Справа № 2а/0370/1146/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 р. Справа № 50943/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Глушка І.В., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

прокурора Шимін Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора міста Луцька на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року у справі за позовом прокурора міста Луцька до Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне підприємство «КСАС», про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Луцька звернувся до суду з позовом до Луцької міської ради, яким просив визнати нечинним та скасувати рішення відповідача від 18.04.2005 року № 23/17 «Про перелік об'єктів, які підлягають приватизації» в частині включення до цього Переліку нежитлового приміщення по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2011 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено ПП «КСАС», оскільки частина нежитлового приміщення по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку приватизовано цим підприємством, тому рішення суду може вплинути на його права, інтереси чи обов'язки.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що нежитлове приміщення по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку на час прийняття 18.04.2005 року Луцькою міською радою рішення № 23/17 «Про перелік об'єктів, які підлягають приватизації» не мало статусу пам'ятки місцевого значення, а на законодавчому рівні перелік пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації, ще не був затверджений.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив прокурор, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Законом України «Про перелік пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації» будинок № 1 по вул. М.Драгоманова в м. Луцьку заборонено приватизовувати. Крім того, жодним нормативно-правовим актом не встановлено, що пам'ятка культурної спадщини набуває такого статусу з моменту внесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, рішенням від 18.04.2005 року № 23/17 «Про перелік об'єктів, які підлягають приватизації» Луцька міська рада затвердила Перелік нежитлових приміщень, які підлягають приватизації шляхом викупу, згідно з додатком до рішення, серед яких під № 18 включено нежитлове приміщення по вул. М. Драгоманова, 1 в м. Луцьку.

18.03.2011 року заступник прокурора міста Луцька вніс до Луцької міської ради протест № 67-1809, яким вимагав скасування як незаконне дане рішення в частині включення нежитлового приміщення по вул. М. Драгоманова, 1 в м. Луцьку (п. 18 додатку до рішення).

Однак рішенням Луцької міської ради від 06.04.2011 року № 8/1 даний протест був відхилений.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення відповідача з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) культурна спадщина - це сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об'єктів культурної спадщини; об'єкт культурної спадщини - це визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; нерухомий об'єкт культурної спадщини - це об'єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності; пам'ятка культурної спадщини - це об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 цього Закону до повноважень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини належить занесення об'єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та внесення змін до нього щодо пам'яток місцевого значення.

Згідно з ст. 17 даного Закону пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб'єкти права власності на пам'ятку визначаються згідно із законом.

Відповідно до ст. 18 цього Закону об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Пам'ятка може бути приватизована лише за умови укладення майбутнім власником з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронного договору на пам'ятку (її частину) з викладенням його істотних умов, у тому числі щодо цільового використання пам'ятки, робіт, які майбутній власник зобов'язується провести на пам'ятці з метою утримання її в належному стані. Перелік пам'яток, які не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України. Особі, яка набула права володіння, користування чи управління пам'яткою, за винятком наймача державної або комунальної квартири (будинку), забороняється передавати цю пам'ятку у володіння, користування чи управління іншій особі без погодження з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Таким чином, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно до наведених норм Закону пам'ятка культурної спадщини може бути відчужена, передана у володіння, користування чи управління іншим особам, а також може перебувати у приватній власності.

Як встановив суд, рішенням Виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів від 01.12.1986 року № 341 «Про затвердження списку пам'ятників архітектури місцевого значення» затверджено список пам'ятників архітектури місцевого значення, до якого входив, зокрема, житловий будинок по вул. Карла Лібкнехта, 1 в м. Луцьку (згідно з рішенням президії Луцької міської ради народних депутатів від 18.12.1990 року № 96 «Про перейменування вулиць, майданів та установ культурно-розважального призначення» вулицю Карла Лібкнехта було перейменовано на вулицю М.Драгоманова).

Рішенням Волинської обласної ради від 03.12.2002 року № 4/13 було затверджено перелік пам'яток містобудування та архітектури, історії Волинської області, які не підлягають приватизації, серед яких і житловий будинок початку ХХ століття по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13067287, частина нежитлового приміщення (2-й поверх, загальна площа 71,8 кв. м) по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку з 2006 року на підставі свідоцтва від 22.12.2006 року серії ЯЯЯ № 621529 на праві комунальної власності належало територіальній громаді міста Луцька в особі Луцької міської ради.

А як зазначено вище, 18.04.2005 року Луцька міська рада прийняла рішення № 23/17, яким затвердила Перелік нежитлових приміщень, які підлягають приватизації шляхом викупу, до якого було включене, зокрема, нежитлове приміщення по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку, яке перебувало в користуванні ПП «КСАС» на підставі договору оренди нежитлових приміщень від 19.10.2006 року № 828.

Також 28.12.2006 року між Відділом майна міської комунальної власності департаменту економіки Луцької міської ради та ПП «КСАС» був укладений договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку (2-й поверх, загальна площа 71,8 кв. м, № № приміщень 20, 21, 22, 29), яке є пам'ятником архітектури місцевого значення.

Після укладення цього договору ПП «СКАС» зареєструвало право власності на вказане приміщення, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.02.2007 року № 13709731.

