Справа № 825/1622/15-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1622/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій» до Варвинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Варвинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Варвинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.01.2015 року № щодо зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 109 419 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання з'явились учасники процесу.

Представник апелянта наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги та скасуванні судового рішення.

Представник позивача просив залишити оскаржувану постанову без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи скарги та подані письмові заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення рішення є необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням податкового законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «Обрій» з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ за період з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року по взаємовідносинах з ТОВ «Агроспецінвест», за результатами якої складено акт перевірки від 19.12.2014 року № 195/2200/30875394.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Обрій»: ст. 203 Цивільного кодексу України із змінами та доповненнями, п.185.1 ст. 185 п. 193.1 ст. 193, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 201.1, п. 201,4, п. 201.6, п. 201.7 ст. 201, п. 209.2, п. 209.3 ст. 209 Податкового Кодексу України, в результаті чого платником завищено суму від'ємного значення податку на додану вартість (рядок 19 Декларації з ПДВ скороченої за березень 2014 року) на суму 109419 грн.

При цьому, відповідач, в обґрунтування виявленого порушення, посилається на висновки та акти податкових інспекцій інших регіонів України та їх думку.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 15.01.2015 року №.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, судова колегія зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачем, при отриманні та оприбуткуванні товару з ТОВ «Агроспецінвест» код за ), оформлено наступні документи:

Договір АВ-16 від 05.03.2014 року на поставку засобів захисту рослин, платіжне доручення від 11.03.2014 року №933 на суму 308732.15, в тому числі ПДВ 51455.36, видаткова накладна від 26.03.2014 року № 57 на суму 308732.15, в тому числі ПДВ 51455.36, податкова накладна на суму 308732.15, в тому числі ПДВ 51455.36.

Договір АВ-16/14 від 05.03.2014 року на поставку засобів захисту рослин, платіжне доручення від 23.03.2014 року №1001 на суму 347778.61, в тому числі ПДВ 57963.10, видаткова накладна від 26.03.2014 року № 85 на суму 347778.61, в тому числі ПДВ 57963.10, податкова накладна на суму 347778.61, в тому числі ПДВ 57963.10.

Податкові накладні зареєстровані в єдиному реєстрі податкових накладних та повністю відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України.

Під час проведеної податковим органом перевірки, оцінка діяльності позивача по угодам, укладеним між ним та контрагентом ТОВ «Агроспецвест» ґрунтувалась переважно на припущеннях відповідача щодо нікчемності правочинів та порушення позивачем ст. 203 ЦК України.

При цьому в акті перевірки підтверджено відсутність будь-яких претензій з боку перевіряю чого органу щодо отриманих податкових накладних, а саме наявності всіх обов'язкових реквізитів, правил та строків подання та реєстрації податкових накладних і віднесення їх до податкового кредиту відповідного періоду.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, ) в тому числі при їх ввезені на митну територію України;

отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення суми податку до податкового кредиту згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, вважається дата тої події, яка відбулася раніше:

дата списання грошових коштів з банківського рахунку платника податку на сплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до п. 187.9 ст. 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вищі рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, зарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Виконання договорів позивача підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які відповідають вимогам, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що укладені позивачем з контрагентом правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідно до інформації наявної в акті перевірки (а.с. 29) вбачається, що в травні та червні 2014 року придбані засоби захисту рослин були використані в господарській діяльності товариства, а саме внесено під посіви рослин озимої пшениці та сої. Господарські операції по оприбуткуванню та використанню ЗЗР були відображені в бухгалтерському обліку та підтверджуються оборотно-сальдовими відомостями по рах. №208 за період з 01.03.2014 року по 18.06.2014 року.

Разом з тим, щодо припущень податкового органу про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій.

Підставою недійсності правочину згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, згідно із якою зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Приписами ст. 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано доказів того, що укладений між позивачем та контрагентом договір суперечить суспільним чи державним інтересам, визнаний судом недійсним, або його недійсність прямо встановлена законом, у зв'язку з чим існує презумпція правомірності вказаного правочину.

Крім того, колегія суддів звертає увагу також на те, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» - якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Агроспецінвест» (код за ) є зареєстрованим в державному реєстрі підприємств та організацій України, є юридичною особою, наділеною цивільною правоздатністю і дієздатністю і має право згідно чинного законодавства на здійснення господарської діяльності на свій розсуд і на свій ризик, в тому числі, укладання договорів з іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність факту здійснення господарських операцій та правомірність прийняття ним оскаржуваного повідомлення-рішення.

Доводи, наведені відповідачем у апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Варвинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій» до Варвинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 10.07.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.