Справа № 808/8066/14(ПРДО/808/3/15)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2015 рокусправа № 808/8066/14(ПРДО/808/3/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2015р. у справі № 808/8066/14(ПРДО/808/3/15)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Донецького міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Куйбишевського районного відділу Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить: визнати протиправним дії Куйбишевського районного відділу Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо видачі його трудової книжки ОСОБА_2; зобовязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області за власний рахунок завести та видати дублікат трудової книжки з відповідними записами про проходження служби та звільнення з органів внутрішніх справ; визнати протиправною бездіяльність Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо ненадання копії наказу про звільнення та архівної виписки з особової справи про проходження служби; зобовязати ДМУ ГУМВС України в Донецькій області та ГУМВС України в Донецькій області видати копію наказу ГУМВС України в Донецькій області № 90 о/с від 21.02.2007 про звільнення з органів внутрішніх справ.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого оперуповноваженого Куйбишевського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області та у звязку з не виходом на службу з 25.01.2007 був звільнений з органів внутрішніх справ за прогули. Позивач вказує, що про свої звільнення він дізнався 15.05.2007, коли з ним проведений розрахунок. Також позивач зазначає, що при звільненні та проведенні з ним розрахунку за відпрацьований час йому не була видана його трудова книжка та копія наказу про звільнення. Після звернення 09.10.2014 до ДМУ ГУМВС України в Донецькій області із заявою про надання архівної виписки з особової справи про проходження служби в органах внутрішніх справ та про видачу трудової книжки позивач отримав відповідь від 13.10.2014, з якої йому стало відомо, що він звільнений з інших підстав за пунктом 64 ж Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та про те, що його трудова книжка видана на руки його брату ОСОБА_2. При цьому архівна виписки з особової справи та копія наказу про звільнення надані не були.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано неправомірними дії Куйбишевського районного відділу Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо видачі ОСОБА_2 трудової книжки на імя ОСОБА_1., в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, та винести нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суд першої інстанції неправильно дав оцінку наявним в матеріалах справи доказам стосовно того, яким чином, коли і за яких обставин позивача було звільнено з органів МВС України, а саме, що вказане звільнення відбулось з порушенням ст. 43 Конституції України та трудового законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи позивач проходила службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.1997 по 21.02.2007 проходив службу в органах внутрішніх справ України, мав спеціальне звання капітан міліції.

На підставі наказу № 90 о/с 21.02.2007 позивач звільнений з органів внутрішніх справ за пунктом 64 ж Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням), що підтверджується довідкою Управління кадрового забезпечення ГУМВС України від 10.04.2015 № 10/165ВК.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про міліцію» встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України № 114 від 29.07.1991

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт вказував, що відповідач діяв всупереч вимогам частини 4 пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що позивачем доведено протиправність дій відповідача стосовно порушення останнім порядку видачі трудової книжки, а також щодо безпідставності вимог щодо бездіяльності по видачі архівної довідки, оскільки накази ГУМВС України в Донецькій області по особовому складу, які зареєстровані до 07.07.2014 року, залишились в адміністративній будівлі ГУМВС України в Донецькій області за адресою: м. Донецьк, вул. Горького, буд. 61, що підтверджується довідкою ОСОБА_3 України в Донецькій області, місто обласного значення Донецьк Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, тому суд дійшов висновку, що ДМУ ГУМВС України в Донецькій області як і ГУМВС України в Донецькій області з обєктивних причин позбавлені можливості видати копію наказу про звільнення позивача.

Колегія суддів частково погоджується з зазначеними висновками з огляду на наступне.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

27 квітня 1993 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову за №301 «Про трудові книжки працівників».

Згідно пункту 5 цієї постанови Уряду Міністерству праці, Міністерству юстиції, Міністерству соціального захисту населення разом із заінтересованими міністерствами та іншими підвідомчими Кабінетові Міністрів України органами державної виконавчої влади за участю профспілкових об'єднань у тримісячний термін доручено розробити і затвердити Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110, затверджено Інструкцію

про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - інструкція).

Пунктом 2.25 Інструкції визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. А згідно пункту 2.26 Інструкції запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4 Інструкції визначено видачу трудової книжки у разі звільнення.

Згідно пункту 4.1. Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

З копії трудової книжки позивача, яка була предметом дослідження в суді першої інстанції, вбачається, що записи в ній здійснювалися після звільнення позивача з органів внутрішніх справ на протязі 2011,2012,2015 роках. Крім того, як встановлено судом , з заявою про видачу дублікату трудової книжки позивач до відповідача не звертався.

Отже, безпідставними є доводи позивача, щодо обовязку відповідача видати йому дублікат трудової книжки з відповідними записами.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо видачі трудової книжки на імя позивача, ОСОБА_1, його брату ОСОБА_2 та при розгляді справи не знайшло підтвердження. А відтак, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідачів відносно ненадання копії наказу про звільнення позивача та архівної виписки з основної справи про проходження служби в органах внутрішніх справ, слід зазначити наступне.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується колегія суддів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, згідно відповіді ДМУ ГУМВС України в Донецькій області № 11/7-Ц-348/Сд від 13.10.2014 року, яка надавалась позивачу розяснено про неможливість видати архівну виписку про проходження служби в органах внутрішніх справ України з матеріалів особової справи та копію наказу про звільнення №90 о/с від 21.02.2007 року у звязку з тим, що особова справа знаходиться в архіві ГУМВС України в Донецькій області, який розташований у м. Донецьку де проводиться антитерористична операція та всі підрозділи органів внутрішніх справ виведені з міста, а приміщення органів внутрішніх справ захоплені незаконними озброєними формуваннями.

Згідно статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» (далі - Закон): - тероризм - суспільно небезпечна діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства шляхом захоплення заручників, підпалів, убивств, тортур, залякування населення та органів влади або вчинення інших посягань на життя чи здоров'я ні в чому не винних людей або погрози вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей; - антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності; - район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція; - режим у районі проведення антитерористичної операції - особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб'єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров'я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

У районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян. Перебування в районі проведення антитерористичної операції осіб, які не залучені до її проведення, допускається з дозволу керівника оперативного штабу (ст. 15 Закону).

Таким чином, відповідно до законодавства, в зоні проведення антитерористичної операції права і свободи громадянина щодо свободи пересування можуть бути обмежені в рамках закону.

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року N 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо того, що оскільки, території Донецької і Луганської областей України , віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, є неможливим надання позивачу запитуваних документів.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає.

З огляду на викладене, суд вважає, що суд першої інстанції припустився порушень вимог норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог у звязку з чим прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, таке рішення, згідно ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в частині задоволених позовних вимог. Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.195, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2015р. у справі № 808/8066/14(ПРДО/808/3/15) - скасувати.

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити

Постанова набирає чинності відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 09.07.2015 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва