Справа № 2а-1670/7818/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року м. Київ К/9991/8340/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2012

у справі № 2а-1670/7818/11

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2012, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області від 26.07.2011 № /11282.

Кременчуцька ОДПІ у Полтавській області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального права: п.п. «ж» п. 1.3, п. 1.18 ст. 1, п.п. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4, п.п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8, п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для визначення позивачці податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 10437,56 грн., в тому числі: 8353,05 грн. основного платежу та 2084,51 грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки позапланової невиїзної перевірки, викладені в акті від 12.07.2011 № 4838/17-311/, про порушення вимог п.п. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4, п.п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8, п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889(далі - Закону № 889-IV).

Згідно з висновками перевірки порушення цих норм закону полягало у тому, що позивачка не включила до загального місячного оподатковуваного доходу частини доходу, одержаного з джерелом його походження з України від операцій з продажу рухомого майна (автомобілів) та не сплатила до бюджету податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 8353,05 грн.

Висновки податкового органу про вказані порушення обґрунтовуються тим, що об'єкт оподаткування за операціями з відчуження легкового автомобіля Subaru Forester необхідно визначати виходячи з доходу, до якого включається вартість такого майна, розрахована за звичайними (ринковими) цінами. Посилаючись на Методику товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджену спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 14285/2092, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395, податковий орган вказує, що така ціна автомобіля Subaru Forester становить 55687 грн.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, повноти встановлення обставин та їх правової оцінки суд касаційної інстанції виходить з такого.

Зі змісту положень ч. 1 ст. 632, ч. 4 ст. 656, ст. 691 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом при відчуженні товару за договором купівлі (продажу), в тому числі на біржах, ціна товару визначається за домовленістю сторін.

Позивачка обчислювала базу оподаткування виходячи з договірної вартості відчужуваних транспортного засобу Subaru Forester в сумі 100 грн., визначеної в договорі купівлі-продажу від 23.02.2010 № ТЗ/57/27, зареєстрованому на товарній біржі.

Згідно п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 889-IV об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний оподатковуваний дохід.

Згідно з п.п. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4 Закону № 889-IV до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11-12 цього Закону.

Відповідно до підпункту «ж» п. 1.3 ст. 1 Закону № 889-IV дохід з джерелом його походження з України - це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від продажу нерухомого майна, розташованого на території України.

Стаття 12 Закону № 889-IV визначає порядок оподаткування операцій з продажу або обміну об'єкта рухомого майна.

Відповідно до п. 12.1 ст. Закону № 889-IV дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Згідно з п. 7.1 ст. 7 Закону № 889-IV передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті.

Законом України № 889-IV не передбачено вимог щодо визначення бази оподаткування під час продажу рухомого майна виходячи зі звичайної (ринкової) ціни.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необґрунтованість посилань податкового органу щодо необхідності обчислення доходу від продажу рухомого майна виходячи із звичайної (ринкової) ціни.

Зважаючи на викладене, касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун