Справа № 727/3276/15-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/3276/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Волошин С.О.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

08 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до директора департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії--,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до директора департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За приписами п.1 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, суд колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем по справі є посадова особа департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, що відноситься до структурного підрозділу Центрального апарату Пенсійного фонду України.

Згідно з ч.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини 1 статті 24 КАС України, адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.

Отже, в даному випадку має місце спір, який не підсудний місцевому загальному як адміністративному суду та не підлягає розгляду суддею одноособово.

Таким чином, постанова суду першої інстанції, яка є предметом оскарження, ухвалена неповноважним судом, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Перевіряючи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору по суті, колегія суддів дійшла висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції із матеріалів справи, ОСОБА_2 з 01.08.2001 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Чернівцях (далі УПФУ в м.Чернівцях) та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". В 2003 році позивач звернувся до УПФУ в м.Чернівцях з заявою про переведення його на пенсію державного службовця, проте отримав відмову.

В грудні 2014 року позивач подав до Пенсійного фонду України скаргу в якій просив посприяти йому у видачі прокуратурою Львівської області довідки про заробітну плату слідчого транспортної прокуратури із врахуванням доплати за вислугу років та скасувати допущену колишньою владою несправедливість, посприявши в переведенні перерахунку його пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Листом відповідача від 06.04.2015 року № 3671/Ш-11, позивача повідомлено, що посади на яких він працював в період з 1967 року по 1999 рік не зараховуються до державної служби, а тому підстав для призначення йому пенсії, відповідно до Закону України "Про державну службу" немає.

Суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваної постанови та відмовляючи в задоволенні позову виходив із того, що відповідачем не приймалося рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, а надано відповідь згідно Закону України "Про звернення громадян" і крім того, посади на яких працював позивач в спірний період не відноситься до відповідної категорії посад державних службовців.

Колегія суддів часткового погоджується з висновком суду першої інстанції із наступних підстав.

Як вбачається із копії протоколу №150 засідання комісії по встановленню трудового стажу для виплати надбавки за вислугу років від 11.06.2007 року прокуратури Львівської області, позивач з 09.08.1967 року по 23.10.1967 року проходив стажування на посаді слідчого в прокуратурі м.Чернівці; з 27.10.1967 року по 16.01.1968 року--виконував обов'язки старшого слідчого прокуратури Хмельницької області; з 16.01.1968 року по 01.07.1970 року--працював слідчим прокуратури Летичівського району; з 01.07.1970 року по 15.03.1976 року--працював слідчим прокуратури Городокського району; з 16.03.1976 року по 04.02.1980 року -обіймав посаду старшого слідчого прокуратури Першотравневого району м.Чернівці; з 04.02.1980 року по 15.06.1987 року --перебував на посаді слідчого Чернівецької транспортної прокуратури; 12.1985 року по 12.1961 року--знаходився на строковій військовій службі в ЗС; з 01.09.1962 року по 27.06.1967 року--навчався Київському державному університеті.

Трудовий стаж ОСОБА_2 на посадах стажиста, слідчого та старшого слідчого органів прокуратури складає 19 років 10 місяців, з врахуванням строкової військової служби та половини навчання--25 років 02 місяці 28 днів.

Відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року N 3723-XII (в редакції чинній до 01.10.2011 року), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Відповідно до ч.ч.2,3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. N 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання; час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) від 5 листопада 1991 року N 1789-XII , до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

З аналізу вищезазначених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до всивноку про те, що періоди роботи на посадах слідчих прокуратури та строкова служба в Збройних Силах відноситься до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" тоді як навчання в вищому навчальному закладі зараховується тільки до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років працівникам прокуратури.

Відповідно до п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Як встановлено з письмового заперечення ОСОБА_3 та зі змісту позовної заяви ОСОБА_2, останній звертався з заявою про переведення його на пенсію державного службовця та перерахунок пенсії до УПФУ в в Чернівцях в 2003 році та отримав відмову в задоволенні вказаної заяви. Проте позивач не скористався своїм правом оскарження такого рішення суб'єкта владних повноважень в судовому порядку, а тільки в грудні 2014 року звернувся до відповідача зі скаргою, відповідь на яку слугувала підставою для звернення до суду.

Відповідно до п.п.2,4,6 Порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 12.10.2007 N 18-6, у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.

Скарга на рішення управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах подається відповідно до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - регіональні органи Пенсійного фонду України), на рішення регіональних органів Пенсійного фонду України - до Пенсійного фонду України та супроводжується документами, що свідчать про прийняття неправильних рішень.

Якщо питання, порушені у скарзі, одержаній органом Пенсійного фонду України, не належать до його повноважень, то така скарга в термін не більше п'яти робочих днів пересилається за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється заявнику.

Відповідно до п.п.2.2.16 Розділу ІІ Положення про департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, затвердженого наказом Пенсійного фонду України від 08.11.2011 року № 158 департамент пенсійного забезпечення в межах своїх повноважень розглядає та бере участь у розгляді звернень, заяв та скарг, що надходять до Фонду.

Отже, розгляд скарги позивача на дії УПФУ в Шевченківському районі м.Чернівців не належить до компетенції департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, а тому відповідач на протязі встановленого законом терміну повинен був передати його на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, проте такі дії дії останнього позивачем не оскаржуються.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви ОСОБА_2, він просить визнати протиправним рішення директора Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України ОСОБА_3 про відмову в призначенні пенсії державного службовця.

Колегія суддів вважає, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини першої ст. 17 КАС до юрисдикції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, якщо вони вважають, що діями цього суб'єкта порушено їхні права, свободи чи інтереси. Суб'єкти владних повноважень приймають рішення, вчиняють дії або допускають бездіяльність.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України розуміються як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і призначено для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, і які є актом одноразового застосування норм права.

Дії суб'єкта владних повноважень-активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб.

Бездіяльність суб'єкта владних повноважень-пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи (наприклад, неприйняття рішення за заявою особи, неоприлюднення нормативно- правового акта тощо).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, скарга позивача, розглянута відповідачем відповідно до Закону України "Про звернення громадян" і за результатами розгляду звернення йому надана письмова відповідь (лист від 06.04.2015 року № 3671/Ш-11) про відсутність підстав для переведення на інший вид пенсії.

Таким чином, вказаний лист не можна вважати правовим актом індивідуальної дії, в розумінні КАС України.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів не знаходить підстав для визнання протиправним рішення посадової особи вищезазначеного суб'єкта владних повноважень щодо непризначення пенсії державного службовця позивачу.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_3 вирішити питання про призначення пенсії державного службовця згідно вимог чинного зконодавства то вона також не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням про департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, затвердженого наказом Пенсійного фонду України від 08.11.2011 року № 158, затверджено вичерпний перелік завдань, функцій та обов'язків департаменту пенсійного забезпечення, до яких не входить функція призначення та перерахунку пенсій.

Також чинним законодавством не передбачено делегування управліннями Пенсійного фонду України у районах своїх повнажень Пенсійному фонду України.

За вищевказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність протиправності в діях відповідача щодо відмови в призначенні пенсії позивачу, відповідно до Закону України "Про державну службу" та зобов'язання його призначити таку пенсію, оскільки відповідач не має такої компетенції.

З гідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до директора Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії-- скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до директора департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-відмовити.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М.

Гонтарук В. М.