Справа № 826/2613/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2613/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва до публічного акціонерного товариства Київський завод реактивів, індикаторів та аналітичних препаратів «РІАП» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м (далі - Позивач, Управління) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства Київський завод реактивів, індикаторів та аналітичних препаратів «РІАП» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗ РІАП») про стягнення 4 916,34 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішення, яке набрало законної сили, встановлено факт відсутності на підприємстві наукових підрозділів, відтак, на думку Окружного адміністративного суду м. Києва, підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення фактичних витрат на виплату і доставку пенсій науковому працівнику відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує на неповне дослідження судом всіх фактичних обставин справи та перевірку їх доказами, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за наслідкам перевірки Управлінням питання щодо правильності нарахування та відшкодування ПАТ «КЗ РІАП» фактичних витрат на виплату і доставку пенсій науковим працівникам визначено, що за період з 01.11.2014 року по 31.12.2014 року сума боргу Відповідача складає 4 916,34 грн.

Так, на адресу ПАТ «КЗ РІАП» Позивачем направлено лист від 27.11.2014 року №17167/010 з повідомленням про необхідність сплати суми витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, за листопад 2014 року на суму 2 459,07 грн.

Крім того, 22.12.2014 року на адресу Відповідача Управлінням направлено лист №18579/010 з повідомленням про необхідність сплати суми витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, за грудень 2014 року на суму 2 457,27 грн.

У зв'язку з тим, що заборгованість перед Управлінням станом на лютий 2015 року ПАТ «КЗ РІАП» не сплачена, Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Поряд з цим, у ході розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що зі змісту рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2005 року, яке набрало законної сили, вбачається, що ДП «КЗ «РІАП» та ВАТ «КЗ «РІАП» протягом всього часу функціонування займалося виключно виробничою діяльністю і в своєму складі наукових підрозділів не мало. Відтак Окружний адміністративний суд м. Києва погодився з доводами Відповідача про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки викладена довідці від 06.11.2002 року №02/895 інформація, що стала підставою для призначення ОСОБА_3 наукової пенсії, не відповідає дійсності. Крім того, вказана довідка відкликана ПАТ «КЗ РІАП» листами від 03.12.2014 року №П/592 та від 29.12.2014 року №П/624.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 1, 4, 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», прийшов до висновку, що оскільки матеріалами справи не підтверджується факт зайняття ОСОБА_3 науковою діяльністю у період роботи на підприємстві, підстави для задоволення позову відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (далі - Закон) визначає правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку науково-технічної сфери, створює умови для наукової і науково-технічної діяльності, забезпечення потреб суспільства і держави у технологічному розвитку.

Відповідно до абз. 10 ст. 1 Закону що науковим працівником є вчений, який за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно займається науковою, науково-технічною, науково-організаційною або науково-педагогічною діяльністю та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації. Вченим - є фізична особа, яка має повну вишу освіту та проводить фундаментальні та (або) прикладні наукові дослідження і отримує наукові та (або) науково-технічні результати.

Згідно ст. 4 Закону суб'єктами наукової і науково-технічної діяльності, на яких розповсюджується дія даного закону є: вчені, наукові працівники, науково-педагогічні працівники, а також наукові установи, наукові організації, вищі навчальні заклади, громадські організації у науковій та науково-технічній діяльності.

Частиною 2 статті 24 цього вказаного Закону передбачено, що пенсія науковому (науково-педагогічно працівнику призначається при досягненні пенсійного віку і за наявності відповідного стажу наукової роботи. Для обчислення пенсії враховується заробітна плата наукового (науково-педагогічного) працівника за основним місцем роботи за весь період страхового стажу на посадах наукового (науково-педагогічного) працівника.

Приписи ч. 9 ст. 24 Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність" різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів державного бюджету; для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом; для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Як вірно вказав суд першої інстанції, в обґрунтування правомірності заявлених вимог, Позивач посилається на довідку ВАТ «Київського заводу «РІАП» від 06.11.2002 року №02/895 (а.с. 68), видану ОСОБА_3 на підтвердження наявності в останнього наукового стажу на посадах наукового працівника.

Водночас, Окружний адміністративний суд м. Києва обґрунтовано наголосив на тому, що зі змісту наявної у матеріалах справи копії рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2005 року у справі №2-5020 (а.с. 38) за позовом ОСОБА_5 до ВАТ «КЗ «РІАП», третя особа - УПФ України в Оболонському районі м. Києва, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.02.2006 року (а.с. 39-40) та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12.06.2007 року (а.с. 41), вбачається, що у ході судового розгляду було встановлено, що ДП «Київський завод «РІАП» та ВАТ «Київський завод РІАП», правонаступником яких є Відповідач, протягом всього часу існування займався виключно виробничою діяльністю і в своєму складі наукових підрозділів не мав.

При цьому, на думку колегії суддів, аналогічний висновок випливає також зі змісту наявної у матеріалах справи копії довідки Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном Агентства держмайна України від 05.11.2013 року №354/Упр (а.с. 42), в якій зазначено, що розробкою складу, технології отримання та нормативної документації займалися працівники ДП «УкрДержНДІ пластмас», які в подальшому впроваджували технологію отримання затверджувачів та освоювали їх виробництво у цехах Київського заводу «РІАП».

Крім того, наявні у матеріалах справи докази, зокрема, копії: акту службового розслідування щодо походження довідки №02/895 від 06.11.2002 року (а.с. 105-106), письмових пояснення працівників ПАТ «КЗ РІАП» (а.с. 123-125), а також копії контракту від 24.03.1994 року №3/178, який було укладено між ОСОБА_3, призначеним на посаду директора Київського заводу хімічних реактивів індикаторів та аналітичних препаратів «РІАП», та Міністерством промисловості України (а.с. 115-117), свідчать, що довідка від 06.11.2002 року №02/895 Відповідачем не видавалась, а до трудових обов'язків ОСОБА_3 під час його роботи не входило проведення науково-організаційної діяльності.

Відтак посилання Апелянта на те, що судом першої інстанції було безпідставно відхилено довідку від 06.11.2002 року №02/895 як належний доказ обґрунтованості позовних вимог, колегією суддів оцінюється критично як таке, що наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується.

Крім іншого, як вірно встановив суд першої інстанції, з приводу факту підроблення довідки від 06.11.2002 року №02/895 РУ ГУ МВС в Оболонському районі за заявою ПАТ «КЗ РІАП» внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (а.с. 21).

Твердження Апелянта про те, що наявна у матеріалах копія листа Міністерства промислової політики України від 06.09.2002 року №01/6-1-933 (а.с. 76-77) є безумовним підтвердженням функціонування на підприємстві наукового підрозділу судовою колегією оцінюється критично з огляду на те, що надання у вказаному листі визначення центральної заводської лабораторії, викладеного в довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників, жодним чином не свідчить про те, що саме такий підрозділів з відповідними функціональними обов'язками був створений у Відповідача у період роботи ОСОБА_3 на займаних посадах.

Крім іншого, колегія суддів наголошує, що в матеріалах справи наявні копії судових рішень, ухвалених за результатами розгляду адміністративних позовів УПФ України в Оболонському районі м. Києва до ВАТ «КЗ РІАП» про стягнення заборгованості з відшкодування різниці фактичних витрат на виплату пенсії, призначеної працівникові заводу відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленої згідно з іншими законодавчими актами, на яку має право працівник Відповідача, якими у задоволенні позовів відмовлено з огляду на відсутність необхідних підстав.

Враховуючи преюдиційність судових рішень, якими встановлено обставини, що мають значення для вирішення спору між Управлінням та ПАТ «КЗ РІАП», суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність покладення на Відповідача обов'язку з відшкодування різниці фактичних витрат на виплату пенсії, призначеної згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленої згідно з іншими законодавчими актами за листопад - грудень 2014 року у розмірі 4 916,34 грн..

Аналогічна позиція випливає зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.12.2014 року у справі К/800/33733/14.

При цьому, відхиляючи в якості доказів правомірності позиції Апелянта наявні у матеріалах справи копії судових рішень, якими задоволено позовні вимоги Управління до ПАТ «КЗ РІАП», судова колегія виходить з того, що, як вже було зазначено раніше, матеріалами справи, на думку суду апеляційної інстанції, підтверджується помилковість позиції Управління щодо наявність правових підстав для стягнення коштів з Відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва до публічного акціонерного товариства Київський завод реактивів, індикаторів та аналітичних препаратів «РІАП» про стягнення заборгованості - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.