Справа № 822/2352/15
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2352/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:позивача: ОСОБА_3, представника відповідача: ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 20.04.15 №31 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_3 та зобов'язати відповідача видати посвідку на постійне проживання на території України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є громадянином ОСОБА_5 Федерації, на територію України разом із дружиною та сімома дітьми переїхав 21.06.2005, де у них з дружиною народилося ще семеро дітей. У 2009 році позивач отримав дозвіл на імміграцію.

Позивач зазначає, що його діти є громадянами України, у зв'язку з чим управлінням державної міграційної служби України в Хмельницькій області не правомірно винесено Рішення від 20.04.2015 №31 про скасування дозволу на імміграцію в Україну. Крім того, позивач наголошує, що скасування вказаного дозволу суттєво порушує його права та права його сім'ї, оскільки у позивача є всі підстави для отримання дозволу на імміграцію.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав, письмово викладених представником у запереченнях на адміністративний позов, наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення спірного Рішення від 20.04.2015 №31 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, оскільки дозвіл іммігрувати на територію України позивач отримав, у зв'язку з чим був документований посвідкою на постійне проживання. При цьому, зазначає, що відповідно до висновку щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам РФ ОСОБА_6 та ОСОБА_3, при поданні заяв встановленого зразка про надання їм дозволу на імміграцію в графі "прошу надати мені дозвіл на імміграцію в Україні оскільки я" (зазначаються підстави за якими можна отримати такий дозвіл) заявники таких підстав не надали та не вказали пункт статті 4 Закону України "Про імміграцію" відповідно до якої іноземцям та особам без громадянства надається такий дозвіл.

Внаслідок чого, на підставі п.6 ч.1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" було прийняте рішення управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 20.04.15 №31 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_3.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином ОСОБА_5 Федерації.

Разом із дружиною та сімома дітьми переїхав 21.06.2005 на територію України, де у них з дружиною народилося ще семеро дітей.

З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2009 старшим інспектором з о/д відділення протидії нелегальній міграції відділу ГІРФО УМВС України в Хмельницькій області капітан міліції ОСОБА_7, розглянувши матеріали про отримання громадянами ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_3 та ОСОБА_6 дозволу на імміграцію та залишення в Україні на постійне проживання, склав Висновок про задоволення клопотання громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з оформленням посвідки на постійне проживання в Україні.

Зокрема, в зазначеному Висновку від 02.02.2009 про отримання громадянами ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_3 та ОСОБА_6 дозволу на імміграцію та залишення в Україні на постійне проживання, встановлено, що вони проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, зазначено, що управління СБУ у Хмельницькій області заперечень щодо постійного проживання в Україні відносно зазначених осіб не має.

У зв'язку з чим, позивача було документовано Посвідкою на постійне проживання в Україні серії ХМ 05721 від 03.02.2009.

Під час з'ясування фактичних обставин справи судом встановлено, що головним спеціалістом відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та протидії нелегальній міграції управління ДМС України в Хмельницькій області ОСОБА_8, у зв'язку зі зверненням позивача з питань отримання паспорта для старшого сина у зв'язку із досягненням повноліття, за результатами якої складено Висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадян ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_3 та ОСОБА_6, яким, відповідно до пункту 6 розділу ІV Закону України «Про імміграцію», рекомендовано скасувати дозвіл на імміграцію в Україну, оскільки він виданий всупереч вимог Закону України «Про імміграцію», а також визнати недійсною та вилучити посвідку на постійне проживання в Україні.

Судом встановлено, що 20.04.2015 УДМС України в Хмельницькій області винесено Рішення №31 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, яким на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» громадянину РФ ОСОБА_3 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Досліджуючи правомірність прийнятого рішення, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні і порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України регулюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до ч.1 ст.4 якого, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст.1 якого імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про імміграцію» правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Згідно з п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Так, як встановлено судом та зазначено вище, громадянин ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_9, на територію України разом із дружиною та сімома дітьми переїхав 21.06.2005, де у них з дружиною народилося ще семеро дітей: ОСОБА_10, 20.09.2006, ОСОБА_11, 09.01.2008, ОСОБА_12, 21.02.2009, ОСОБА_13, 05.05.2010, ОСОБА_13, 01.09.2011, ОСОБА_11, 13.11.2012, ОСОБА_11, 10.05.2014, відповідно до свідоцтв про народження, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Суд звертає увагу на те, що підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України «Про імміграцію», згідно якої дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до Висновку від 20.04.2015, в якому зазначено, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам РФ ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 02.02.2009, слугував той факт, що при поданні заяв встановленого зразка про надання їм дозволу на імміграцію в графі "прошу надати мені дозвіл на імміграцію в Україні оскільки я" (зазначаються підстави за якими можна отримати такий дозвіл) заявники таких підстав не надали та не вказали пункт статті 4 Закону України "Про імміграцію" відповідно до якої іноземцям та особам без громадянства надається такий дозвіл.

