Справа № 335/9556/14-а (2-а/335/2215/2014)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
18 червня 2015 рокусправа № 335/9556/14-а (2-а/335/215/2014)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.
суддів: Дадим Ю.М. Богданенка І.Ю.
за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..
представника позивача: Тищенка Є.О.,
представника позивача: Білостоцького Д.О..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 жовтня 2014 року у справі №335/9556/14-а (2а/335/215/2014) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації про визнання протиправними дій, рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -
16 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом в якому просив визнати протиправними (незаконними) дії (рішення) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення розміру виплачуваної позивачу пенсії, яке відбулось з 01.02.2014 року внаслідок припинення виплат підвищень до пенсії, передбачених законодавством для інвалідів війни ІІ групи, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити виплату позивачу пенсії з 01.02.2014 року з урахуванням підвищень для інвалідів війни ІІ групи, передбачених ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», абз. 2 статті 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни», п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» - з відповідною виплатою відповідної заборгованості, стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на його користь і якості компенсації за моральної шкоду грошові кошти у сумі - 1000.00 грн..
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач є інвалідом ІІ групи та має право на встановлені Законом підвищення до пенсії для інвалідів війни, оскільки його відповідність отримано внаслідок проходження військової служби. Проте, відповідачем, протиправно занижено ОСОБА_1 розмір призначеної раніше пенсії за рахунок зняття доплат, нарахованих позивачу як підвищення встановлені інваліду війни. Вказані дії відповідача, на думку ОСОБА_1 , є незаконними та необґрунтованими, в порушення прав та законних інтересів позивача.
Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 жовтня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2014 року внаслідок припинення виплат підвищень до пенсії передбачених законодавства для інвалідів війни 2 групи, передбачених ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», абз. 2 ст. 12 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни», п. 1 Постанови Кабінету Міністрів від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту населення найбільш вразливих верств населення», зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з врахуванням підвищень до пенсії передбачених законодавством для інвалідів війни другої групи, починаючи з 01 лютого 2014 року до виникнення обставин з якими закон пов`язує зміну чи припинення спірних відносин, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що внаслідок перевірки правомірності та обґрунтованості документів поданих позивачем для призначення пенсії, відповідачем було виявлено, що позивач перебуває на обліку на обліку в базі даних Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, як ветеран війни військової служби, пільгами, як інвалід війни не користується. Вказаний факт підтверджено листами Управління праці та соціального захисту населення, в яких також міститься інформація, що ОСОБА_1 видано посвідчення інваліда війни помилково, у зв`язку з чим, останні вживають заходи щодо його вилучення. Отже, оскільки позивач фактично не має статусу інваліда війни, дії відповідача щодо зняття підвищень до пенсії як інваліду війни ОСОБА_1 носять правомірний характер.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.09.1975 року по 13.12.2013 року проходив військову службу у Збройних Силах, 13.12.2013 року звільнений з військової служби за станом здоров`я та виключений зі списків особового складу Запорізького обласного військового комісаріату.
14.12.2013 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років, йому було призначено пенсію у відповідності до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дня звернення за її призначенням і довічно. (а.с. 213).
У відповідності до протоколу про призначення пенсії за пенсійною справою, розмір пенсії позивача нарахований з 14.12.2013 року та розрахований з грошового забезпечення ОСОБА_1 , яке в свою чергу складається з: посадового окладу у розмірі 1358.00 грн., окладу за військове звання у розмірі 135 грн., процентної надбавки за вислугу років 40% 597.20 грн., середньомісячної суми додаткових видів ГЗ за 24 місяці 2525.13 грн. та становить 4615.33 грн. Основний розмір пенсії розраховано у розмірі 80% від грошового забезпечення позивача, що становить 3692.26 грн.

В подальшому у відповідності до розпорядження від 14 січня 2014 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок призначеної пенсії із збільшенням основного розміру пенсії на 25% на підставі встановлення інвалідності (інвалід війни 2 групи) на суму 923.07 грн., та застосування видів підвищень пенсії для інваліда війни у розмірі 379.60 та 50 грн. відповідно розмір доплат склав 1352.67 грн., розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2014 року склав 5044.93 грн. (а.с.214)
Однак, в лютому 2014 року Головним управлінням Пенсійного фонду України не було здійснено виплату підвищень основного виду пенсії у розмірі 1352.67 грн. як інваліду війни 2 групи, у зв`язку з тим, що відповідачем, серед документів поданих для призначення пенсії позивачу, не виявлено підтверджень правомірності присвоєння ОСОБА_1 статусу інваліда війни.
В ході розгляду даного питання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області виявлено, що видане позивачу посвідчення інваліда війни не може бути належною підставою для збільшення розміру пенсійних виплат позивача, оскільки посвідчення інваліда війни було видано ОСОБА_1 помилково та наразі вирішується питання про його повернення.(а.с.29)
Правомірність та обґрунтованість дій Головного управління Пенсійного фонду України щодо невиплати позивачу грошових коштів надбавки до пенсії як особі, яка має статус інваліда війни є предметом спору переданого на вирішення суду.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було подано всі необхідні документи для призначення пенсії позивачу як інваліду війни, при цьому відповідачем було призначено позивачу пенсію з урахуванням доплат як інваліду війни, а відтак відповідач зобов`язаний провести відповідні виплати. Дії відповідача носять протиправний характер, оскільки статус позивача належним чином підтверджено посвідченням інваліда війни.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального Захисту», пенсії за вислугу років підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.
