Справа № 826/7235/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7235/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській О.В.,

за участю:

представника позивача - Тарасенко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва звернулося у суд із позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, у якому просило скасувати постанову державного виконавця вказаного відділу від 26 лютого 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 10 червня 2013 року №826/5745/13-а про стягнення заборгованості в розмірі 656,34 грн із суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, а також зобов'язати відповідача відкрити відповідне виконавче провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства відмовив у відкритті виконавчого провадження, оскільки відповідний виконавчий документ вже перебував у примусовому виконанні і виконавче провадження було закінчене.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що 21 червня 2013 року позивачем подано до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2013 року №826/5745/13-а щодо примусового стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 боргу в розмірі 656,34 грн на користь заявника.

25 червня 2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Чайкою І.В. було відкрито виконавче провадження № 38609080 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

31 жовтня 2013 року Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва повідомило відповідача про сплату боргу за вказаним виконавчим листом.

17 листопада 2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Коломієць І.М. було закінчено виконавче провадження № 38609080 на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв'язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Разом з тим, 23 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача із листом від 12 лютого 2015 року №2592/08, в якому повідомляв про помилковість раніше направленого повідомлення про виконання боржником вищевказаного виконавчого листа та просив відкрити виконавче провадження на підставі цього виконавчого документа.

26 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Шеремет Ю.М. було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) № 46657662, яка обґрунтована тим, що виконавчий документ вже перебував на виконанні, і виконавче провадження завершене.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (ч. 2 ст. 2 вказаного Закону).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Приписи приведеної норми кореспондуються з критеріями, на відповідність яким адміністративні суди перевіряють рішення, дії та бездіяльність суб'єктів владних повноважень, що визначені частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також узгоджуються із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі. Крім того, згідно цієї норми державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 17 цього Закону встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Частиною 2 приведеної норми до виконавчих документів віднесено виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до частини 1 статті 19 цього Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно частини 1 статті 25 цього Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 26 цього Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження за наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до частини 2 цієї норми про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Як було з'ясовано судом, виконавче провадження з виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2013 року №826/5745/13-а щодо примусового стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 на користь позивача боргу в розмірі 656,34 грн вже перебувало на виконанні у відповідача і було закінчене на підставі пункту 8 частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, позивач, вважаючи помилковим закінчення вказаного виконавчого провадження, повторно пред'явив відповідний виконавчий документ до виконання.

Згідно частини 1 статті 50 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Випадки, за яких виконавче провадження може бути розпочате знову, визначені у частинах 1, 2 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно цієї норми, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. За наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача. Стаття 79 цього Закону регулює питання виконання рішення про вселення стягувача.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено пряму заборону щодо повторного здійснення виконавчих дій, в тому числі відкриття виконавчого провадження, у разі його завершення, крім випадків, наведених у частинах 1, 2 статті 51 цього Закону.

Отже, закінчення виконавчого провадження виключає можливість його повторного відкриття, за умови відсутності обставин, перелічених у вищевказаних нормах, а саме: визнання незаконною постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження (чи про повернення виконавчого документа стягувачу); скасування цієї постанови державного виконавця начальником відділу або керівником відповідного органу державної виконавчої служби; надходження рішення суду про скасування заходів забезпечення позову (для виконавчих дій з приводу вжиття таких заходів); повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби.

Із матеріалів справи не вбачається і позивачем не доведено суду наявності зазначених обставин.

Відтак, колегією суддів установлено, що на час прийняття оспорюваного рішення відповідача існували передбачені законом обставини, які виключали здійснення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2013 року №826/5745/13-а щодо примусового стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 на користь позивача боргу в розмірі 656,34 грн.

Тому, постанова головного державного виконавця органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Шеремет Ю.М. від 26 лютого 2015 року №46657662 про відмову у відкритті виконавчого провадження прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», є обґрунтованою та правомірною.

Посилання апелянта на те, що спірна постанова державного виконавця була направлена йому з порушенням термінів, установлених частиною 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», адже винесена 26 лютого 2015 року, а надійшла до нього за допомогою засобів поштового зв'язку лише 14 квітня 2015 року, колегією суддів відхиляється, позаяк дотримання строків направлення особі рішення суб'єкта владних повноважень жодним чином не вливає на обґрунтованість та законність такого.

Отже, доводи апеляційної скарги не доводять помилковості викладених у постанові суду першої інстанції висновків, або ж порушень судом норм матеріального чи процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, спростовуються вищевикладеним, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складений 10 липня 2015 року)

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Романчук О.М.

Пилипенко О.Є.