Справа № 823/1076/15
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1076/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гарань С.М. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Губської Л.В. та Оксененка О.М.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай» (далі - відповідач) про стягнення 355 833,52грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця інвалідами у 2014 році та 5 337,45грн. пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанова суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, згідно поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік (форма №10-ПІ), середньооблікова чисельність штатних працівників ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» складає 1736 осіб, в тому числі середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність - 62 особи; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях - 69 осіб. Середньорічна заробітна плата штатного працівника у відповідності по поданого звіту становить - 50 833,00грн.

Таким чином, на думку Фонду, 7 робочих місць для працевлаштування інвалідів, у вищевказаному періоді зайняті не були.

Листом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 23.03.2015 р. № 377/01-12 відповідач був повідомлений, що за даними звіту «Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік» (форма №10-ПІ) товариство повинно сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 355 833,52грн.

Тобто, відповідач був зобов'язаний до 15.04.2015 р. сплатити до відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014 рік в сумі 355 833,52грн.

Оскільки, відповідач у строк до 15.04.2015 р. не сплатив зазначені адміністративно-господарські санкції, розмір пені, нарахованої на суму недоїмки, за період прострочення з 16.04.2015 по 30.04.2015 склав 5 337,45грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Беручи до уваги, що адміністративно-господарські санкції та пеня не були сплачені відповідачем в добровільному порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення щодо недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України (частина 4 статті 20 Закону).

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За вимогами статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

При цьому, згідно положень цієї ж норми Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 18-1 зазначеного Закону пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Отже, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», товариство у 2014 році крім 69 робочих місць, необхідних для працевлаштування інвалідів на підприємстві, наказом № 29/12-1 від 29.12.2013 р. створило додаткові робочі місця для вказаної групи працівників та своєчасно подавало інформацію про наявність вакансій до Корсунь - Шевченківського центру зайнятості по формі №3-ПН, крім цього подало звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік до Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Таким чином, ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» повідомляло центр зайнятості, а також Фонд про свою готовність працевлаштувати не лише 7 інвалідів, але і значно більше (у відповідності до наказу № 29/13-1 від 29.12.2013 р.), при їх направленні на підприємство центром зайнятості.

Натоміть, доказів направлення у 2014 році інвалідів на підприємство представником позивачем надано не було, як і не було надано доказів того, що товариство відмовило інвалідам у прийнятті на роботу або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач вжив належних заходів зі свого боку для створення умов можливого працевлаштування інвалідів на товаристві, відповідно до чого нарахування позивачем адміністративно-господарських санкцій та пені за незайняті робочі місця інвалідами у 2014 році є необґрунтованим.

Правова позиція по даному питанню також викладена у постанові Верховного Суду України від 02.04.2013 року у справі за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до дочірнього підприємства комунального підприємства «Теплогорець» «Теплогірськ-Жилсервіс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

У відповідності до частини 1 статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, колегія суддів вважає вимоги позивача необґрунтованими, доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вони задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.