Справа № 2а-2270/11/0970
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" липня 2015 р. м. Київ К/800/56967/14

К/800/57715/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Маринчак Н.Є.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: Чернова Р.М.

відповідача: Кумко О.Д.

третьої особи: Склярук Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області та Фонду державного майна України

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2014 року

у справі № 2а-2270/11/0970 (124195/11/9104)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області

до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд державного майна України

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області (далі по тексту - позивач, РВ ФДМУ по Івано-Франківській області) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську (далі по тексту - відповідач, ДПІ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд державного майна України (далі по тексту - третя особа, ФДМУ) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2011 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2014 року скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2011 року. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач та третя особа, не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду апеляційної інстанції, оскаржили його у касаційному порядку, просять скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін та третьої особи, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ проведено планову виїзну перевірку РВ ФДМУ по Івано-Франківській області з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства з період з 01.01.2008 року по 31.12.2011 року, за результатами якої складено акт від 21.03.2011 року № 1489/23-2/13660726.

В акті перевірки зокрема зазначено, що позивачем порушено пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за листопад 2008 року на 5307539 грн.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, ДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення від 04.04.2011 року №, яким РВ ФДМУ по Івано-Франківській області збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 5307539,00 грн. та за штрафними санкціями на 1326885,00 грн.

Суд першої інстанції визнав не обґрунтованими такі висновки ДПІ, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Підпунктом пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку зокрема з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Пунктом 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Відповідно до вимог пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.02.2008 року №367-р та наказу ФДМУ «Про затвердження доповнення до переліку об'єктів груп В, Г та об'єктів агропромислового комплексу, які підлягають підготовці до продажу у 2008 році» від 24.03.2008 року №344, РВ ФДМУ видано наказ №37 від 07.05.2008 року «Про прийняття рішення про приватизацію цілісного майнового комплексу колишнього ДП ДСП «Осмолода», переданого в оренду».

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до вищевказаного наказу було вирішено приватизувати цілісний майновий комплекс колишнього ДП ДСП «Осмолода», переданого в оренду ТОВ «Кроно-Україна», способом продажу акцій акціонерного товариства, що створюється регіональним відділенням та ТОВ «Кроно-Україна» та класифіковано цілісний майновий комплекс, як об'єкт приватизації групи «В». Цим же наказом було передбачено створення комісії з приватизації.

05.11.2008 року представниками РВ ФДМУ по Івано-Франківській області та Комісією по прийому майнових внесків до статутного капіталу ВАТ «Нова Осмолода» складено акт приймання передачі майнового внеску до статутного капіталу ВАТ «Нова Осмолода», відповідно до якого регіональним відділенням передано, а комісією прийнято майновий внесок, який підлягає внесенню до статутного капіталу ВАТ «Нова Осмолода».

ДПІ в акті перевірки зазначено, що актом від 05.11.2008 року підтверджується господарська операція щодо поставки товару (цілісного майнового комплексу), а тому з урахуванням вимог п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», 05.11.2008 року є датою відвантаження товарів, і як наслідок - датою виникнення податкового зобов'язання з поставки товарів (робіт, послуг).

В свою чергу слід зазначити, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що факт складення акту приймання передачі майнового внеску до статутного капіталу ВАТ «Нова Осмолода», не може вважатись документом, що засвідчує факт передачі майна іншому господарюючому суб'єкту, і як наслідок не є датою відвантаження товару, в розумінні пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки Комісія по прийому майнових внесків до статутного капіталу ВАТ «Нова Осмолода», це не юридична особа та не суб'єкт господарювання. Представники комісії, що підписали вказаний акт не діяли як уповноважені особи ВАТ «Нова Осмолода», оскільки станом на 05.11.2008 року ВАТ «Нова Осмолода» не було зареєстроване в органах державної реєстрації, як юридична особа.

З матеріалів справи вбачається, що приватизація державного майна - цілісного майнового комплексу колишнього державного підприємства ДСП «Осмолода», переданого в оренду ТОВ «Кроно-Україна», у відповідності до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України №37 від 07.05.2008 року здійснена способом продажу акцій акціонерного товариства. Дії щодо підготовки приватизації в такий спосіб не передбачають вчинення окремих господарських операцій, в тому числі господарських операцій на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання.

Як встановлено судом першої інстанції, будь-яких договорів купівлі-продажу, міни чи поставки, інших цивільно-правових договорів РВ ФДМУ не укладалось. Договір про створення ВАТ «Нова Осмолода» від 08.10.2008 року, є договором укладеним на підставі ст. 17 Закону України «Про приватизацію державного майна» та норм законодавства, що регулюють питання приватизації державного майна, з метою здійснення господарської операції щодо реалізації належних державі акцій акціонерного товариства.

Відповідно до вимог п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

З матеріалів справи вбачається, що РВ ФДМУ Івано-Франківській області, як орган приватизації, не є власником цілісного майнового комплексу колишнього ДП ДСП «Осмолода», а виконує функції щодо проведення державної програми приватизації в порядку встановленому законодавством України.

Також, судом першої інстанції встановлено, що будь-які кошти на рахунки платника податків (РВ ФДМУ по Івано-Франківській області) в результаті складення акту приймання-передавання майнового внеску до статутного капіталу ВАТ «Нова Осмолода» від 05.11.2008 року не надходили.

Отже, з огляду на вищевказані обставини справи, колегія суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що здійснення РВ ФДМУ по Івано-Франківській області дій щодо приватизації державного майна способом продажу акцій новоствореного ВАТ «Нова Осмолода» не може бути розцінено, як поставка товару в розумінні п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, отже, прийняте податковим органом спірне рішення є неправомірним.

За таких обставин, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2014 року підлягає скасуванню, а постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2011 року має бути залишена в силі, як така, що помилково скасована.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області та Фонду державного майна України задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2014 року - скасувати.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2011 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
Ю.І. Цвіркун