Справа № 804/6470/15
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ (вступна та резолютивна частини)
16 червня 2015 р. Справа № 804/6470/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
при секретарі судового засідання - Решетнік А.М.
представника позивача - Панишко А.О.
представника відповідача - Полтавець І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Дом.Ком» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та навела їх обґрунтування аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечував та просив відмовити у задоволені позовних вимог з тих підстав, що відповідачем вживались передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення працевлаштування інвалідів, створено робочі міста для інвалідів, направлялись звіти за формою 3-ПН до Криворізького міського центру зайнятості про наявність вакансій для інвалідів, однак не з вини відповідача наявні вакансії залишились не зайняті інвалідами.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, та вивчивши письмові докази в ній, встановив.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Дом.Ком» 20.03.2015 року подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт за формою № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2014 рік, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року № 42, у якому середньооблікова чисельність штатних працівників у відповідача у 2014 році становила 139 особи, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 4 осіб.
Відповідно до ч.3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до ст.19 Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
У частині 1 статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем направлялась протягом 2014 року на адресу Криворізького міського центру зайнятості звітність за формою № 3-ПН про наявність вакансії для працевлаштування інвалідів.
Окрім того, на підприємстві з метою більш ефективної реалізації інвалідами своїх прав на працю та з метою забезпечення належних умов праці, було затверджено Інструкцію з працевлаштування та забезпечення належних умов праці інвалідів, затвердженої наказом по підприємству № 106 від 14.02.2014 року.
Відповідач зазначає, що протягом 2014 року на підприємстві працювало 4 особи, яким відповідно до вимог чинного законодавства встановлена інвалідність, кількість незайнятих робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів складала 2.
За таких обставин встановлено, що відповідачем вимоги щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативів ст.19 Закону, у 2014 році були виконані, оскільки протягом року на підприємстві були створені робочі місця для інвалідів, направлялись звіти до центру зайнятості про існування вакансій для такої категорії працюючих.
З огляду на викладене, відповідач, як роботодавець, вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, свій обов'язок зі створення робочих місць для інвалідів виконав.
Також суд зазначає, що на підприємство відповідача не може бути покладено обов'язок займатись пошуком інвалідів для працевлаштування та відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.
Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Відповідно до вищевикладених норм чинного законодавства України, застосування адміністративно-господарських санкцій передбачено за правопорушення, а саме: за не працевлаштування інваліда та недотримання нормативу кількості працюючих інвалідів на підприємстві, оскільки працевлаштування інвалідів у 2014 році не здійснено не з вини відповідача, суд зазначає про відсутність підстав для застосування санкцій
За змістом частин 4, 5 ст.11 КАС суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку відмовити у задоволені позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволені адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Дом.Ком» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова складена в повному обсязі 19.06.2015 року.

Суддя В.В. Горбалінський