Справа № 2а-1801/11
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/47720/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Енергодарі Запорізької області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Енергодарі Запорізької області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії.

Просила суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невірного нарахування пенсії у відповідності до вимог частини 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності, у розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та згідно зі статтею 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткової пенсії у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком; зобов'язати відповідача здійснити, починаючи з 26 жовтня 2010 року, перерахунок пенсії та нарахувати позивачу пенсію у відповідності до вимог частини 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та провести її виплату; зобов'язати відповідача здійснити, починаючи з 26 жовтня 2010 року нарахування позивачу додаткової пенсії, як інваліду третьої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно зі статтею 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком та провести її виплату.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 червня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати у відповідності до вимог статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у повному обсязі позивачу пенсії та додаткової пенсії за шкоду завдану здоров'ю.

Зобов'язано відповідача провести з 26 жовтня 2010 року перерахунок та виплату позивачу основної пенсії, відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року рішення першої інстанції було змінено, абзац третій постанови першої інстанції викладено у наступній редакції: ,,Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Енергодар Запорізької області провести з 26 жовтня 2010 року по 22 липня 2011 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 основної пенсії, відповідно до статті 54 Закону України ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, відповідно до статті 50 Закону України ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Не погоджуючись із судовим рішенням апеляційної інстанції позивач звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване судові рішення, а постанову першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І), є інвалідом ІIІ групи.

Згідно копії довідки МСЕК серії АД № 149613 від 10 жовтня 2010 року інвалідність позивачу встановлена до 1 листопада 2013 року.

Відповідач здійснює нарахування та виплату позивачу державної та додаткової пенсії відповідно до постанов Кабінету міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 та від 25 липня 2001 року № 861.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно частини 4 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач має право на отримання державної пенсії у розмірі не менше ніж 6 мінімальних пенсій за віком.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положення частини 3 вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України.

Зазначаючи кінцеву дату перерахунку та виплати державної та додаткової пенсії позивачу суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року, прикінцеві положення Закону доповнено пунктом 4, відповідно до якого встановлено, що у 2011 році норми і положення статтей 50, 54 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

6 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набула чинності 23 липня 2011 року.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" також встановлено, що норми і положення статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Колегія суддів погоджується з тим, що судом апеляційної інстанції було внесено зміни у рішення першої інстанції шляхом зазначення кінцевої дати проведення відповідних виплат, виходячи із наступного.

Із визначення поняття ,,пенсія" слідує, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

Зважаючи, що під час розгляду справи апеляційним судом відбулися зміни в законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, про що зазначалося вище, то суд апеляційної інстанції у своєму рішенні правомірно зазначив кінцеву дату проведення відповідних виплат, а саме останні підлягають виплаті до 23 липня 2011 року, тобто до набуття чинності Постанови Кабінету Міністрів України № 745 Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету".

Враховуючи те, що посилання позивача в касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, яке належним чином мотивоване і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Енергодарі Запорізької області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.В. Ліпський

Судді: С.В. Головчук

Ю.К. Черпак