Справа № 810/2588/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2015 року 810/2588/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Гузік М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до Державного підприємства "Зал офіційних делегацій" про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Київський міський центр зайнятості з позовом до Державного підприємства "Зал офіційних делегацій" про стягнення допомоги по безробіттю, виплаченої безробітному, у сумі 2828,90 грн. у зв'язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Працівник відповідача був звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату, став на облік як безробітний в органі зайнятості населення та отримував допомогу по безробіттю. У подальшому цей працівник звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі і внаслідок укладеної мирової угоди, визнаної судом, був поновлений на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв'язку з поновленням на роботі незаконно звільненого працівника згідно з рішенням суду сума коштів, виплачених цьому працівнику в якості допомоги по безробіттю, підлягає відшкодуванню працедавцем Фонду. Оскільки відповідач відмовився відшкодувати ці кошти добровільно, позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, простив суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що підстави для стягнення з нього коштів на користь Фонду відсутні, оскільки звільненого працівника поновлено на роботі на підставі мирової угоди, а не на підставі рішення суду. У судовому засіданні представники відповідача підтримали заперечення проти позову, просили відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Громадянка ОСОБА_1 працювала у Державному підприємстві "Зал офіційних делегацій" на посаді диспетчера, 23.01.2015 була звільнена з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП у зв'язку із скороченням штату.

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного центру зайнятості із заявою від 24.02.2015 про надання їй статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

Орган зайнятості населення визнав за ОСОБА_1 статус безробітної та у період з 03.03.2015 по 20.03.2015 виплатив їй допомогу по безробіттю у загальній сумі 2828,90 грн. (довідка від 21.04.2015 № 1641, видана Деснянським районним центром зайнятості).

У цей же час ОСОБА_1, не погоджуючись із своїм звільненням, звернулась до Бориспільського міськрайонного суду з позовом до Державного підприємства "Зал офіційних делегацій" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2015 в цивільній справі № 359/1933/15-ц суд визнав мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 і Державним підприємством "Зал офіційних делегацій", відповідно до якої: позивач ОСОБА_1 відмовляється від позовної вимоги про стягнення заробітної плати час вимушеного прогулу по цивільній справі № 359/1933/15-ц (провадження № 2/59/1013/2015); відповідач ДП «Зал офіційних делегацій» визнає позовну вимогу позивача про поновлення на роботі по цивільній справі № 359/1933/15-ц провадження № 2/59/1013/2015 та зобов'язується здійснити всі необхідні дії для поновлення ОСОБА_1 на посаді диспетчера.

Наказом Державного підприємства "Зал офіційних делегацій" від 09.04.2015 № 152/К ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді диспетчера на підставі укладеної мирової угоди від 23.03.2015 та ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 359/1933/15-ц. У трудовій книжці ОСОБА_1 запис № 17 про її звільнення у зв'язку із скороченням штату визнано недійсним.

У квітні 2015 року Київський міський центр зайнятості звернувся до відповідача з претензією від 27.04.2015 № 19-4478 про відшкодування допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1, однак відповідач листом від 06.05.2015 № 432 відмовився відшкодовувати Фонду виплачені кошти з тих підстав, що рішення суду про поновлення безробітного на роботі немає, тому й відсутні підстави для стягнення з працедавця виплачених коштів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його захисту від безробіття, засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються законами України від 05.07.2012 № 5067-VI "Про зайнятість населення" та від 02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

В силу статті 5 Закону № 5067-VI держава гарантує у сфері зайнятості, зокрема, соціальний захист у разі настання безробіття.

Відповідно до статті 9 Закону № 5067-VI кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом участі в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

Згідно із статтею 2 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI "Про зайнятість населення" безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Так, в силу положень статті 44 Закону № 5067-VI зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Статтею 7 Закону України від 02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності, є одним з видів забезпечення, що надається застрахованим особам Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в разі настання страхового випадку (безробіття).

Відповідно до статті 31 Закону № 1533-III виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до статті 50 Закону № 5067-VI роботодавці беруть участь у здійсненні заходів щодо забезпечення зайнятості населення шляхом додержання вимог законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

В силу положень частини четвертої статті 35 Закону № 1533-III із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

З аналізу положень статті 35 Закону № 1533-III убачається, що ключовим критерієм для визначення підстав для стягнення з працедавця суми допомоги по безробіттю (соціального забезпечення), виплаченої на корить застрахованої особи, є неправомірне звільнення особи та подальше її поновлення на роботі, або інші передбачені законом неправомірні дії чи бездіяльність працедавця. При цьому, висновок про неправомірність такого звільнення працівника може ґрунтуватися не лише на підставі рішення суду, а й випливати з інших актів: рішень комісій по трудовим спорам, рішень третейських судів, ґрунтуватися на добровільному визнанні працедавцем факту неправомірного звільнення або вбачитися із змісту мирової угоди, укладеної з працівником.

Суд зазначає, що положення частини четвертої статті 35 Закону України від 02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" мають тлумачитися розширено, адже держава в особі Фонду не повинна нести фінансовий тягар на виплату допомоги по безробіттю, що спричинене неправомірним звільненням чи іншими неправомірними діями або бездіяльністю працедавця.

У справі, що розглядалась, судом встановлено, що ОСОБА_1 була поновлена на роботі в ДП "Зал офіційних делегацій" внаслідок укладення мирової угоди, визнаної судом під час розгляду цивільної справи за її позовом до працедавця про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 175 Цивільного процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Предметом вказаної угоди є саме поновлення ОСОБА_1 на роботі (а не прийняття її на роботу знову) та питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 була поновлена на роботі, запис у трудовій книжці про її звільнення був визнаний недійсним, а у період між звільненням ОСОБА_1 та її поновленням на роботі Фонд здійснював виплату цій особі допомоги по безробіттю.

Таким чином, внаслідок укладеної мирової угоди у юридичному вимірі відбулось поновлення сторін у попередньому стані (реституція): звільнення ОСОБА_1 начебто ніколи не відбувалось, запис про звільнення є недійсним, таким чином, перерва у трудових відносинах відсутня. Однак, заробітна плата за час, коли ОСОБА_1 не виходила на роботу (вимушений прогул) через суперечку з працедавцем їй не виплачувалась, а матеріальне забезпечення цієї особи здійснювалось Фондом шляхом виплати допомоги по безробіттю.

Суд зазначає, що за таких обставин працедавець має відшкодувати Фонду витрати, понесені на виплату допомоги по безробіттю вказаній особі, адже виплата Фондом цих коштів є наслідком дій працедавця, результат яких він анулював через укладення мирової угоди.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Позивач не надав суду доказів понесення ним яких-небудь судових витрат, тому такі витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Зал офіційних делегацій" на користь Київського міського центру зайнятості кошти допомоги по безробіттю, виплачені безробітному, поновленому на роботі, у сумі 2828 (дві тисячі вісімсот двадцять вісім) гривень 90 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - "10" липня 2015 р.