Справа № 822/1948/15
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2015-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1948/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 представника відповідача ОСОБА_5М
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_6 районної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_6 районної державної адміністрації, в якому, з урахуванням заяв, про додаткове обґрунтування позовних вимог вх.№16494 від 02.06.2015 року, про додаткове обґрунтування позовних вимог вх.№18293 від 15.06.2015 року та про уточнення позовних вимог вх.№18719 від 18.06.2015 року, просить визнати протиправним та скасувати наказ директора ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді №18-к від 10.07.2014 року про звільнення її з посади головного спеціаліста - головного бухгалтера ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, поновити на посаді головного спеціаліста - головного бухгалтера та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 17.01.2014 року по день ухвалення судового рішення.

Вважає, що наказ №18-к від 10.07.2014 року прийнятий відповідачем з порушенням ст.149 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка визначає порядок застосування дисциплінарних стягнень, ч.3 ст.40 КЗпП України, яка містить заборону щодо звільнення працівників в період тимчасової непрацездатності, п.15 Порядку погодження призначення на посаду та звільнення з посади головного бухгалтера бюджетної установи, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 214 від 21.02.2011 року, яким передбачене право головного бухгалтера бюджетної установи на заперечення під час звільнення, п.9 постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.2011 року «Про затвердження Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, яким передбачено погодження звільнення головою та головним бухгалтером ОСОБА_6 районної державної адміністрації.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки наказ №18-к від 10.07.2014 року про звільнення позивача з посади головного спеціаліста - головного бухгалтера прийнятий у відповідності до вимог бюджетного та трудового законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з урахуванням наведеного нижче.

Суд встановив, що позивач - ОСОБА_3 наказом № 15-к від 30.08.2005 року призначена на посаду головного спеціаліста - головного бухгалтера ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_6 районної державної адміністрації. Присягу державного службовця ОСОБА_3 прийняла 30.08.2005 року, що підтверджується записом у трудовій книжці під № 5 від 30.08.2005 року.

18.11.2013 року відповідачем прийнятий наказ № 32-к про звільнення позивача з посади головного спеціаліста - головного бухгалтера. Підставою звільнення стало систематичне невиконання службових обов'язків без поважних причин, покладених на позивача трудовим договором, згідно п.3 ст.40 КЗпП України, який позивач оскаржила до суду.

Постановою від 16 січня 2014 року по справі № 822/4726/13-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.03.2014 року, Хмельницький окружний адміністративний суд визнав протиправним та скасував наказ ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_6 районної державної адміністрації №32-к від 18 листопада 2013 року про звільнення ОСОБА_3, поновив її на посаді головного спеціаліста - головного бухгалтера ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_6 районної державної адміністрації та зобовязав ОСОБА_6 районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_6 районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2013 року по 16 січня 2014 року включно. Постанова в частині поновлення на посаді та зобовязання нарахувати та виплатити середньомісячний заробіток у межах суми стягнення за один місяць допущена судом до негайного виконання.

На виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суд від 16 січня 2014 року по справі № 822/4726/13-а, ОСОБА_6 районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_6 районної державної адміністрації наказом №6-к від 21.01.2014 року поновив ОСОБА_3 на посаді головного спеціаліста - головного бухгалтера ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Наказ №6-к від 21.01.2014 року видала виконуюча обов»язки директора ОСОБА_6 районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_7 на підставі наказу директора ОСОБА_8Калінки №1-к від 08.01.2014 року, у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю останньої (листок непрацездатності від 08.01.2014 року №879473 за період з 08.01.2014 року по 28.01.2014 року).

Супровідним листом №211 від 27.01.2014 року відповідач надіслав наказ №6 - к від 21.01.2014 року на адресу позивача. Зазначений наказ ОСОБА_3 отримала 29.01.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про його вручення, а також позивачем і її представником в судовому засіданні.

Листом №484 від 03.02.2014 року ОСОБА_6 районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді повідомив Хмельницький окружний адміністративний суд про виконання постанови від 16 січня 2014 року по справі № 822/4726/13-а та надіслав копію наказу №6 - к від 21.01.2014 року про поновлення ОСОБА_3 на посаді.

