Справа № 822/1020/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Київ К/800/33451/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області правонаступника Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому (далі - ДПІ) на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року у справі № 822/1020/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глінвест» (далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 25.11.2013 року.

Зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи документами.

4 квітня 2014 року постановою Хмельницького окружного адміністративного суду позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення № від 25.11.2013 року визнане протиправним та скасоване.

Стягнуто судовий збір, у розмірі 4 384,80 грн., шляхом їх безпосереднього списання із рахунку ДПІ на користь Державного бюджету України, зарахувавши за платіжними реквізитами для сплати судового збору.

29 травня 2014 року постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2014 року скасована в частині вирішення питання розподілу судових витрат.

В іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що Товариство правомірно сформувало податковий кредит з податку на додану вартість і задекларувало від'ємне значення податку на додану вартість.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Хмельницького окружного адміністративного суду та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 29.10.2013 року до 4.11.2013 року ДПІ була здійснена позапланова виїзна перевірка Товариства щодо правомірності нарахування ним бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2013 року, за наслідками якої 11.11.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог абз. «б» п. 200.4, п. 200.5 ст. 200 Податкового кодексу України занижений залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за серпень 2013 року, у розмірі 245 000,00 грн.

25 листопада 2013 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № щодо відмови Товариству у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість, у розмірі 245 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з п. 200.5 ст. 200 Податкового кодексу України не мають права на отримання бюджетного відшкодування особи, які: були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів); мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів).

Дані положення регулюють відшкодування податкового кредиту, який виникає внаслідок придбання або спорудження основних фондів. При цьому умова щодо того, що на момент заявлення бюджетного відшкодування ці основні фонди повинні визнаватись активом (відображатись на рахунку 10) в зазначеному пункті Податкового кодексу України відсутня.

Відповідно до пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України основними засобами вважаються матеріальні активи, що призначаються платником податку для використання у власній господарській діяльності, вартість яких перевищує 2 500,00 грн. і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 23.07.2013 року між Товариством та ПАТ «Укрелектроапарат» був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець зобов'язаний передати у власність покупця, а покупець прийняти приміщення їдальні, загальною площею 2706,1 кв.м., що знаходиться в м. Хмельницький на вул. Чорновола (вул. Індустріальна), буд. 41.

Для підтвердження виконання зазначеного договору Товариство надало платіжне доручення № 2 від 23.07.2013 року; податкову накладну; рахунок-фактури; акт приймання-передачі нежитлового приміщення; витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; виписки рахунку; накладну на відпуск товарно-матеріальних цінностей.

Товариство подало до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2013 року, в якій був відображений податковий кредит, у розмірі 245 000,00 грн., та податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2013 року, в якій дана сума вказана в якості відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних (звітних) податкових періодів.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що платник податку має право на отримання бюджетного відшкодування у випадку нарахування податкового кредиту внаслідок придбання основних засобів. Податковий кодексу України не передбачає обов'язку платника податку ввести об'єкт у експлуатацію до дати заявлення податку на додану вартість до бюджетного відшкодування.

Товариство, яке є платником податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, здійснювало реконструкцію нежитлової будівлі, яка віднесена до його основних фондів, податковий кредит з податку на додану вартість у зв'язку з придбанням вищевказаної будівлі Товариством був сформований правомірно.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області відхилити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.