Справа № 813/64/15
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Справа № 876/4572/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Ніколіна В.В., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015р. по справі №813/64/15 за позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора України про визнання дій протиправними, зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

12.01.2015р. позивач звернувся до суду з позовом до Генерального прокурора України Яреми В.Г., в якому з врахуванням поданих уточнень просить суд визнати протиправними або неправомірними дії чи бездіяльність Генерального прокурора України Яреми В.Г. за фактом ненадання відповідей по суті поданих йому скарг, а також зобов'язати відповідача вчинити певні дії з розгляду його скарг.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним з 04.07.2014 року було скеровано відповідачеві - Генеральному прокурору України - ряд скарг із питань неналежної діяльності підпорядкованих йому працівників прокуратури Львівської області. Окрім цього, позивачем також із цих питань скеровувалися скарги Президенту України, які в подальшому були адресовані за належністю на розгляд у Генеральну прокуратуру України.

Однак, позивач не отримав належних відповідей на свої скарги, що, на його переконання, є грубим порушенням чинного законодавства України, котре регламентує сферу роботи, розгляду та вирішення звернень громадян та порушує його конституційні права. Окрім цього, позивач акцентує увагу й на тому, що ряд його скарг із питань неналежної діяльності працівників прокуратури Львівської області були скеровані з Генеральної прокуратури України до прокуратури Львівської області для організації перевірки обставин скарг і прийняття відповідних рішень. Проте, такі дії позивач також вважає неправомірними, позаяк скерування скарг громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, не допускається. При цьому, позивач одночасно звертає увагу на те, що скарги, котрі ним скеровувалися суб'єктам владних повноважень та котрі не були розглянуті в порядку, встановленому чинним законодавством, не слід трактувати як скарги, що подаються в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством, оскільки за своєю природою вони є власне зверненнями (скаргами) громадян і такими їх слід трактувати. А тому, позивач стверджує про те, що відповідачем було допущено порушення закону при розгляді його звернень (скарг), що є очевидно протиправним, а для відновлення порушених прав позивача слід також зобов'язати відповідача вчинити певні дії щодо розгляду таких звернень (скарг).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Генерального прокурора України щодо розгляду і вирішення скарг ОСОБА_1 на протиправні дії прокурорів Львівської області від 04.07.2014 року, 21.07.2014 року, 26.07.2014 року та від 09.12.2014 року. Зобов'язано Генерального прокурора України повторно розглянути дані скарги. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача частину витрат по сплаті судового збору у розмірі 36 грн. 55 коп.

Генеральний прокурор України оскаржив дану постанову з підстав порушенням судом норм матеріального та процесуального права та невідповідності висновків обставинам справи, просить скасувати постанову суду в частині задоволення позову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині відмовити. В решті постанову суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог посилається на те, що у скаргах позивача від 04.07.2014р., 21.07.2014р., 26.07.2014р. та 09.12.2014р. порушено питання щодо незгоди заявника з відповідями, наданими йому прокурорами Львівської області за результатами вирішення попередніх звернень.

Вважає, що судом при вирішенні справи не взято до уваги положення ст.16 Закону України «Про звернення громадян», якою передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості не лише вищому органу, а й вищестоящій посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» у разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу.

Статтею 12 Закону України «Про прокуратуру» передбачено право на оскарження рішення, прийнятого прокурором, вищестоящому прокурору або до суду.

Згідно зі ст.56 Закону України «Про прокуратуру» під поняттям «прокурор» слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Положеннями п.7 ст.15 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що Генеральний прокурор України відповідно до законів видає обов'язкові для всіх органів прокуратури накази, розпорядження, затверджує положення, інструкції.

Порядок розгляду і вирішення звернень громадян, службових та інших осіб, запитів і звернень народних депутатів України, депутатів місцевих рад, а також прийому громадян, службових та інших осіб у Генеральній прокуратурі України, прокуратурах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратурах (на правах обласних), міських, районних, міжрайонних і прирівняних до них прокуратурах встановлено Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, введеною в дію наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011р. №9гн, чинної на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція).

Також вважає, що судом при вирішенні справи безпідставно не взято до уваги, що відповідно до п.3.5. Інструкції у Генеральній прокуратурі України після реєстрації у секретаріаті та попереднього розгляду працівниками управління розгляду звернень та прийому громадян, визначення структурного підрозділу, до компетенції якого належить вирішення викладених у зверненнях питань, для доповіді Генеральному прокурору України або особі, яка виконує його обов'язки, подаються звернення, які надійшли на його ім'я від Президента України, Голови Верховної Ради України, Глави Адміністрації Президента України, Прем'єр-міністра України, уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Секретаря Ради національної безпеки та оборони України, Голови Конституційного Суду України, Голови Верховного Суду України, голів вищих спеціалізованих судів України, Голови Вищої ради юстиції України, Голови Центральної виборчої комісії України, Голови Служби безпеки України, Голови Державної податкової адміністрації України, Голови Державної митної служби України, Голови Державної прикордонної служби України, запити народних депутатів України, звернення Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни, скарги на дії першого заступника та заступників Генерального прокурора України, а також з актуальних питань, що викликали підвищену увагу громадськості та засобів масової інформації.

Щодо звернень громадян та юридичних осіб з приводу рішень, прийнятих прокурорами обласного рівня, то вони передаються на розгляд начальникам самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України, а скарги на їх рішення - Першому заступнику та заступникам Генерального прокурора України (п.п.3.7, 3.10 Інструкції).

Отже, звернення ОСОБА_1 не підпадають під жодну із вказаних категорій, у зв'язку з чим підстави для їх розгляду особисто Генеральним прокурором України та надання ним особисто відповіді відсутні.

Вимоги щодо незгоди з результатами розгляду скарг від 21.07.2014р. та 26.07.2014р. ОСОБА_1 висунуто лише під час судового засідання 16.03.2015р., тому відповідач був позбавлений можливості надати до суду обґрунтовану інформацію з приводу їх надходження до Генеральної прокуратури України та вирішення, а також спростувати наведені позивачем доводи.

При цьому, висновки суду щодо розгляду Генеральною прокуратурою України скарги від 26.07.2014р. є взаємно суперечливими та не відповідають дійсним обставинам.

Так, у мотивувальній частині постанови суду (арк.5) зазначено, що на скаргу від 26.07.2014р. автору надано відповідь від 15.07.2014р. за №06/1-12062-14, в якій роз'яснено про відсутність об'єктивних даних наявності ознак правопорушення та підстав для внесення відомостей до ЄРДР. Усупереч цих встановлених судом обставин, він безпідставно стверджує, що доказів реагування на скаргу від 26.07.2014р. відповідачем не надано.

Крім того, судом не встановлено, коли саме надійшли до Генеральної прокуратури України скарги від 21.07.2014р. та 26.07.2014р.

Разом з тим, згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу Генеральної прокуратури України упродовж 21 липня - 31 серпня 2014р. до Генеральної прокуратури України надійшло усього 4 скарги ОСОБА_1, які надіслано для розгляду за належністю до прокуратури Львівської області.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 щодо розгляду його скарг особисто Генеральним прокурором України, з якими безпідставно погодився суд, не грунтуються на положеннях чинного законодавства, а висновок суду з цього приводу не відповідає фактичним обставинам справи.

В судове засідання не з»явився представник відповідача, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача, який просить залишити в силі рішення суду, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач починаючи з 04.07.2014 року, звертався на ім'я Генерального прокурора України з наступними скаргами на протиправні дії прокурорів Львівської області від 04.07.2014 року; від 09.12.2014 року; від 26.07.2014 року; від 21.07.2014 року; від 08.07.2014 року; від 05.02.2015 року; від 11.02.2015 року. Окрім того, у цей же період Адміністрацією Президента України було скеровано за належністю до Генеральної прокуратури України на розгляд скарги позивача на протиправні дії прокурорів Львівської області від 29.10.2014 року; від 06.12.2014 року; від 10.06.2014 року; від 03.01.2015 року.

Зі змісту згаданих вище скарг вбачається, що усі вони стосуються незаконних дій прокурорів Львівської області та їх незаконних рішень, які були допущені, на думку позивача, як при здійсненні ними своїх посадових обов'язків загалом, так і при здійсненні повноважень в рамках конкретних досудових розслідувань по кримінальних справах, котрі були розпочаті за заявами позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи відповідача щодо можливості розгляду таких скарг виключно в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством є безпідставними, оскільки скарги, котрі скеровувалися позивачем суб'єктам владних повноважень, не можуть кваліфікуватися виключно як такі, що стосуються питань конкретних досудових розслідувань у кримінальних справах. Зокрема, у них порушуються питання протиправної управлінської діяльності органів і працівників прокуратури у Львівській області, які зачіпають права та інтереси позивача й, відповідно, можуть бути розглянуті в порядку, встановленому для звернень громадян.