Між тим, відповідачем - управлінням ДМС України в Хмельницькій області не доведено та до матеріалів справи не надано жодних належних, та допустимих доказів на підтвердження того, що за час перебування ОСОБА_3 на території України з'явилися обставини, які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію передбачені п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Водночас, посилання суб'єктом владних повноважень у спірному рішення на п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію», як на підставу для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, та скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні, не заслуговують на увагу суду, оскільки такої підстави для скасування дозволу на імміграцію в Україну як не зазначення заявниками в графі "прошу надати мені дозвіл на імміграцію в Україні оскільки я" (зазначаються підстави за якими можна отримати такий дозвіл) таких підстав та не вказання пункту статті 4 Закону України "Про імміграцію" відповідно до якої іноземцям та особам без громадянства надається такий дозвіл, ані Законом України «Про імміграцію», ані Законом України «Про громадянство України», а так само іншими законодавчими приписами, не передбачено.

До того ж, судом встановлено, що на момент прийняття спірного рішення про скасування дозволу на імміграцію, у позивача була самостійна законна підстава для імміграції в Україну, передбачена п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» відповідно до якої дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається дітям і батькам громадян України.

Крім того, ОСОБА_3 на території України проживає починаючи з 2005 року, і органом, котрим на той час виконувалися функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію в Україні, позивачу надано посвідку на постійне проживання, зокрема, від 02.02.2009 серії ХМ05721 від 03.02.2009, що, відповідно, свідчить про те, що перевірка щодо наявності підстав залишення ОСОБА_3 на постійне проживання на території України, та законність перебування іноземця на території України, у законодавчо встановленому порядку в означений період часу була проведена. Даний факт підтверджується висновком від 02.02.2009 старшого інспектора з о/д відділення протидії нелегальній міграції відділу ГІРФО УМВС України в Хмельницькій області капітан міліції ОСОБА_7.

Також, судом з'ясовано, що позивач має тринадцять неповнолітніх дітей, та знаходяться на її утриманні і потребують допомоги, з урахуванням чого, прийняте відповідачем рішення, на думку суду, порушує не лише права позивача, але й права та інтереси його неповнолітніх дітей.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.13 Закону України «Про імміграцію» особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України.

Відтак, вимушений виїзд ОСОБА_3 з території України може позбавити дітей матері, що відповідно свідчить про те, що спірне рішення управління ДМС України в Хмельницькій області тягне за собою порушення, у тому числі, інтересів неповнолітніх дітей.

Охорону дитинства в Україні як стратегічний, загальнонаціональний пріоритет, з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, визначено Законом України «Про охорону дитинства» відповідно до ст.ст. 8, 11, 14 якого, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного із них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за випадком, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Кожна дитина має право на рівень життя, достойний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що спірне Рішення управління ДМС України в Хмельницькій області від 20.04.2015 №31 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийнято без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мала місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване спірне рішення, а також інтересами позивача, адже при видачі посвідки на постійне проживання в Україні орган, який на той час виконував функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну, а відтак позовні вимоги ОСОБА_3 щодо скасування вказаного Рішення є цілком правомірними, та ґрунтовними.

Водночас, суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині зобов'язання відповідача видати посвідку на постійне проживання на території України.

Діючим законодавством встановлений порядок оформлення та видачі посвідки на постійне проживання, і суд не може підміняти цю процедуру та адміністративного субєкта, до компетенції якого віднесено проведення відповідної дії. Суд є правозастосовним органом, тобто не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою інші органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Таким чином, позовна вимога щодо зобов'язання відповідача видати посвідку на постійне проживання ОСОБА_3 є формою втручання в повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а відтак в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади (в т. ч. і суд) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до управління ДМС України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 20.04.2015. №31 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, підлягають задоволенню частково, з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 20.04.15 №31 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 09 липня 2015 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1