Справа № 810/1184/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька О.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Справа: № 810/1184/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Жигіля Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області ( далі - відповідач ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу ( недоїмки ) від 22.04.2013 р. № Ф 443-у.

Київський окружний адміністративний суд своєю постановою від 25 травня 2015 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову та ухвалити нову про відмову у задоволенні адміністративного позову, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець ( далі - ФОП ) та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Окрім того, позивач є пенсіонером, якому призначена пенсія за віком на пільгових умовах на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

17.05.2013 р. відповідачем було винесено вимогу про сплату недоїмки № Ф 443-у, відповідно до якої ОСОБА_2 було нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 1194,00 грн.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що визначення пільг при сплаті єдиного внеску застосовується до осіб, яким призначений вид пенсії «за віком», у тому числі й за умови зниження пенсійного віку в порядку Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідивши обставини справи колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон N 1058-IV) та Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 4 ст. 25 Закону N 1058-IV передбачено, що територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку. У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Ч. 1 ст. 26 Закону N 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 зазначеного Закону, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

У ч. 7 ст. 1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» закріплено, що особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, з наведених правових норм вбачається, що для виникнення в особи права на використання пільг при сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вимагається наявність двох обставин: 1) вихід особи на пенсію за віком; 2) наявність статусу платника єдиного податку. Додаткових умов для отримання вказаної пільги закон не передбачає.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 15.04.2014 р. у справі № 21-70а14, яке відповідно до ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права.

Доводи апелянта стосовно того, що для отримання пільг при сплаті єдиного внеску необхідним є призначення особі пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є спеціальним законом по відношенню до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який у частині врегулювання правовідносин у галузі пенсійного забезпечення окремих категорій громадян не суперечить змісту останнього, засновується на його загальних принципах та, зокрема, деталізує умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Тож, визначення пільг при сплаті єдиного внеску застосовується до осіб, яким призначений вид пенсії «за віком», без встановлення необхідності досягнення особою конкретного віку, як про це зазначає відповідач у своїй апеляційній скарзі.

Посилання апелянта на те, що позивачем було пропущено визначений ч. 5 ст. 99 КАС України строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Так, по-перше, при зверненні до суду з даним адміністративним позовом ОСОБА_2 заявляв клопотання про поновлення судом строку звернення з адміністративним позовом, таке питання вирішувалось судом першої інстанції і причини пропуску зазначеного строку були визнані судом поважними.

По-друге, колегія суддів зазначає, що строк звернення особи до суду з адміністративним позовом слід відраховувати з дня коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Водночас, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач дізнався про існування оскаржуваної вимоги лише 13.03.2015 р. при отриманні постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2015 р. ВП № 46789893. При цьому, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, діючи всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження жодних доказів, які б підтверджували, що спірна вимога від 22.04.2013 р. № Ф 443-у взагалі направлялась ОСОБА_2 і була ним отримана, як того вимагає законодавство. Більш того, навіть у доводах своїх заперечень на адміністративний позов та в доводах апеляційної скарги відповідачем не спростовується те, що така вимога, у порушення приписів закону, позивачу направлена не була і він фактично не знав і не міг знати про її існування.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, є не обґрунтованими, безпідставними і не підтверджуються жодними доказами у справі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову та приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, із дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.