Справа № 825/1322/15-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1322/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.В. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаряБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М Приходько К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним висновку акту, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року ФОП ОСОБА_5 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Козелецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області в якому просив визнати протиправним висновок акту від 10.03.2015 № 311/17- «Про перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання платником податків щодо наявності у ФОП ОСОБА_5 узгодженого зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб»; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.03.2015 № 0 та № 0.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Козелецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області від 10.03.2015 № 0 та № 0.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів вважає за можливе переглянути постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_5, оскільки останнім апеляційна скарга щодо відмови в задоволенні позовних вимог не подавалася.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_5 (ЄДРПОУ НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 22.05.2012, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії НОМЕР_2 (а.с.11), є платником єдиного податку з 24.05.2012 зі ставкою єдиного податку 5%, що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_3 (а.с.12).

Позивачем було подано податкові декларації по єдиному податку (а.с.13-19, 41-46).

10.03.2015 Козелецькою ОДПІ було проведено перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання платником податку, за результатом якої було складено акт № 331/17- (а.с.10) в якому зафіксовано порушення позивачем термінів сплати, що встановлені п. 122.1 ст. 122, п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного акту перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.03.2015 № 0 та № 0.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1, статті 62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Згідно з пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу ДПС рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77-78 цього Кодексу. Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений ст. 78 ПК України.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, в порушення вищезазначених норм податковим органом не приймалось рішення керівником податкового органу щодо проведення перевірки та не наведено жодних обставин для її проведення. Жодних доказів протилежного, відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду надано не було.

Крім того, навіть якщо дана перевірка була камеральною, про що в акті перевірки не зазначено, як не зазначено і де саме проводилась перевірка, податковим органом мало бути досліджено подані позивачем податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, про їх дослідження взагалі не зазначено в акті перевірки.

Згідно наданої відповідачем виписки з облікової картки платника податку ФОП ОСОБА_5 у позивача станом на 02.02.2013 існувала переплата зі сплати єдиного податку в сумі 8 350,00 грн. (а.с.35).

Вказану переплату було списано на підставі поданої 06.02.2013 податкової декларації за 4 квартал 2012 року.

08.05.2013 позивачем було сплачено 18 780,00 грн., які були зараховані як переплата (авансовий внесок) з єдиного податку.

З вказаної суми переплати 20.05.2013 було списано 18 610,00 грн. єдиного податку за 1 квартал 2013 року.

14.08.2013 позивачем було перераховано 32 739,25 грн., які 19.08.2013 списано як єдиний податок за 2 квартал 2013 року.

08.10.2013 позивачем було перераховано 170,00 грн., які зараховано як переплата єдиного податку.

04.11.2013 позивачем подано податкову декларацію за 3 квартал 2013 року, згідно якої розмір нарахованого єдиного податку становив 11 265,00 грн.

Отже, сума погоджених зобов'язань позивача з єдиного податку з урахуванням здійсненої переплати (авансового внеску) на 20.11.2013 становила 11 095,00 грн.

02.12.2013 позивачем було перераховано 12 450,00 грн., з яких 11 095,00 грн. було списано у якості погашення недоїмки зі сплати єдиного податку за 3 квартал 2013 року та 30,82 грн. нарахованої згідно п. 129.4. ст. 129 ПК України пені за період прострочення з 20.11.2013 по 02.12.2013 з розрахунку 7,8% річних.

Станом на 03.12.2013 розмір переплати становив 1 324,18 грн.

06.02.2014 позивачем подана декларація, згідно якої, за 4 квартал 2013 року підлягало до сплати 7 725,00 грн. єдиного податку.

На день сплати єдиного податку за 4 квартал 2013 року 19.02.2014, з урахуванням авансового платежу (переплати) в сумі 1 324,18 грн., позивач мав перерахувати до бюджету 6 400,82 грн. погодженого зобов'язання з єдиного податку.

20.02.2014 позивачем було сплачено на визначений відповідачем рахунок у Держказначействі 6 388,93 грн.

Зарахування вказаної суми відбулось лише 09.07.2014 за результатами звернення позивача до управління Держказначейства та направлення платежу за правильними реквізитами.

У зв'язку з простроченням сплати вказаної суми позивачу згідно п. 129.4 ст. 129 ПК України була нарахована пеня в розмірі 28,11 грн.

Відповідно до поданої 16.04.2014 декларації за 1 квартал 2014 року до сплати підлягало 960,00 грн. єдиного податку.

20.05.2014 позивачем було перераховано 1 000,00 грн., які мали бути списані в погашення податкового боргу.

Згідно поданої 09.07.2014 декларації за 2 квартал 2014 року до сплати підлягало 25,00 грн. єдиного податку.

Вказана сума 25,00 грн. була сплачена позивачем 09.07.2014 (а.с.34).

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України, після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Відповідно до п. 129.4 ст. 129 ПК України, пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Згідно з п. 115.1 ст. 115 ПК України, у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.

Відповідно до пункту 116.2 ст. 116 ПК України, за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.

Як вбачається з облікових карт єдиного платника податку, до позивача було двічі застосовано фінансові санкції за несвоєчасне погашення узгодженого грошового зобов'язання шляхом нарахування пені на суму податкового боргу з моменту виникнення і до моменту його погашення.

Таким чином, відповідно до п. 116.2 ст. 116 ПК України, застосування податковим органом пені за прострочення позивачем строків оплати податкового богу з єдиного податку виключає повторне застосування штрафних (фінансових) санкцій за вказані порушення.

Однак, з наданих розрахунків вбачається, що після винесення податкових повідомлень-рішень від 10.03.2014 відповідач нарахував позивачеві 2 581,66 грн. штрафу, а саме:

24.03.2015 - 1 109,50 грн., що становить 10% простроченого з 20.11.2013 по 03.12.2013 узгодженого зобов'язання зі сплати 11 095,00 грн. згідно декларації від 04.11.2013;

24.03.2015 - 1 075,16 грн., що становить 20% простроченого з 20.02.2014 по 09.07.2014 узгодженого зобов'язання зі сплати 5 375,80 грн. згідно декларації від 06.02.2014;

24.03.2015 - 5,00 грн., що становить 20% простроченого з 20.02.2014 по 09.07.2014 узгодженого зобов'язання зі сплати 25,00 грн. згідно декларації від 06.02.2014;

24.03.2015 - 200,00 грн., що становить 20% простроченого з 20.02.2014 по 21.05.2014 узгодженого зобов'язання зі сплати 1 000,00 грн. згідно декларації від 06.02.2014;

24.03.2015 - 192,00 грн., що становить 20% простроченого з 21.05.2014 по 09.07.2014 узгодженого зобов'язання зі сплати 960,00 грн. згідно декларації від 16.04.2014 (а.с.31, 32, 33).

Як зазначено відповідачем у запереченнях проти позову, застосування вказаних штрафних санкцій обґрунтовано положеннями п. 295.3 ст. 295 ПК України щодо визначення строку сплати єдиного податку платниками третьої групи та застосування відповідальності за порушення таких строків у вигляді штрафу, передбаченого п. 126.1 ст. 126 ПК України.

В свою чергу, податковий орган в акті перевірки посилається на порушення термінів сплати, що встановлені п. 122.1 ст. 122, п. 126.1 ст. 126 ПК України.

Так, згідно з п. 122.1 ст. 122 ПК України, несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, єдиною підставою для нарахування позивачу штрафних санкцій в сумі 2 581,66 грн. податковий орган у акті перевірки (а.с.10) визначає несплату (неперерахування) позивачем авансових внесків єдиного податку, визначеного підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України.

Однак, дія підпункту 1 п. 291.4 ст. 291 ПК України розповсюджується на суб'єктів першої групи платників єдиного податку, а саме фізичних осіб - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню.

Крім цього, дія підпункту 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України розповсюджується на суб'єктів другої групи платників єдиного податку, а саме фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства.

Згідно з п. 293.1 ст. 293 ПК України, ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Натомість, згідно підпункту 2) пп. 293.3.1 п. 293.1 ст. 293 ПК України, відсоткова ставка єдиного податку третьої і четвертої груп платників єдиного податку встановлюється у розмірі 5 відсотків доходу у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_5 зареєстрований в якості платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% від отриманого доходу (а.с.12).

Таким чином, з огляду на обрану систему оподаткування ФОП ОСОБА_5, як платника єдиного податку третьої групи за ставкою, встановленою у відсотках до доходу, дія підпунктів 1 і 2 пункту 291.4 ст. 291, п. 122.1 ст. 122 Податкового кодексу України щодо здійснення авансових платежів за фіксованою ставкою на позивача не може бути розповсюджена.

Разом з тим, безпідставним є висновок акту перевірки про наявність у позивача узгодженого податкового зобов'язання зі сплати єдиного податку та викладені в податкових повідомленнях-рішеннях посилання на та такі суми погодженого зобов'язання, а саме: 7 360,80 грн. та 11 095 грн.

Згідно наданих суду заперечень, відповідачем не заперечується, що ФОП ОСОБА_5 зареєстрований в якості платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% від отриманого доходу, не заперечується й відсутність у позивача несплачених узгоджених податкових зобов'язань зі сплати єдиного податку (недоїмки) на день проведення перевірки.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Норми вищезазначеної статті чітко встановлюють види податків за несплату яких платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, єдиний податок до таких не відноситься.

Пунктом 291.2 ст. 291 ПК України передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно п. 10.1 ст. 10 ПК України, єдиний податок належить до місцевих податків.

Згідно пп. 1), 2) п. 297.1 ст. 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на прибуток підприємств та податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою.

Натомість, за змістом п.п. 1) п. 297.1 ст. 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на прибуток підприємств.

Отже, як вбачається, єдиний податок замінює собою податок на прибуток підприємств та податок на доходи фізичних осіб-підприємців третьої групи.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Таким чином, у визначених ст. 126 ПК України розмірах штрафні (фінансові) санкції застосовуються до платників податку на прибуток підприємств, який має іншу правову природу, ніж єдиний податок фізичних осіб-підприємців.

Системний аналіз вказаних положень податкового законодавства, дає підстави колегії суддів дійти висновку, що для платників єдиного податку третьої групи, Податковим кодексом України не передбачено застосування відповідальності у вигляді штрафу за прострочення строку оплати узгодженого зобов'язання зі сплати єдиного податку.

Крім цього, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем протиправно не було дотримано строк на адміністративне оскарження висновків акту, визначений ст. 56 ПК України, а саме: акт перевірки складено 10.03.2015, в той же день було винесено і оскаржувані податкові повідомлення-рішення, чим фактично позбавлено платника податків захисту своїх прав у адміністративному порядку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно винесено податкові повідомлення-рішення від 10.03.2015 № 0, № 0, які підлягають скасуванню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 10.07.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.