Справа № 810/6693/14
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Київ К/800/21874/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Веденяпіна О.А, Зайцева М.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа відпочинку»

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року

у справі № 810/6693/14

за позовом Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа відпочинку»

про стягнення податкової заборгованості, -

встановив:

Миколаївська ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області звернулась до суду з позовом до ТОВ «Мережа відпочинку» про стягнення податкової заборгованості в сумі 98140,06 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01 жовтня 2014 року).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року, позов Миколаївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області задоволено. Стягнуто з ТОВ «Мережа відпочинку» до Державного бюджету України в особі Миколаївська ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області заборгованість у сумі 98140,06 грн.

У касаційній скарзі ТОВ «Мережа відпочинку» посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225-229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Мережа відпочинку» до Миколаївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), в якій відповідач самостійно зазначив суму яку необхідно сплатити за квітень 2014 року - серпень 2014 року на суму 99035,16 грн. Також, у відповідача була переплата у сумі 895,10 грн.

Однак, заборгованість у сумі 98140,06 грн. ТОВ «Мережа відпочинку» погашено не було.

Земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно пунктів 286.2, 286.3 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Пунктом 287.3 статті 283 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Підпунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, докази сплати самостійно визначених відповідачем в податковій декларації сум, в матеріалах справи відсутні, у зв'язку з чим, Миколаївською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області на адресу відповідача направлено податкову вимогу від 15 травня 2014 року форми «Ю» № 164-25.

Враховуючи, що вказана податкова вимога в адміністративному чи судового порядку оскаржена не була, як і несплата у встановлені законом строки узгодженої суми податкового зобов'язання, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, що вказана сума заборгованості підлягає стягненню за рішенням суду шляхом стягнення коштів із рахунків у банках, обслуговуючих платника податків.

Щодо доводів викладених відповідачем в касаційній скарзі стосовно надіслання ним уточнюючих декларацій, в яких останній зменшив належну до сплати суму податкового зобов'язання, колегія суддів погоджується з їх безпідставністю, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 51 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Також, з аналізу вимог пункту 54.1 статті 54 та пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України вбачається, що у разі виникнення обставин після узгодження податкових зобов'язань, які дають підстави для висновку про допущені платником помилки у раніше поданих деклараціях, такі помилки можуть бути виправленні у встановленому законом порядку у межах встановленого законом граничного строку, а помилково сплачені до бюджету кошти - повернуті в установленому законом порядку.

Судами попередніх інстанцій досліджено долучені відповідачем, копії декларацій з плати за землю (земельний податок та/або оренда плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік з додатками, в яких відповідач зменшив належну до сплати суму податкового зобов'язання.

Однак, відповідно до опису вкладення у лист, зазначені декларації направленні на адресу Миколаївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області лише 11 лютого 2015 року, тобто після винесення податкової вимоги від 15 травня 2014 року форми «Ю» № 164-25 та звернення позивача до суду із вимогою щодо стягнення з відповідача узгодженої ним суми податкового зобов'язання у встановлені строки.

З урахуванням викладеного та з огляду на приписи підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, платник податків (відповідач) має право, зокрема, на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Норма пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України регулює термін подання заяв про повернення надміру сплачених грошових коштів або про їх відшкодування.

Єдиною перешкодою для здійснення позивачем дій щодо надання висновку про повернення відповідачу надміру сплаченого ним податку за землю у розумінні пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України, є наявність у платника податків податкового боргу, який підлягає погашенню у першочергову порядку порівняно з іншими напрямками повернення надміру сплачених коштів.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа відпочинку» відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев