскільки звільнення у межах трьохмісячного строку, стосується безпосередньо керівництва такої особи і покликані унеможливити затримання її на службі понад встановлений строк за наявності обгрунтованого бажання звільнитися. При цьому, вказані строки не перешкоджають можливості звільнення такої особи зі служби у більш стислий термін і без зазначення нею поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обовязків, за наявності згоди на таке звільнення керівництва відповідного органу внутрішніх справ.

Окрім цього, суд не приймає до уваги твердження позивача, що відповідач не мав права звільнити його, оскільки в день звільнення він перебував на стаціонарному лікуванні. Дана норма не поширюється на позивача, який звільнений за власним бажанням, а стосується осіб, які звільнені за ініціативи адміністрації.

Також суд не погоджується із думкою позивача, що при звільненні зі служби з ним не проведена атестація.

Відповідно до п 1.1 «Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України» атестування проводиться з метою вдосконалення діяльності органів внутрішніх справ, підвищення ефективності їх роботи та підтвердження професійного рівня працівників відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР.

Пунктом 1.4 Інструкції передбачено, що атестування осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться через чотири роки.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 під час проходження служби 09.11.2009 року атестувався (а.с 25). Разом з тим, суд вважає, що при звільненні зі служби за власним бажанням, особа яка звільняється, не піддається атестації.

Не заслуговує на увагу, посилання представника відповідача, що позивач ОСОБА_1 пропустив місячний строк звернення до суду

За загальним правилом, особа може звернутися з заявою про розвязання спору у тримісячний строк із дня, коли дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу 25.06.2010 року вручено трудову книжку із записом про звільнення. Тому суд вважає, що з цієї дати слід обчислювати строк звернення до суду.

Рекомендовані листи від 25.03.2010 року, від 29.03.2010 року та від 30.03.2010 року, які направлялися позивачу для отримання трудової книжки, не є доказом того, що позивач дізнався про своє звільнення зі служби.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивача звільнено з роботи за власним бажанням законно.

На підставі наведеного, керуючись ст. 124 Конституції України, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ст. ст. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про визнання неправомірним наказу № 32 о/с від 25.03.2010 року, поновлення на службі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а вразі складання постанови у повному обсязі з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі складена 23 липня 2010 року.

Суддя: Черепій П.М.