Справа № 2а/1770/409/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Київ К/9991/72840/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
при секретарі: Корецькому І.О.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.04.2012

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012

у справі № 2а/1770/409/2012 Рівненського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «КОЛОР С.І.М.»

до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.04.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Рівненському районі Рівненської області від 09.09.2011 №№ , .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, представник позивача просить залишити касаційну скаргу без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування позивачу грошових зобов`язань із податку на прибуток, податку на додану вартість згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 26.08.2011 № 570/106/23-141/31299514. Згідно висновків цього акту позивачем порушені норми пункту 138.2 ст. 138, пункту 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (ПК), а саме: завищено валові витрати на1084126,00 грн. у податковому обліку за ІІ квартал 2011 року та податковий кредит у податковому обліку за травень 2011 року на загальну суму 216825,00 грн. за нікчемним правочином з поставки позивачу від ТОВ «Крафт ЛВ» товарів, у результаті чого занижено податок на прибуток у податковому обліку за ІІ квартал 2011 року на 249349,00 грн. та податок на додану вартість за травень 2011 року у сумі 216825,00 грн. Висновок про нікчемність правочину між позивачем та ТОВ «Крафт ЛВ» обґрунтовано посиланням на акт перевірки ТОВ «Крафт ЛВ» від 13.07.2011 № 11633/23-2/37399009, в якому встановлено відсутність цього товариства за своїм місцезнаходженням, відсутність у нього основних засобів та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення поставок.

За результатами перевірки ДПІ стосовно ТОВ «КОЛОР С.І.М.» прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.09.2011: № - про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 216825,00 грн. за основним платежем та 1,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на 249349,00 грн. за основним платежем та 1,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками господарських операцій з поставки товарів (смола акрилова, двоокис титану) від ТОВ «Крафт ЛВ» за договором від 04.05.2011 № 152 цей постачальник виписав на адресу позивача видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач сформував валові витрати та податковий кредит у податкових деклараціях з податку на прибуток та з податку на додану вартість за зазначені вище податкові звітні періоди, сплатив ціну отриманого товару, в тому числі і ПДВ в ній.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 ст. 198 ПК).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, іншими документами, обов'язковість ведення та зберігання яких встановлена правилами бухгалтерського та податкового обліків,зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 ст. 201 ПК) сум витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та доводячи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат, податкового кредиту, задекларованих за податковими накладними, виписаними ТОВ «Крафт ЛВ», ДПІ, як і в акті перевірки, посилається на нікчемність правочину поставки між цим постачальником і позивачем. Як на підставу для такого висновку ДПІ вказує на обставини, встановленні при перевірці ТОВ «Крафт ЛВ», щодо відсутності цього товариства за своїм місцезнаходженням, відсутність у нього основних засобів та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення поставки.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій на підставі приєднаних до справи доказів, а саме: копій договору поставки товару партіями від 04.05.2011 № 152, видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, калькуляції вартості виробництва продукції (фарби «Сигнакул» білої) карток обліку товарно-матеріальних цінностей за бухгалтерським рахунком 201, оборотно-сальдових відомостей, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, - оцінка яких відповідає нормам ст. 86 КАС України, встановили факт поставки позивачу від ТОВ «Крафт ЛВ» товарів (смоли акрилової, двоокису титану), використання їх як сировини для виробництва продукції (фарби «Сигнакул» білої, призначеної для нанесення розмітки дорожньої) і відповідно до встановлених обставин зробили юридично правильний висновок про правомірність декларування позивачем за наслідками цих господарських операцій сум валових витрат та податкового кредиту за вище зазначені податкові звітні періоди.

Відповідно до частини 2 ст. 71 КАС обов'язок щодо доказування в адміністративній справі правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд правомірно визнав недоведеним з боку ДПІ того, що викладена в наданих позивачем документах бухгалтерського і податкового обліку інформація щодо поставки від ТОВ «Крафт ЛВ» товарів не достовірна.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність цих висновків, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.04.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев