Справа № 826/838/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/838/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк" "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ "Комерційний банк" "Український фінансовий світ" про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, ОСОБА_2, звернулося до суду з позовом до відповідача-1 уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича та відповідача-2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про:

1. визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова С.І. щодо не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню про відшкодування коштів за договором банківського вкладу 04.07.2014р. № 43823, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ";

2. зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова С.І. подати додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника, який мають право на відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

3. зобов'язання Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 у Загальний реєстр вкладників які мають право на відшкодування за вкладами ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.07.2014 року укладено договір банківського вкладу з ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» від 04.07.2014 року № 43823 у сумі 192 000 грн. на строк до 04.10.2014 року.

Відповідно до пункту 1.2 Договору процентна ставка за вкладом встановлюється у розмірі 20,00 % річних.

На виконання п 2.3.1 Договору позивачем 04.07.2014 року внесено у касу банку суму коштів у розмірі 192 000,00 грн. за депозитною угодою №43823 (а.с.26).

Рішенням Комісії з питань регулювання діяльності банків від 31.03.2014 року № 10б/т до ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий світ було застосовано заходи впливу за порушення банківського законодавства. З дати прийняття цієї Постанови у ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий» світ зупинено ряд операцій, зокрема залучення у вклади (депозитів) коштів. Обмеження щодо здійснення обмежених операцій встановлені на 6 місяців до 01.10.2014 року.

Постановою Правління НБУ від 07.15.2014 року № 410/БТ ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий світ було віднесено до категорії проблемних.

На підставі постанови Правління НБУ від 14.08.2014 року № 491 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.08.2014 року № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий світ». Уповноваженою особо тимчасової адміністрації призначено Гончарова Сергій Івановича.

Постановою Правління НБУ від 10.11.2014 року № 717 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» та вирішено розпочати ліквідацію ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий світ».

На підставі постанови Правління НБУ від 10.11.2014 року № 717 Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.11.2014 року № 119 вирішено розпочати ліквідаційну процедуру виведення ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» та введено тимчасову адміністрацію Уповноваженою особою якого призначено Гончарова Сергій Івановича (далі - Уповноважена особа).

На офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) було розміщено оголошення, що банком агентом який здійснює виплату коштів вкладникам ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» є ПАТ «Альфа-Банк».

За результатами звернення позивача до ПАТ «Альфа-Банк», було повідомлено, що позивач відсутній у переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Після чого позивач звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» із усним проханням роз'яснити причини відмови у відшкодуванні коштів.

Уповноважена особа Фонду своїм листом від 11.12.2014 року № 001/741 зазначила, що кошти за вкладом від 04.07.2014 року № 43823 відшкодуванню не підлягають у зв'язку з тим, що договір від 04.07.2014 року № 43823 визнано нікчемним відповідно до ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Враховуючи зазначені вище обставини, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку, що відповідачами не було порушено законних прав та інтересів позивачки на час розгляду справи, про які остання зазначає у своїй позовній заяві, та вказані відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не може погодиться з вказаним висновком суджу першої інстанції, так як відповідачем не надано суду належних доказів правомірності своїх дій.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (далі по тексту - Закон N 4452-VI).

Відповідно до частини 1 Закону N 4452-VI фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштівза вкладами.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 цього Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з ч. 5 Закону N 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За змістом пункту 4 ч.2 ст. 37 названого Закону Уповноваженій особі, серед іншого, надано право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч. 2 та п.1 ч. 4 Закону N 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як вбачається з матеріалів справи уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ Комерційний банк «Українській фінансовий світ», наказом від 18.11.2014 року № 6 на підставі пункту 6 частини 2 статті 37, частинами 2 та 3 статті 38 Закону визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори) згідно переліку, який додається до цього наказу, зокрема і відносно операцій позивача.

Перевіряючи наявність підстав для такого висновку, колегія суддів зазначає, що вичерпний перелік підстав за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, визначено частиною 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

До таких віднесено:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконанняйого грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, відповідач, зазначаючи про наявність ознак нікчемності договору, посилається прямо та опосередковано на: невідповідність квитанції про внесення грошових коштів вимогам встановленим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності, тобто на дотримання письмової форми договору банківського вкладу, посилаючись на позицію ВС України яка наведена у постанові № 6-118цс14 від 29.10.2014 р. (тобто на ч. 2 ст. 1059 ЦК України); приписи ч.1 та ч.2 ст. 228 ЦК України та порушення публічного порядку при укладанні договору; п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначаючи, що банк нібито уклав договір, умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремому кредитору переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Тобто, відповідачем наведені три різні правові підстави недійсності правочину. Однак яка саме правова підстава була застосована в період здійснення дій та прийняття рішень, що оскаржуються, та на підставі яких фактів, Уповноважена особа Фонду до цього часу так і не визначився.

Тобто, колегія суддів вважає, що позивачем підтверджено, а відповідачем не спростовано факт укладання договору та дотримання вимог ч.1 ст. 1059 ЦК України, тобто форми договору. Зазначене виключає підстави його нікчемності згідно ч.2 ст. 1059 ЦК України. Окрім того, лист від 02.12.2014 р. (а.с. 21) та інші документи не містить посилань на нікчемність договору з цих правових підстав.

Частина 1 ст. 228 ЦК України виділяє лише дві категорії порушень, за наявності яких правочин вважається нікчемним у зв'язку з порушенням публічного порядку, а саме: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина (сіл 21-68 Конституції України); правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади та на незаконне заволодіння ним.

Публічно-правові норми, які встановлюють публічний порядок, зосереджені переважно в Конституції України, в кримінальному, валютному, адміністративному, бюджетному, податковому, земельному та іншому законодавстві, у тому числі певна їх частина - у цивільному. Однак далеко не кожний правочин, який порушує публічний порядок, визнається законодавцем як нікчемним.

Пленум ВС України у п.18 постанови від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснив, правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема, є: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством., що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що в даному випадку відсутні підстави, наведені у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, за якими правочин є нікчемним, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Натомість Відповідно до п. 2.3.1 спірного договору від 04.07.2004 року вкладник зобов'язувався протягом трьох днів з дня укладення договору внести готівкою або безготівковим шляхом суму вкладу на вкладний (депозитний) рахунок.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що кошти у розмірі 192 000,00 грн. були внесенні на вкладний (депозитний) рахунок, 04.07.2014 року, тобто з дотриманням строку, встановленого договором.

Вказана обставина підтверджується копією платіжного доручення № ТR.58121.557.436 від 04.07.2014 року (а.с.26).

Відповідно до п.2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 1 червня 2011 року №174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівник а банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку позивачка надала належним чином оформлений документ банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору позивачкою були внесені, тоді як відповідачами доказів того, що зазначені кошти фактично не вносились, надано не було.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 року у справі №К/800/19140/15, де зазначено, що квитанція є належним документом банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору були внесені, а тому належним чином оформлена квитанція підтверджує факт внесення коштів позивачем на банківський рахунок по спірного договору.

Доводи відповідача про те, що банківська квитанція не є належним доказом внесення грошових коштів на депозитний рахунок, колегія суддів не приймає до уваги, так як вони не відповідають приписам законодавства, є такими що протирічать наданим документам, діям уповноваженої особи щодо визнання правочину нікчемним та взагалі позиції апелянта в ході розгляду справи.

Із банківської квитанції вбачається, що вона містить найменування банку, дату здійснення касової операції - 04.07.2014 р., підпис працівників банку який прийняв готівку, відбиток штампа та інші необхідні реквізити.

Позивач наполягає на тому, що грошові кошти внесені до каси банку в операційний час, а тому ніяких відміток про сплату у вечірній або в післяопераційний час, документ містити не повинен.

Таким чином, банківська квитанція відповідає вимогам Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкції «Про ведення касових операцій банками в Україні» затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 N 174. а тому є касовим, приходним, первинним документом банку, який свідчить, що 04.07.2014 р. грошові кошти позивачем сплачені та прийняті банком з призначенням платежу «за депозитною угодою № 43823 від 04.07.2014 р», при цьому, відповідачами доказів того, що зазначені кошти фактично не вносились, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Також, відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанцій не було надано довідку Національного банку України про фактичну відсутність на рахунку внесених коштів. А тому посилання відповідача на ту обставину, що фактично кошти були відсутні, не можуть бути прийняті до уваги, так як відповідачем не доведені жодним чином.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на «дроблення» рахунку іншого клієнта, оскільки представниками відповідачів не надано жодного доказу про рух коштів на даних рахунках, даних про те, що позивачкою кошти фактично не вносились за рахунок за спірним договором. Крім того, відповідачами не спростовано наявність у позивачки квитанції, яка є доказом внесення на рахунок банку грошових коштів у розмірі 192 000,00 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для не включення даних позивача до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу з підстав його нікчемності чи недійсності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Уповноваженою особою Фонду неправомірно визнано договір нікчемним та наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме: визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова Сергія Івановича щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за вкладами за рахунок Фонду та зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова Сергія Івановича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача, стосовно якої необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонд.

Посилання апелянта на підпункт 2.1. пункту 2 рішення управління НБУ в Донецькій області № 10 від 31.03.2014 р. про застосовуються заходи впливу у вигляді обмеження здійснення окремих здійснюваних банком операцій з надання банківських послуг строком на 6 місяців до 01.10.2014 року включно, а саме, залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб у частині заборони залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від фізичних осіб за ставками, які перевищують середні ставки по банках IV групи (у т.ч. залучення у вклади з видачею ощадних депозитних сертифікатів та на поточні рахунки) та обсягом вкладів фізичних осіб, досягнутим за станом на кінець дня отримання цього рішення, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги зважаючи на наступне.

Так, апелянтом не надано доказів, що Договір банківського вкладу (депозиту) № 43823 від 04.07.2014 р. було укладено з порушенням зазначеного вище обмеження, при цьому, умови Договору банківського вкладу (депозиту) № 43823 від 04.07.2014 р., відповідно до яких проценти за депозитом складають 20,00 % річних, а відповідно до електронного повідомлення Національного банку України середня процентна ставка в національній валюті за травень 2014 року - 21,14 %, тобто проценти за спірним договором не перевищує середні ставки по банках.

Крім того, слід зазначити, що рішення управління НБУ в Донецькій області № 10 від 31.03.2014 р. становить банківську таємницю і не було та не могло бути відомим позивачу при укладенні Договору банківського вкладу (депозиту) № 43823 від 04.07.2014 р.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на матеріали кримінільного провадження, оскільки матеріали справи не містять судових рішень про визнання недійсним договору банківського вкладу (депозиту), а відповідачем не доведено наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Таким чином, відповідачем 2 не доведено наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

не приймаються до уваги

Разом з тим, колегія суддів вважає, що слід відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову до Фонду, оскільки у зв'язку із невключенням позивача до переліку вкладників та непередачі такого списку Фонду, спірні правовідносини між позивачем та Фондом гарантування вкладів не виникли, а судовий захист згідно з нормами КАС України спрямований на відновлення порушеного права.

Так, у відповідності до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Таким чином, обов'язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення позивача до реєстру вкладників для здійснення виплат виникає виключно у разі наявності відомостей про нього у переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, складеному Уповноваженою особою.

З огляду на те, що на час розгляду справи в суді до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не надходив перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, у якому були б зазначені відомості про позивача, а тому вимоги позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є передчасними та такими, що не пов'язані із захистом порушеного права.

Аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 09.06.2015 року у справі №К/800/16057/15, де зазначено, що оскільки в Переліку вкладників відсутні дані про позивачку, так як такі відомості до Переліку внесені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончаровим Сергієм Івановичем не були, підстави для зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відшкодувати позивачу грошові кошти за вкладом відсутні.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її в частині та прийняти нову постанову суду в цій частині.

Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк" "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ "Комерційний банк" "Український фінансовий світ" про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова С.І. щодо не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню про відшкодування коштів за договором банківського вкладу від 04.07.2014р. № 43823, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ".

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова С.І. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника, який мають право на відшкодування за вкладами по договору банківського вкладу від 04.07.2014р. № 43823, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 10 липня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.