Справа № 804/1980/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2015 р. Справа № 804/1980/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Міського комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об`єднання" про надання дозволу на погашення суми боргу, -
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 січня 2015 року скасовано ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2013 року та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 року справу за позовом Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об'єднання» про надання дозволу на погашення суми боргу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно розпорядження керівника апарату суду від 17.03.2015 року № 99д здійснено повторний автоматичний розподіл справи № 804/1980/15.
Ухвалою суду від 20 березня 2015 року прийнято справу № 804/1980/15 до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Відповідно до позовних вимог позивач просить надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу 4256405,81 грн. за рахунок майна платника податків - Міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об'єднання», що перебуває у податковій заставі.
Позов обґрунтовано наявністю у відповідача податкового боргу перед бюджетом, що виник внаслідок несплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності.
Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Надав заперечення проти позову, в яких зазначив, що майно, яке перебуває на балансі міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об'єднання», за рахунок якого позивач бажає здійснити погашення податкового боргу, підприємству не належить та просить відмовити у задоволені позову.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об'єднання» зареєстроване Виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області як юридична особа 11.10.2005 року.
Податковий борг підприємства виник 01.11.2001 року та станом на 20.04.2011 року становив 4256405,81 грн., що виник внаслідок несплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності.
Станом на 14.01.2013 року відповідач має податковий борг перед бюджетом в сумі 3549830,27 грн., що сторонами не заперечується.
На момент виникнення податкового боргу спірні відносини регулювались Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (далі Закон №2181)
Відповідно до п.5.1. статті 5 Закону №2181-ІІІ податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації (розрахунку), вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.
Згідно п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону №2181-ІІІ, яким встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.
Згідно пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону №2181-ІІІ узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у десятиденний термін, визнається сумою податкового боргу платника податків.
Відповідно до п.п.6.2.1 п.6.2 ст.6 Закону України № 2181-ІІІ, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.
З метою погашення податкового боргу міського комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об'єднання" Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відповідно до Закону №2181 направлено боржнику дві податкові вимоги від 01.11.2001р. за №1/61, яка отримана платником податків 22.11.2001р., про що свідчить підпис касиру на корінці першої податкової вимоги, та другу податкову вимогу №2/12 від 01.01.2002р., була отримана платником податків 04.01.2002р., про що свідчить підпис начальника на корінці другої податкової вимоги.
Доказів оскарження зазначених податкових вимог відповідачем до суду не надано, отже сума заборгованості вважається узгодженою.
П.п 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 2181-ІІІ передбачено, що активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. Примусове стягнення - це звернення стягнення на активи платника податків (кошти, матеріальні та нематеріальні цінності) в рахунок погашення його податкового боргу (п. 1.6 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ).
Відповідно до витягу, наданого реєстратором Інформаційного центру Міністерства юстиції м. Дніпропетровська, про внесення запису до Державного реєстру застав рухомого майна, станом на 14.09.2000р., майно МКП «ЖЕО» перебуває у податковій заставі з 13.01.2000 р. Згідно витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна термін дії обтяження рухомого майна відповідача продовжено до 08.09.2015 р.
Разом із цим, в матеріалах справи містяться довідки КП «Нікопольське МБТІ» від 08.01.2009р., від 19.07.2011р., та від 16.11.2012р. про відсутність майна МКП «ЖЕО».
Крім того, матеріали справи містять рішення Орджонікідзевської міської ради №7 від 23.09.2005р., яким затверджено перелік основних засобів, які знаходяться на балансі МКП «ЖЕО», і входять до складу цілісного майнового комплексу та не підлягають податковій заставі.
Згідно з Статутом Міське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне обєднання» засноване на власності територіальної громади міста Орджонікідзе, в особі Орджонікідзевської міської ради (Власник), виконавчий комітет якої є Органом управління комунальним майном. Майно підприємства є власністю територіальної громади міста в особі Орджонікідзевської міської ради і знаходиться на балансі підприємства на праві оперативного управління. За згодою власника майна здійснює продаж, обмін, надання в оренду, вчиняє інші операції щодо закріпленого за ним майна з особливостями, що обумовлені правовим режимом комунального майна, а також списує майно з балансу у встановленому законодавством порядку. Підприємство не відповідає за зобов'язаннями власника, а власник не відповідає за зобовязаннями підприємства.
До того ж, суд першої інстанції безпідставно послався на правовий режим майна платника як комунального підприємства як на перешкоду для застосування до відповідача примусових заходів з погашення його податкового боргу у вигляді продажу майна платника.
У той же час дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, надається не на конкретно визначене майно, а на суму податкового боргу; власне перелік майна, що підлягає реалізації з метою погашення податкового боргу платника, виявляється у процесі виконання органом державної податкової служби судового рішення про надання такого дозволу. При цьому майно платника, що підлягає продажу, не обмежується виключно майном, зазначеним в акті опису майна. В силу вимог пункту 89.5 статті 89 Податкового кодексу України джерелом погашення податкового боргу платника може бути і майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому, однак вартістю у межах суми існуючого податкового боргу.
Платник не позбавлений права в подальшому оспорити включення податковим органом до опису майна активів, що належать платникові на іншому правовому титулі (а не на праві власності).
Передчасними є і посилання судів обох інстанцій на недотримання податковим органом вимог пункту 96.1 статті 96 Податкового кодексу України.
Адже, необхідною умовою застосування заходів, спрямованих на погашення податкового боргу комунального підприємства в порядку наведеного припису, є недостатність коштів, отриманих від продажу майна комунального підприємства, для покриття його податкового боргу та витрат на проведення публічних торгів. Тобто зверненню стягнення на кошти органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває комунальне підприємство, передує продаж майна. цього підприємства на публічних торгах з метою погашення його податкового боргу.
З 01.01.2011 р. набрав чинності Податковий кодекс України, яким врегульовані відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до вимог пункту 87.2 статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
За приписами пункту 95.1. статті 95 цього Кодексу орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.3 статті 95 ПК України передбачено, що орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу.
У відповідності до п.89.3 ст.89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
Враховуючи висновки ухвали касаційної інстанції та матеріали справи, суд вважає, що наявність у відповідача податкового боргу в сумі 4256405,81 грн. підтверджується документально, однак позивач не надав жодних доказів відсутності на рахунках платника податків вказаної суми боргу.
З огляду на викладені вище обставини та вимоги чинного законодавства, позивач не надав належних доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості погашення податкового боргу міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об'єднання» за рахунок його майна, що перебуває у податковій заставі; а також доказів застосування всіх передбачених законом заходів погашення податкового боргу міського комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об'єднання" в порядку черговості, яка чітко визначена діючим законодавством.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що згідно з ч.ч.4, 5 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. У разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовних вимог Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об'єднання» про надання дозволу на погашення суми боргу - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1