Справа № 316/2896/14-а
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"08" липня 2015 р.справа № 316/2896/14-а(2-а/316/7/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 21.05.2015 р. в справі № 316/2896/14-а за позовом ОСОБА_1 до Енергодарської міської ради Запорізької області, виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, Енергодарського міського голови, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління Державної казначейської служби України у м. Енергодар Запорізької області, про поновлення конституційних права, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовом до Енергодарської міської ради Запорізької області, виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, Енергодарського міського голови, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління Державної казначейської служби України у м. Енергодар Запорізької області, про поновлення конституційних права, відшкодування моральної шкоди, з урахуванням заяв про зміну та уточнення позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.12.2010 р. по 21.11.2014 р. в розмірі 477243,39 грн., заробітну плату за 93 календарних дні відпустки в сумі 30757,89 грн., невиплачену допомогу на оздоровлення в розмірі 6945,33 грн., компенсацію за невикористану відпустку за період з 17.06.2010 р. по 10.12.2010 р. в розмірі 6945,33 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.04.2012 р. в справі № 2а/3664/2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 р., визнано неправомірним та скасоване рішення Енергодарської міської ради № 25 від 16.06.2010 р. «Про звільнення з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ОСОБА_1В.», позивача поновлено на роботі в апараті Енергодарської міської ради та її виконавчого комітету на посаді заступника міського голови з питань виконавчих органів з 16.06.2010 р. по 10.12.2010 р., стягнуто з Енергодарської міської ради, виконкому Енергодарської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.06.2010 р. по 10.12.2010 р. в розмірі 41341,25 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 11.11.2013 р. позивач звернувся до відповідачів із заявою про виплату передбачених судовими рішеннями сум, проте вказані суми виплачені позивачеві 19.11.2014 р. (41134,54 грн.) та 21.11.2014 р. (1990 грн.). Виходячи з встановленого судовими рішеннями розміру середньоденного заробітку 330,73 грн., позивач просить стягнути зазначені вище суми.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 21.05.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову, ухвалити нове рішення про задоволення позову через неповне зясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав доведеними, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надана правова оцінка факту нездійснення повного розрахунку при звільненні через невиплату компенсації за невикористану відпустку за період з 16.06.2010 р. по 10.12.2010 р. При цьому апелянт вважає неправильним позицію суду першої інстанції щодо визначення предмету спору виплату сум, зазначених в судовому рішенні, оскільки предметом спору є несвоєчасність розрахунків у звязку із звільненням. Судом першої інстанції не застосовано до даних правовідносин приписи ч. 1 ст. 47 КЗпП України, відповідно, не враховано, що розрахунок у звязку зі звільненням позивачу виплачений частково (без компенсації за невикористану відпустку за період з 16.06.2010 р. по 10.12.2010 р.) і тільки 19.11.2014 р. та 21.11.2014 р., оскільки не сплачена сума за затримку виплат у звязку зі звільненням за період з 16.06.2010 р. по 27.09.2010 р., не надана відпустка за період з 16.06.2010 р. по 10.12.2010 р., не виплачена сума відшкодування за відпустку за цей період. Також судом не враховано, що після звільнення 16.06.2010 р. виплати надходили несвоєчасно 29.06.2010 р. та 27.09.2010 р., за цей період затримки з вини роботодавця середній заробіток не сплачений; не враховано умисну невиплату позивачу сум при звільненні, які були передбачені в бюджеті міста відповідно до рішення міськради від 30.01.2014 р. № 3. Вказує на незастосування до даних правовідносин приписів ч. 1 ст. 83 КЗпП України та Закону України «Про відпустки» в частині обовязкової виплати компенсації за невикористану відпустку. Крім того, апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині витребування доказів листами, а не постановлення з цього питання ухвал, допуску до участі в справі прокурора за відсутністю належно оформленого документу на представництва в суді.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у звязку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.04.2012 р. в справі № 2а/3664/2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 р., визнано неправомірним та скасоване рішення Енергодарської міської ради № 25 від 16.06.2010 р. «Про звільнення з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ОСОБА_1В.», позивача поновлено на роботі в апараті Енергодарської міської ради та її виконавчого комітету на посаді заступника міського голови з питань виконавчих органів з 16.06.2010 р. по 10.12.2010 р., стягнуто з Енергодарської міської ради, виконкому Енергодарської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.06.2010 р. по 10.12.2010 р. в розмірі 41341,25 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог, повязаних із стягненням коштів за невикористану відпустку, відмовлено. Судове рішення в частині виплати належних сум виконане 19.11.2014 р. та 21.11.2014 р. Процедура виконання судового рішення передбачена Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 в редакції від 30.01.2013 р. № 45, на виконання якого позивачем подано до УДКС у м. Енергодарі виконавчий лист 27.03.2014 р. В процесі примусового виконання УДКС ініціювалось питання про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Кінцевий розрахунок при звільненні ОСОБА_1, виплата заробітку за час перебування на лікарняному та належна до виплати компенсація за невикористану відпустку (70 календарних днів) відповідачем виплачені під час розгляду справи № 2а-3664/2011.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з відповідачів будь-яких інших виплат, ніж ті, що стягнути за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.04.2012 р. в справі № 2а/3664/2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 р., визнано неправомірним та скасоване рішення Енергодарської міської ради № 25 від 16.06.2010 р. «Про звільнення з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ОСОБА_1В.», позивача поновлено на роботі в апараті Енергодарської міської ради та її виконавчого комітету на посаді заступника міського голови з питань виконавчих органів з 16.06.2010 р. по 10.12.2010 р., стягнуто з Енергодарської міської ради, виконкому Енергодарської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.06.2010 р. по 10.12.2010 р. в розмірі 41341,25 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог, повязаних із стягненням коштів за невикористану відпустку, відмовлено. Судове рішення в частині виплати належних сум виконане шляхом перерахування позивачу 19.11.2014 р. суми в розмірі 41341,25 грн. за меморіальним ордером № 3 та 21.11.2014 р. суми в розмірі 2000 грн. за платіжним дорученням № 1 (а.с. 90).

Предметом доказування в даній справі є право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 11.12.2010 р. по 21.11.2014 р., заробітної плати за 93 календарних дні відпустки, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку за період з 17.06.2010 р. по 10.12.2010 р.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.12.2010 р. по 21.11.2014 р., колегія суддів зазначає наступне.

Судовими рішеннями, які набрали законної сили та якими поновлено ОСОБА_1 на посаді, визначено дату звільнення позивача з посади заступника міського голови з питань виконавчих органів 10.12.2010 р.

Крім того, вказаними судовими рішеннями встановлено, що на підставі розпорядження міського голови від 18.06.2010 р. № 148-ос «Про кінцевий розрахунок з ОСОБА_1В.» проведено кінцевий розрахунок з позивачем, виплачено компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток, ОСОБА_1 виплачено всю необхідну суму при звільненні та перераховано на зарплатну картку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, колегія суддів вважає доведеним факт здійснення кінцевого розрахунку з позивачем при звільненні відповідно до розпорядження № 148-ос від 18.06.2010 р.

Доводи позивача про здійснення з ним кінцевого розрахунку при звільненні тільки 21.11.2014 р. колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як зазначено вище, відповідачами проведено розрахунок з позивачем при звільненні відповідно до розпорядження міського голови від 18.06.2010 р. № 148-ос «Про кінцевий розрахунок з ОСОБА_1В.», при цьому позивачу перераховано у червні 2010 р. сума, яка підлягала виплаті та складається з компенсації за дні невикористаних відпусток, індексації заробітної плати, оплати службових відряджень, окладу, доплати за вислугу років, надбавки, оплати днів вимушеного прогулу, доплати за ранг.

За приписами ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.04.2012 р. в справі № 2а/3664/2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 р., визначено суму, яка підлягала стягненню з органу місцевого самоврядування на користь позивача за час вимушеного прогулу.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за судовим рішенням не можна ототожнювати зі здійсненням виплати належних працівникові сум при звільненні, тому до даних правовідносин не повинні застосовуватися приписи ст. 117 КЗпП України щодо наслідків нездійснення повного розрахунку з працівником у день звільнення.

Відтак, є необґрунтованими доводи апелянта про неврахування нездійснення з ним повного розрахунку та є правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.12.2010 р. по 21.11.2014 р. в розмірі 477243,39 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача заробітної плати за 93 календарних дні відпустки, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку за період з 17.06.2010 р. по 10.12.2010 р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_1 на час звільнення не використано 9 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2008 р., 11 днів додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2009 р., 13 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2010 р., 30 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 11.03.2009 р. по 10.03.2010 р., 7 календарних днів щорічної основної відпустки за період з роботи з 11.03.2010 р. по 16.06.2010 р.

Довідкою виконкому Енергодарської міської ради від 23.12.2014 р. № 06-20/121 підтверджено, що платіжним дорученням від 29.06.2010 р. № 480 позивачу перераховані кошти, які складаються з компенсації за невикористані 9 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2008 р. в сумі 2068,83 грн., 11 днів додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2009 р. в сумі 2528,57 грн., 13 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2010 р. в сумі 2988,31 грн., 30 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 11.03.2009 р. по 10.03.2010 р. в сумі 6896,10 грн., 7 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 11.03.2010 р. по 16.06.2010 р. в сумі 1609,09 грн. (а.с. 51).

Як встановлено вище, постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.04.2012 р. в справі № 2а/3664/2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 р., встановлено, що на підставі розпорядження міського голови від 18.06.2010 р. № 148-ос «Про кінцевий розрахунок з ОСОБА_1В.» проведено кінцевий розрахунок з позивачем, в тому числі й виплачено компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток (70 днів).

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 72 КАС України вважається доведеним, що позивачем не використано 70 календарних днів щорічної основної та додаткової відпусток, за які ОСОБА_1 виплачена компенсація, тому відсутні підстави для стягнення з відповідачів на його користь компенсації за невикористані 93 календарних днів відпустки.

При цьому колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про порушення його конституційного права на відпочинок у звязку з ненаданням відпустки за період з 16.06.2010 р. по 10.12.2010 р. та не виплатою суми відшкодування за відпустку за цей період через встановлення судовим рішенням, яке набрало законної сили, відсутності порушень з боку Енергодарської міської ради та її виконавчого комітету порушення права позивача на відпочинок.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» надано право керівникам у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Тобто, матеріальна допомога на оздоровлення виплачується у разі надання відпустки, відповідно, у разі виплати компенсації за невикористану відпустку матеріальна допомога не надається.

Оскільки позивачу щорічна відпустка не надавалась, а він отримав компенсацію за невикористану відпустку, не підлягає стягненню й матеріальна допомога на оздоровлення.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині витребування доказів листами, а не постановлення з цього питання ухвал, допуску до участі в справі прокурора за відсутністю належно оформленого документу на представництва в суді також є безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що Кодексом адміністративного судочинства України встановлено, що питання про забезпечення доказів або про відмову у забезпеченні доказів вирішується ухвалою суду (ст. 75 КАС України), при цьому кодекс не містить приписів щодо обмеження права суду на витребування доказів шляхом направлення листів або зобовязання в судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, надати відповідні докази, із зазначенням цього у журналі судового засідання.

Що стосується не підтвердження повноважень прокурора, колегія суддів з урахуванням приписів ч. 2 ст. 60 КАС України вважає їх необґрунтованими.

Оскільки суд апеляційної інстанції не знайшов правових підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відсутні правові підстави й для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 21.05.2015 р. в справі № 316/2896/14-а залишити без задоволення.

Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 21.05.2015 р. в справі № 316/2896/14-а за позовом ОСОБА_1 до Енергодарської міської ради Запорізької області, виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, Енергодарського міського голови, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління Державної казначейської служби України у м. Енергодар Запорізької області, про поновлення конституційних права, відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко