Справа № 2а-3387/10/1470
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2015 р. м. Київ К/9991/17803/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївський суднобудівний завод «Океан»

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2011

у справі № 2а-3387/10/1470

за позовом Публічного акціонерного товариства «Миколаївський суднобудівний завод «Океан»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ВАТ «Вадан Ярдс Океан» звернувся до суду з позовом про скасування рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві від 30.04.2010 № 00004236.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.11.2010 позов задоволено частково. Скасовано рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві від 30.04.2010 № 00004236 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 74327,89 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2011 скасовано постанову суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовлено.

ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» (правонаступник ВАТ «Вадан Ярдс Океан») подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.11.2010. Посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права: п.п. 2.3, п.п. 2.8 п. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 13.01.2005 за № 40/10320, ст.ст. 238, 250 Господарського кодексу України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для застосування відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 (далі - Указу) до позивача за рішенням від 30.04.2010 № 00004236 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 100808,82 грн. слугували висновки планової виїзної перевірки, викладені в акті від 19.04.2010 № 405/36/14307653, про порушення п.п. 2.3, п.п. 2.8 п. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 13.01.2005 за № 40/10320 (далі - Положення), що полягало у перевищенні встановленого ліміту готівкових коштів в касі за 07.02.2008, за 26.12.2008, за 28.12.2008, за 18.08.2009, за 02.10.2009 та за 28.12.2009.

Суми перевищення ліміту готівкових коштів в касі, що встановлені податковим органом під час перевірки, позивачем не оспорюються.

Задовольняючи позов в частині вимог про скасування рішення від 30.04.2010 № 00004236 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 74327,89 грн., суд першої інстанції погодився з позицією позивача та виходив того, що штрафні санкції за перевищенні встановленого ліміту готівки в касі за період до 30.04.2009 застосовано з порушенням річного строку, визначеного у ст. 250 Господарського кодексу України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції і відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не спростовано встановлених податковим органом під час перевірки обставин щодо перевищення ліміту готівки в касі.

Суд касаційної інстанції не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції. При цьому виходить з такого.

Відповідно до п. 1. Указу у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, зокрема за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Згідно з пунктом 2.8 глави 2 Положення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 238 Господарського кодексу України санкції, передбачені за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, є адміністративно-господарськими санкціями.

На адміністративно-господарські санкції не поширюються процедури визначення податкових зобов'язань та строки давності, встановлені в Законі України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ.

Штрафні санкції, передбачені Указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 439/95, належать до адміністративно-господарських санкцій, одним видом з яких є адміністративно-господарський штраф (статті 239, 241 Господарського кодексу України).

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, згідно із якою адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Отже, уповноважений орган державної влади при виявленні факту порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, мав дотримуватися наведених положень законодавства, у зв'язку з чим міг прийняти рішення про застосування такого виду адміністративно-господарських санкцій, як штрафні санкції, протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Закінчення будь-якого із встановлених статтею 250 Господарського кодексу України строків виключає застосування таких санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності за вчинене ним порушення правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі Указу за рішенням від 30.04.2010 № 00004236 в межах річного строку, визначеного у ст. 250 Господарського кодексу України, можливе лише за порушення щодо перевищення ліміту залишку готівкових коштів у касі, вчинені позивачем за період з 30.03.2009 по 30.04.2010.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування податковим органом до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі рішення від 30.04.2010 № 00004236:

- в сумі 74327,89 грн. за перевищення ліміту залишку готівкових коштів у касі за 07.02.2008, за 26.12.2008 та за 28.12.2008 з порушенням річного строку, визначеного у ст. 250 Господарського кодексу України;

- в сумі 26480,96 грн. за перевищення ліміту залишку готівкових коштів у касі за 18.08.2009, за 02.10.2009 та за 28.12.2009 в межах річного строку, визначеного у ст. 250 Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність рішення від 30.04.2010 № 00004236 в частині застосування до позивача (фінансових) санкцій в сумі 74327,89 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до помилкового скасування постанови суду першої інстанції та неправильного вирішення справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2011 скасувати та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.11.2010.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун