Справа № 227/1634/15-а
Суддя: Здоровиця О. В.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2015 року м..Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Здоровиці О.В.,

при секретарі Сисенко Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Добропіллі та Добропільському районі Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом (уточнений), в якому просив визнати дії відповідача незаконними в частині відмови включення в пільговий стаж періоду його навчання в Білозерському професійному технічному училищі № 95 з 01.09.1982 по 05.12.1985 року та зобов»язати відповідача включити вказаний період навчання до пільгового стажу для призначення пенсії. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», але відповідач рішенням № 1092 від 08.04.2015 року відмовив йому у призначенні вказаної пенсії у зв»язку з тим, що в пільговий стаж не був врахований період його навчання в ПТУ № 95 з 01.09.1982 по 05.12.1985 року посилаючись на норми ст..38 ЗУ «Про професійно-технічну освіту». Вважає вказане рішення незаконним, так як після закінчення навчання, йому 21.02.1992 року був вручений диплом і після закінчення навчання, він 24.02.1992 року, в установлений у ст..38 ЗУ «Про професійно-технічну освіту», був зарахований на роботу за набутою професією. Вважає, що перерив, який був у навчанні, у зв»язку з його засудження, є поважною причиною зупинення його навчання і його засудження не може бути підставою для не зарахування періоду його навчання в ПТУ до його засудження. Просив задовольнити його вимоги.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позові і просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених в письмових запереченнях та просила відмовити в позові. Зазначила, що враховуючи те, що позивачем було перервано навчання в ПТУ у зв»язку з його засудженням, то період його навчання до засудження з 01.09.1982 по 05.12.1985 року не може бути зарахований до стажу, який дає право на пенсії відповідно до ст..14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», так як позивач не став до роботи за набутою професією протягом трьох місяців, як це передбачено ст..38 ЗУ «Про професійно-технічну освіту».

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_1 01.04.2015 року звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст..14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (а.с.28).

Рішенням № 1092 від 08.04.2015 року (а.с.8-9) відповідач відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно ст..14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», у зв»язку з відсутністю необхідного пільгового стажу в підземних умовах. При цьому з вказаного рішення вбачається, що при обчисленні ОСОБА_1 пільгового стажу, який необхідний для призначення йому пенсії за ст..14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», відповідач не врахував останньому до пільгового стажу період його навчання до його засудження, а саме з 01.09.1982 року по 04.12.1985 року посилаючись на те, що після припинення навчання 04.12.1985 року ОСОБА_1 в тримісячний строк не приступив до роботи за спеціальністю.

Згідно з п.п.1 п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 1 січня 2004 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особам, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці та мали або матимуть право на пенсію відповідно до статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії призначаються за нормами цього Закону, виходячи з вимог віку та стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до ст..14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад

гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним

Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

Копією трудової книжки позивача (а.с.10) та довідкою ТДВ «Білозерська» № 42 від 01.04.2015 року (а.с.10) підтверджується, що ОСОБА_1 з 21.01.1992 року по 14.02.1992 року та з 24.02.1992 року по теперішній час працював повний робочий день на даному підприємстві і виконував гірничі роботи за професією електрослюсаря підземного на дільницях з видобутку вугілля та ВТБ, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1.1а.

З копії трудової книжки також вбачається, що до працевлаштування на вищевказане підприємство ОСОБА_1 навчався в СПТУ № 95 м.Білозерське і отримав диплом В № 810712 (а.с.10).

Копія диплому В № 810712, який видано на ім.»я ОСОБА_1 (а.с.5) свідчить про те, що останній 01 вересня 1982 року вступив до професійно-технічного училища № 95 м.Білозерська і 17 лютого 1992 року закінчив повний курс названого училища з одержанням середньої освіти за професією електрослюсар підземний.

Довідкою Білозерського професійного гірничого ліцею № 185 від 02.04.2015 року (а.с.30) підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно навчався у міському професійно-технічному училищі № 95 м.Білозерське Донецької області на денному відділенні з 01.09.1982 року за професією «електрослюсар підземний, машиніст підземних установок». Вказана довідка свідчить також про те, що період навчання ОСОБА_1 переривався і останній відраховувався у зв»язку з судимістю.

Виписка з вироку народного суду Добропільського району Донецької області від 02.07.1986 року свідчить про те, що ОСОБА_1 був засуджений до 6 років позбавлення волі і строк покарання відбував з 05.12.1985 року (а.с.11).

З пояснень позивача, після звільнення з місць позбавлення волі, він поновив своє навчання у ПТУ № 95 м.Білозерське і закінчив дане училище, отримавши диплом. Вказані пояснення підтверджуються довідкою Білозерського професійного гірничого ліцею № 185 від 02.04.2015 року (а.с.30) та дипломом (а.с.5).

Таким чином судом встановлено, що періодом навчання ОСОБА_1 в ПТУ № 95 м.Білозерське є період з 01.09.1982 року по 04.12.1985 року та з 16.01.1992 року по 17.02.1992 року.

Відповідно до ст..38 ЗУ «Про професійно-технічну освіту» , час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.10) та довідки ТДВ «Білозерська» № 42 від 01.04.2015 року (а.с.31) вбачається, що ОСОБА_1 після закінчення навчання в ПТУ № 95 м.Білозерське приступив до роботи за набутою професією з 21.01.1992 року, тобто в тримісячний термін з дня закінчення навчання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що дії відповідача щодо не включення до стажу роботи за спеціальністю ОСОБА_1 періоду його навчання в ПТУ № 95 м.Білозерське з 01.09.1982 року по 04.12.1985 року включно є незаконними.

Суд критично відноситься до доводів представника відповідача з приводу того, що період навчання позивача до засудження з 01.09.1982 по 05.12.1985 року не може бути зарахований до стажу, який дає право на пенсії відповідно до ст..14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», так як позивач після відрахування з навчання не став до роботи за набутою професією протягом трьох місяців, як це передбачено ст..38 ЗУ «Про професійно-технічну освіту» виходячи з наступного.

Ст.38 ЗУ «Про професійно-технічну освіту» передбачає право зарахування часу навчання у професійно-технічному навчальному закладі до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем саме закінчення (а не припинення) навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Випускнику професійно-технічного навчального закладу, який успішно пройшов кваліфікаційну атестацію, відповідно до ст..15 ЗУ «Про професійно-технічну освіту» присвоюється освітньо-кваліфікаційний рівень "кваліфікований робітник" з набутої професії відповідного розряду (категорії).

Статтею 16 ЗУ «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що випускнику професійно-технічного навчального закладу, якому присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень "кваліфікований робітник", видається диплом, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Тобто, аналізуючи вказані норми законодавства, поняття «закінчення навчання» в статті 38 ЗУ «Про професійно-технічну освіту» слід розуміти так, що учень, слухач при закінченні навчання отримує диплом, а враховуючи те, що 04.12.1985 року позивач був відрахований з навчання у зв»язку з засудженням, застосовувати ст..38 ЗУ «Про професійно-технічну освіту» в даному випадку є неправильним.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

У порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, з Державного бюджету України на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 73,08 грн.

Керуючись ст..ст.160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Добропіллі та Добропільському районі Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Добропіллі та Добропільському районі Донецької області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за ст..14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» періоду його навчання в професійно-технічному училищі № 95 м.Білозерська з 01.09.1982 року по 04.12.1985 року включно.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в м.Добропіллі та Добропільському районі Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 для призначення йому пенсії за ст. 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» період його навчання в професійно-технічному училищі № 95 м.Білозерська з 01.09.1982 року по 04.12.1985 року включно.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 19 червня 2015 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 26 червня 2015 року.

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя О.В.Здоровиця

19.06.2015