Водночас інша частина приміщення по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку (блоки № 1 та № 2) на підставі договорів купівлі-продажу від 05.11.1999 року № 306 і № 307 була продана ПП «Гея», що підтверджується реєстраційними посвідченнями на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, від 02.03.2000 року серії АЮ № 00556 та серії АЮ № 00667.

Крім того, 04.12.2006 року Управління культури і туризму Волинської обласної державної адміністрації та ПП «КСАС» уклали охоронний договір на пам'ятку культурної спадщини №5/Лц/5 терміном дії з 04.12.2006 року до 04.12.2011 року, відповідно до умов якого користувач (власник) бере на себе зобов'язання щодо охорони частини приміщень будинку (пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення - житловий будинок початку ХХ століття) за адресою: м. Луцьк, вул. М.Драгоманова, 1.

Судом також встановлено, що прокуратурою міста Луцька проведено перевірку щодо додержання вимог законодавства при проведенні приватизації нежитлового приміщення по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку, що перебувало в комунальній власності. За результатами перевірки 06 квітня 2006 року старшим помічником прокурора Мазурок С.В. винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, де зазначено, що не встановлено фактів, які б свідчили про наявність умислу в діях службових осіб відділу майна міської комунальної власності Луцької міської ради та службових осіб ПП «КСАС» під час продажу та купівлі пам'ятки культурної спадщини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом або шляхом викупу.

Згідно з ст. 23 даного Закону право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації.

Таким чином, відповідно до змісту вказаних норм, процес приватизації комунального майна включає в себе затвердження місцевими радами переліків об'єктів, що підлягають приватизації певним способом та подальше укладення договору купівлі-продажу.

А згідно з п. 2 ч. 5 ст. 7 цього Закону відмова у приватизації можлива у випадку законодавчо встановленого обмеження на приватизацію пам'яток культурної спадщини.

Водночас Законом України «Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини», який набув чинності 23.02.2005 року, заборонено приватизацію пам'яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, пам'яткою культурної спадщини є об'єкт культурної спадщини, який внесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, а занесення об'єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та внесення змін до нього щодо пам'яток місцевого значення належить до повноважень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1760, об'єкти культурної спадщини місцевого значення заносяться до Державного реєстру нерухомих пам'яток України за рішенням відповідного центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

А п. п. 2-4 цього Порядку передбачено, що на кожний об'єкт культурної спадщини, що пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню в цьому органі.

Занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру без облікової документації не допускається. Облікова документація на об'єкт культурної спадщини включає облікову картку, його паспорт, коротку історичну довідку, акт технічного стану, довідку про майнову цінність об'єкта. Облікова документація, що передбачає виконання роботи з метою виявлення, дослідження, фіксації об'єкта культурної спадщини, визначення його антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності, складається органами охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, органами охорони культурної спадщини місцевого самоврядування згідно з їх компетенцією або уповноваженими ними установами та організаціями.

Положеннями наведених вище норм спростовуються твердження прокурора, вказані в апеляційній скарзі, про те, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено, що пам'ятка культурної спадщини набуває такого статусу з моменту внесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Таким чином, оскільки прокурор не надав передбачених наведеними нормами належних доказів того, що об'єкт нерухомості по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку, який приватизований ПП «КСАС», занесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (облікова картка, паспорт, коротка історична довідка, акт технічного стану, довідка про майнову цінність об'єкта), оскільки відповідно до зазначених вище норм законодавства правовий статус пам'ятки об'єкт культурної спадщини набуває лише з моменту занесення його до цього Реєстру.

Крім того, як правильно врахував суд першої інстанції, в ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» міститься поняття «щойно виявлений об'єкт культурної спадщини», яким визначено об'єкт культурної спадщини, який внесено до Переліку об'єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.

Тобто щойно виявлений об'єкт культурної спадщини, який не внесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, не набув статусу пам'ятки національного чи місцевого значення і відповідно не є предметом регулювання Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини», а тому може бути приватизованим у встановленому законодавством порядку.

Водночас відповідно до положень Закону України «Про Перелік пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації», який набув чинності 17.10.2008 року, в цей Перелік був включений житловий будинок початку ХХ століття по вул. М. Драгоманова, 1 в місті Луцьку.

Однак даний Закон був прийнятий і набув чинності після прийняття Луцькою міською радою оскаржуваного рішення, тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки нежитлове приміщення по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку на час прийняття цього рішення не мало статусу пам'ятки архітектури місцевого значення, відповідач правомірно включив частину цього приміщення в перелік об'єктів, які підлягають приватизації.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що викладені в позовній заяві твердження прокурора є необґрунтованими і не становлять підстав для скасування рішення Луцької міської ради від 18.04.2005 року № 23/17 «Про перелік об'єктів, які підлягають приватизації» в частині включення до цього Переліку нежитлового приміщення по вул. М.Драгоманова, 1 в м. Луцьку.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора міста Луцька залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року у справі № 2а-1146/11/0370 за позовом прокурора міста Луцька до Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне підприємство «КСАС», про скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді І.В. Глушко

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 29.06.2015 року