Справа № 646/6871/14-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 р. Справа № 646/6871/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника відповідача Ільметової В.О.

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду в Україні в Червонозаводському районі м.Харкова на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.07.2014р. по справі № 646/6871/14-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду в Україні в Червонозаводському районі м.Харкова

про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

24 червня 2014 року ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду в Україні в Червонозаводському районі м.Харкова (далі - відповідач, УПФУ в Червонозаводському районі м. Харкова), в якому просила:

- визнати протиправною відмову відділу УПФУ в Червонозаводському районі м. Харкова в перерахунку і виплаті довічного грошового утримання з 01.12.2013 року судді у відставці ОСОБА_2 відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. та нових умов оплати праці суддів, працюючих на відповідній посаді, а саме: в розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов'язати відповідача з 01 грудня 2013 року нарахувати та виплачувати позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у відповідності до ч. 3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв'язку з новими умовами оплати праці суддів, працюючих на відповідній посаді в розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, в сумі 16479 грн. 54 коп.;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачці заборгованість по виплаті щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.11.2012 року по 01.06.2013 року на загальну суму 7685 грн. 04 коп., відповідно до нових умов оплати праці суддів, працюючих на відповідних посадах;

- стягнути з відповідача на користь позивачці судові витрати по сплаті судового збору при подачі адміністративного позову.

14 липня 2014 року постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено.

Відновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду з вказаним позовом.

Визнано протиправною відмову відділу Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова в перерахунку та виплаті довічного грошового утримання судді з 01.12.2013 року судді у відставці ОСОБА_2 в розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова з 01.12.2013 року нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, в сумі 16479,54 грн.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова виплатити ОСОБА_2 заборгованість по виплаті щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.11.2012 рік по 01.06.2013 року на загальну суму 7685,04 грн.

Управління Пенсійного фонду в Україні в Червонозаводському районі м.Харкова у апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Заявник вказує, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання тільки для суддів Конституційного Суду України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 195 КАС України, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 є неправомірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є суддею у відставці (а.с.27), перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

24 квітня 2014 року позивачка звернулась до начальника Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова із заявою про перерахунок призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Довідок Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2014 року №189, №190 у зв'язку зі збільшенням розміру суддівської винагороди (а.с.23).

08 травня 2014 року відповідачем було відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні вказаної заяви з підстав відсутності законодавчих норм щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці (а.с.44).

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд, при вирішенні справи, керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 126 Основного Закону України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів урегульовані Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07 2010 року.

Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у пунктах 7, 8 частини 4 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом; належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

У зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" змінено порядок та розмір оплати праці працюючим суддям, яким виплачується суддівська винагорода.

Статтею 133 цього Закону визначено вид, склад, розмір суддівської винагороди, яка складається складається з посадового окладу та доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції, чинній на час виходу позивачки у відставку, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Частиною 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", із змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.07.2011 р. N 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Проте, положення частини третьої статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. N 3-рп/2013.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, чинною є редакція ч.3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 24.02.2011 року, яка встановлює, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З викладеного вбачається, що відповідач зобов'язаний проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_3 у розмірі 82% від суддівської винагороди.

Згідно рішення Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, встановлені ст. 44 Закону України "Про статус суддів", не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям передбачених цим законом пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у залежності від грошових доходів суддів і тим самим не можуть знижуватися гарантії їх незалежності (абзац другий пункту 7 мотивувальної частини).

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання суддям за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Умови і порядок виплати цього утримання встановленого Законом України "Про статус суддів". Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівність пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Згідно правових позицій Конституційного суду України наданих у Рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування суддів ) від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) Конституційний Суд Україні наголошує , що стаття 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з Довідками Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2014 року №189 та №190 (а.с.24-25), заробітна плата, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з 01.12.2013 року склала 20097,00 грн., з 01.01.2014 року склала 20097,00 грн.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення відповідачем права позивача на перерахунок довічного щомісячного грошового утримання.

Доводи відповідача про те, що законна підстава для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу як судді у відставці відсутня, колегія суддів вважає безпідставними. Так, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" встановлена гарантія матеріального забезпечення судді у відставці, яка не може бути знівельована.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова виплатити ОСОБА_2 заборгованість по виплаті щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.11.2012 року по 01.06.2013 року.

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що за період з 01 грудня 2013 року по 01 липня 2014 року внаслідок протиправних дій УПФУ в Червонозаводському районі м. Харкова щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачувалось у розмірі 15518 грн. 91 коп., що є меншим ніж 82% від розміру заробітної плати, що враховується при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно довідок Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2014 року №189 та №190. Таким чином, заборгованість відповідача перед ОСОБА_2 у спірних правовідносинах складає 7685 грн. 04 коп. за період з 01 грудня 2013 року по 01 липня 2014 року (а.с.2-6).

Згідно пояснень, наданих позивачкою під час апеляційного розгляду справи, розрахунок суми заборгованості у розмірі 7685 грн. 04 коп., стягнутої за оскаржуваною постановою суду першої інстанції, здійснений за період з 01 грудня 2013 року по 01 липня 2014 року, та виник як різниця між сумою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2, яка має виплачуватись відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та сумою щомісячного довічного грошового утримання, яке фактично виплачувалось позивачці у вказаний період часу. Вказана позовна вимога є похідною від вимог в частині зобов'язання УПФУ в Червонозаводському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_2 з 01 грудня 2013 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у відповідності до ч. 3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв'язку з новими умовами оплати праці суддів, працюючих на відповідній посаді, в розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, в сумі 16479 грн. 54 коп. Натомість, період з 01.11.2012 року по 01.06.2013 року, за який сума у розмірі 7685 грн. 04 коп. підлягає стягненню, вказаний у прохальній частині позову помилково замість належного - з 01 грудня 2013 року по 01 липня 2014 року

З огляду на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції в частині зобов'язання УПФУ в Червонозаводському районі м. Харкова виплатити ОСОБА_2 заборгованість по виплаті щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.11.2012 року по 01.06.2013 року у сумі 7685 грн. 04 коп. підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 34 грн. 41 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частин 1 та 2 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Під час прийняття постанови суд, зокрема, вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 при зверненні до суду з адміністративним позовом по даній справі сплачено судовий збір у розмірі 73 гривні 08 копійок згідно квитанції ПАТ Мегабанк від 23.06.2014 року (а.с.1).

Враховуючи норми статей 94 та 161 КАС України, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі, зобов'язаний був стягнути з Державного бюджету України суму понесених позивачкою судових витрат у повному обсязі, тобто в розмірі 73 гривень 08 копійок.

За таких обставин, колегія суддів вбачає підстави для скасування постанови суду першої інстанції в цій частині з ухваленням нового рішення про стягнення на користь ОСОБА_2 суми понесених нею судових витрат у розмірі 73 гривні 08 копійок.

Щодо питання про порядок стягнення судових витрат з Державного бюджету України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Казначейство України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання.

Проте, пунктом 18 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", Пенсійний фонд України та його органи, а отже і відповідач по справі, звільнені від сплати судового збору.

В даному випадку колегія суддів зважає на приписи пункту 19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845), яким встановлено, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

З матеріалів справи вбачається, що судовий збір в сумі 73 гривні 08 копійок за подання позову до адміністративного суду був сплачений ОСОБА_2 та зарахований на рахунок Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова (код одержувача 37999628) за №0011.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та їх стягнення на користь позивача, колегія суддів враховує, що відповідач звільнений від обов'язку сплачувати судовий збір у даній справі, а отже безспірне стягнення з його рахунку суми судових витрат, понесених позивачем, є неможливим. З урахуванням пункту 19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрат зі сплати судового збору у розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08 (вісім) копійок.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду в Україні в Червонозаводському районі м.Харкова - задовольнити частково.

Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.07.2014р. по справі № 646/6871/14-а - скасувати в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова виплатити ОСОБА_2 заборгованість по виплаті щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.11.2012 року по 01.06.2013 року та в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 34 гривні 41 копійка.

В цій частині ухвалити нову постанову, якою зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова виплатити ОСОБА_2 заборгованість по виплаті щомісячного довічного грошового утримання за період з 01 грудня 2013 року по 01 липня 2014 року на загальну суму 7685 (сім тисяч шістсот вісімдесят п'ять) гривень 04 (чотири) копійки.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України в Червонозаводському районі міста Харкова (код одержувача 37999628, МФО 851011) на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08 (вісім) копійок.

В іншій частині постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.07.2014 року по справі №646/6871/14-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко О.І.
Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В. Спаскін О.А.
Повний текст постанови виготовлений 10.07.2015 р.