У скаргах позивача відсутні будь-які вказівки на необхідність їх розгляду в порядку кримінального процесуального закону, позивач не вказує на які-небудь конкретні процесуальні дії чи рішення, які ним оскаржуються в порядку кримінального процесуального закону. Позивач не позбавлений права звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб зі зауваженнями, пропозиціями, заявами, клопотаннями та скаргами в порядку звернень громадян (як із загальних питань, так і з питань, пов'язаних із такими розслідуваннями), а також, такі обставини не позбавляють позивача законного права очікувати відповідного розгляду таких скарг, поданих у порядку звернень громадян.

Таким чином згадані вище скарги можуть і повинні розглядатися в порядку, встановленому чинним законодавством для розгляду звернень громадян, оскільки позивачем було визначено саме таку їх природу та вони не містять елементів і не характеризуються тими обставинами, які б забороняли кваліфікувати їх як звернення громадян і відносили б до виключного відання іншого законодавства (кримінально-процесуального).

Відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про звернення громадян» - органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. За змістом ч.1 ст.15 указаного Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Ч.1 ст.16 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Ст.18 Закону України «Про звернення громадян» громадянину гарантується право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ч.1 ст.19 зазначеного вище Закону - органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення…

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів - ст.20 Закону України «Про звернення громадян».

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та не заперечується сторонами, про отримання відповідачем та Генеральною прокуратурою України усіх скарг, у даній справі, позивача.

Так, на скарги від 08.07.2014 року та від 26.07.2014 року ОСОБА_1 було надано відповіді №06/1-12062-14 від 15.07.2014 року та №06/1-12062-14 від 04.08.2014 року, відповідно, якими працівниками Генеральної прокуратури України було надано роз'яснення позивачу щодо відсутності об'єктивних даних, що свідчать про ознаки правопорушення, та повідомлено про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей даної скарги. Скарги від 04.07.2014 року та від 09.12.2014 року адресатом по суті не були розглянуті та були ним скеровані для вирішення до прокуратури Львівської області супровідними листами №04/2/4-р14 від 15.07.2014 року та №04/2/4-2154вих-14 від 19.12.2014 року. Доказів же реагування на скаргу від 26.07.2014 року відповідачем надано не було.

ч.4 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» встановлено заборону направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, а тому скерування скарг їх адресатом іншому органу для розгляду та вирішення, а саме - тому ж органу, діяльність якого оскаржується - прокуратурі Львівської області є неправомірною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем при розгляді даних скарг порушено порядок встановлений Законом України «Про звернення громадян».

Також, відповідачем не доведено як суду першої так і апеляційної інстанції, підставність залишення без розгляду скарг позивача, які є предметом розгляду даної справи, оскільки Законом України «Про звернення громадян» передбачено окремі випадки, коли звернення не підлягають розгляду та вирішенню (зокрема, звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), таке, з якого неможливо встановити авторство, повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, звернення осіб, визнаних судом недієздатними тощо), однак, щодо скарг позивача такі обставини не встановлено.

Колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що наказ Генерального прокурора від 21.06.2011р. №9гн «Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України» втратив чинність, відповідно до наказу Генерального прокурора України В.Яреми від 27.12.2014р. №9гн.

Колегія суддів приходить до переконання про безпідставність позовних вимог у частині зобов'язання відповідача вчинити певні дії по належному розгляду його скарг, оскільки суд не може підміняти адресата звернення та вирішувати питання, які віднесені до компетенції останнього, в тому числі й обирати способи розгляду та вирішення скарг позивача, а також визначати конкретні дії, які необхідні для їх розгляду і вирішення. Однак, суд першої інстанції підставно зобов'язав відповідача повторно розглянути скарги ОСОБА_1, в частині розгляду й вирішення яких, дії відповідача були визнані протиправними.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.71 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги постанову суду першої інстанції не спростовують, а в іншій частині постанова суду не оскаржувалась.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що узгоджується з положеннями ст.3 КАС України, і воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015р. по справі №813/64/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: В.В.Ніколін

А.Р.Курилець

Повний текст виготовлено 10.07.2015р.