В свою чергу, частиною 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війні гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються, зокрема, інвалідам II групи у розмірі - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Крім того, у відповідності до абзацу 2 статті 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни» від 16 березня 200 року №1603-ІУ передбачено щомісячну виплату цільової грошової допомоги на прожиток зокрема, інвалідам війни II та III груп у розмірі 50 гривень. У відповідності до статті 1 цього Закону, виплата вказаної цільової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011р №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих версті населення» установлено, що розміри пенсій інвалідам війни, обчислені, зокрема відповідно до статей 13 і 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених : військової служби, та деяких інших осіб», збільшуються на 25 відсотків (без урахуванні передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, доплати до надбавок окремий категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, сум індексації та інших доплат до пенсії).
Отже, виходячи з аналізу зазначених норм права суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що особи, які мають статус ветеранів війни інвалідів війни, відносяться до особливо вразливих верств населення, тому законодавцем встановлено низку підвищень пенсій, обчислених у відповідності до ст..ст. 13, 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Таким чином, визначальною підставою для набуття права на отримання пенсії, з урахуванням вищевказаних підвищень, є наявність у особи законних прав на отримання статусу інваліда війни та їх реалізація.
Підстави набуття статусу інваліда війни встановлено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ (далі по тексту Закон №3551-ХІІ).
За змістом частин першої, другої статті 7 Закону № 3551-XII, згідно з якою ОСОБА_1 було надано статус інваліда війни, до інвалідів війни віднесені особи, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Частиною п`ятою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни. Отже, за правилами цієї норми проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону 3551-XII.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи документах ОСОБА_1 не приймав участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні ст. 7 Закону 3551-XII, він проходив військову службу в рядах Збройних Сил з 01.09.1975 року по 13.12.2013 року, під час проходження якої отримав травму, пов`язану з проходження військової служби, за наслідками якої на підставі огляду МСЕК його було визнано інвалідом 2 групи.
Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що віднесення особи до інваліда війни відповідно до статті 7 Закону № 3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону. Так, відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Позивач отримав інвалідність за наслідками травми та захворювань, що здобуті в процесі виконання ним своїх посадових обов`язків під час проходження військової служби в лавах Збройних Сил, вказане не може бути ототожненим з участю у захисті Батьківщини чи бойових діях на території України або інших країн.

Виявивши вказану невідповідність Управлінням праці та соціального захисту населення було вижито заходів щодо повернення виданого позивачу посвідчення інваліда війни як помилково виданого.
Також, третьою особою було ініційовано звернення до суду із позовом про вилучення у ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни, оскільки він не має право на отримання статусу ветерана війни в силу Закону.
В подальшому Управлінням праці та соціального захисту населення в Запорізької районної державної адміністрації було отримано роз`яснення Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації від 09.12.2014 року про право ОСОБА_1 на відповідний статус, згідно якого повідомлено, що Департаментом досліджено довідку до акту огляду МСЕК від 17.11.2014 року серії АВ №0280375 та з`ясовано, що в ній зазначено про наявність у ОСОБА_1 травми, що пов`язана з виконанням військової служби», цей висновок відповідає вимогам ст.. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У зв`язку з зазначеним, департамент дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на встановлення статусу інваліда війни згідно з ст.. 7 Закону України «Про статус та соціальний захист ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Внаслідок отримання від Департаменту соціального захисту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації вказаного роз`яснення, третя особа припинила судове оскарження, у зв`язку з чим, позовні вимоги про вилучення у ОСОБА_1 посвідчення було залишено судом без розгляду.
Як вбачається з наданих позивачем пояснень, наразі позивач пройшов переогляд в органах МСЕК, за наслідками якого йому було підтверджено інвалідність з причин травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, інвалідність встановлено безтерміново.
Позивачу видано нове посвідчення та внесено відомості щодо нього до Єдиного реєстру пільговиків як ветеран військової служби та інваліда війни.
У відповідності до п. 1 ч. 1 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, що мають право на пільги, єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України
Отже, враховуючи, що наразі позивач має статус інваліда війни, дійсне посвідчення інваліда війни, та відомості щодо наявності у нього відповідного статусу внесено до ЄДР, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у виплаті позивачу доплат як інваліду війни.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на доводи позивача, підтверджені виписками по пенсійному рахунку ОСОБА_1 та не спростовані відповідачем, стосовно того, що наразі Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснює всі належні позивачу виплати як інваліду війни 2 групи, та фактично рішення суду першої інстанції є виконаним.
Поряд із цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач в разі незгоди з отриманням позивачем статусу інваліда війни 2 групи не позбавлений можливості звернення до суду із позовом про оскарження акту огляду МСЕК про встановлення причинного зв`язку між травмою позивача та інвалідністю другої групи, а також вирішення питання щодо правомірності встановлення відповідачу статусу інваліда війни в судовому порядку.
У зв`язку з вищенаведеним, з урахуванням фактичної наявність у позивача статусу інваліда війни, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області законних підстав для припинення виплати позивачу доплат як інваліду війни 2 групи.
З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2014 року у справі №335/9556/14-а (2а/335/215/2014) прийнята із додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, а підстави для її скасування в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.
Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 жовтня 2014 року у справі №335/9556/14-а (2а/335/215/2014) залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.
Головуючий: О.О. Круговий
Суддя: Ю.М. Дадим
Суддя: І.Ю. Богданенко