Справа № 21-896а15
Суддя: Волков О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2015 року м. Київ

Верховний Суд України у складі:

головуючого суддів:Волкова О.Ф., Барбари В.П., Берднік І.С., Вус С.М., Глоса Л.Ф., Гошовської Т.В., Григорʼєвої Л.І., Гриціва М.І., Гуменюка В.І., Ємця А.А., Жайворонок Т.Є., Заголдного В.В., Канигіної Г.В., Кліменко М.Р., Ковтюк Є.І., Колесника П.І., Короткевича М.Є., Коротких О.А., Кривенди О.В., Кривенка В.В., Лященко Н.П., Маринченка В.Л., Охрімчук Л.І., Пивовара В.Ф., Потильчака О.І., Пошви Б.М., Прокопенка О.Б., Редьки А.І., Романюка Я.М., Самсіна І.Л., Сеніна Ю.Л., Скотаря А.М., Терлецького О.О., Шицького І.Б., Школярова В.Ф., Яреми А.Г., -

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - управління ПФУ) про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив нарахувати і виплатити йому недоплачену щомісячну надбавку як дитині війни за 2007-2008 роки в розмірі 2612 грн 30 коп.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 3 червня 2009 року позов задовольнив частково.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 30 травня 2011 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове, яким позов задовольнив частково: визнав неправомірними дії управління ПФУ щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни» за період з 2 по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року з урахуванням статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язав нарахувати та виплатити позивачу щомісячне підвищення до пенсії.

24 червня 2011 року Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист, на підставі якого державний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 30 січня 2012 року ВП № 30935828.

У жовтні 2013 року управління ПФУ звернулося до суду з заявою про визнання зазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та клопотанням про вжиття заходів до забезпечення цієї заяви шляхом установлення заборони управлінню ПФУ, управлінню державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та відділу примусового виконання рішень цього управління вчиняти будь-які дії з приводу виконання постанови від 30 січня 2012 року ВП № 30935828.

На обґрунтування заяви управління ПФУ вказало, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2011 року не набрала законної сили у зв'язку з тим, що управління ПФУ не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду, а також вказана постанова на адресу управління ПФУ не надходила. Про існування цієї постанови заявник дізнався в момент надходження постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 січня 2012 року ВП № 30935828.

Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 21 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року та Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року, в задоволенні заяви управління ПФУ відмовив.

Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, касаційний суд погодився з їхніми висновками про відсутність підстав для задоволення заяви з огляду на те, що заявник не довів, а в матеріалах справи немає належних доказів, які б свідчили про ненабрання законної сили постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2011 року.

У заяві про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року управління ПФУ порушує питання про скасування зазначеного судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на час подання заяви; далі - КАС), - встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, а саме статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

До вказаної заяви управління ПФУ додало копію рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року у справі «Байсаков та інші проти України» (далі - Європейський суд, рішення Європейського суду відповідно), яке, на його думку, підтверджує порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

За змістом пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII) заяви про перегляд Верховним Судом України рішень судів, що надійшли до судів касаційних інстанцій для вирішення питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України та рішення за якими не було прийнято на день набрання чинності цим Законом, розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши викладені у заяві доводи, Верховний Суд України вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 243 КАС суд задовольняє заяву у разі наявності однієї з підстав, передбачених статтею 237 цього Кодексу. Однією з таких підстав є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Разом з цим рішення Європейського суду, на яке управління ПФУ посилається як на підставу перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року ухвалено в іншій справі.

Таким чином, обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, у зв'язку з чим заява задоволенню не підлягає.

Ураховуючи наведене та керуючись підпунктом 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 192-VIII, статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд України

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

ГоловуючийО.Ф. Волков
Судді: В.П. Барбара В.В. Кривенко
І.С. БерднікН.П. Лященко
С.М. ВусВ.Л. Маринченко
Л.Ф. ГлосЛ.І. Охрімчук
Т.В. ГошовськаВ.Ф. Пивовар
Л.І. ГригорʼєваО.І. Потильчак
М.І. ГрицівБ.М. Пошва
В.І. ГуменюкО.Б. Прокопенко
А.А. ЄмецьА.І. Редька
Т.Є. ЖайворонокЯ.М. Романюк
В.В. ЗаголднийІ.Л. Самсін
Г.В. КанигінаЮ.Л. Сенін
М.Р. КліменкоА.М. Скотарь
Є.І. КовтюкО.О. Терлецький
П.І. КолесникІ.Б. Шицький
М.Є. КороткевичВ.Ф. Школяров
О.А. КороткихА.Г. Ярема
О.В. Кривенда