Отримавши копію наказу №6-к від 21.01.2014 року про поновлення на посаді головного спеціаліста - головного бухгалтера ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, ОСОБА_3 листом від 05.02.2014 року повідомила відповідача про перебування на амбулаторному лікуванні та зазначила, що вказаний наказ виданий з багатьма порушеннями, що вказує на неможливість його виконання.

Протягом лютого-липня 2014 року ОСОБА_3 в ОСОБА_6 районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді не з»явилась та не приступила до виконання посадових обов»язків головного бухгалтера центру. У зв»язку з її відсутністю на робочому місці відповідачем неодноразово складались акти про її відсутність на робочому місці (акти від 11.02.2014 року, від 20.03.2014 року, від 23.04.2014 року, від 30.05.2014 року, від 19.06.2014 року та від 07.07.2014 року).

Відповідач неодноразово звертався до ОСОБА_3 з листами про необхідність надання пояснень щодо причин триваючої відсутності на робочому місці та підтверджуючих документів (листи №28 від 03.02.2014 року, №54 від 21.02.214 року, №88 від 24.03.2014 року, від 24.04.2014 року, №182 від 02.06.2014 року, і №248 від 07.07.2014 року.

Крім того, листом №162 від 21.05.2014 року відповідач повідомив ОСОБА_3 про необхідність терміново з»явитись в ОСОБА_6 відділення Шепетівської ОДПІ для подачі уточнюючих даних податкової звітності 1-ДФ ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за 1-3 квартали 2013 року. На вказаний лист позивач відповіла відмовою (лист вх. №151 від 28.05.2015 року).

На звернення відповідача щодо надання пояснень про причини відсутності на робочому місці позивач відповіді не надала та на робочому місці не з»явилась.

30.05.2014 року директор ОСОБА_6 районного центру звернувся до профспілкового комітету ОСОБА_8 з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста - головного бухгалтера на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. На засіданні 02.06.2014 року профспілковий комітет прийняв рішення про надання попередньої згоди на звільнення ОСОБА_3 за прогули, вчинені в період з 21.01.2014 року по 02.06.2014 року на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

02.06.2014 року за вих. №183 відповідач надіслав начальнику УДКС в ОСОБА_6 районі Подання про звільнення ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста - головного бухгалтера ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, до якого додав проект відповідного наказу. Розглянувши подані документи, УДКС в ОСОБА_6 районі склало Висновок від 02.07.2014 року №5 про погодження звільнення та надіслало його відповідачу супровідним листом №01-17/582 від 03.07.2014 року.

Крім того, листом №252 від 10.07.2014 року відповідач звернувся до голови ОСОБА_6 РДА ОСОБА_9 з проханням погодити звільнення ОСОБА_3 на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Голова РДА відповідною візою на листі №252 вказав, що не заперечує проти звільнення.

Після отримання вказаних вище висновків та погоджень директор ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді видав наказ №18-к від 10.07.2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста - головного бухгалтера ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за прогули, вчинені в період з 21.01.2014 року по 02.06.2014 року на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Наказ №18-к від 10.07.2014 року ОСОБА_3 отримала поштою 15.07.2015 року та оскаржила його до суду. Суд вважає поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з зазначеним позовом.

Досліджуючи правомірність спірного наказу, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державну службу України" державний службовець, зокрема, повинен сумлінно виконувати свої службові обов'язки; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

В силу ст.10 Закону України "Про державну службу України" основними обов'язками державного службовця зокрема є: забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє та сумлінне виконання покладених на нього службових обов'язків.

У відповідності до ч.1 ст. 14 Закону України Про державну службу за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Суд встановив, що ОСОБА_3, отримавши наказ №6-к від 21.01.2014 року про поновлення на посаді головного спеціаліста - головного бухгалтера, не з»явилась на робочому місці та не приступила до виконання посадових обов»язків і майже шість місяців (в період з 21.01.2014 по 10.07.2014 року) була відсутня на роботі без поважних причин.

При цьому, позивач не надала суду жодних доказів існування протягом вказаного періоду обставин, які перешкоджали їй приступити до виконання посадових обов»язків.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: копіями актів про відсутність працівника та робочому місці, копіями листів ОСОБА_6 центральної районної лікарні №454 від 29.06.2014 року та ОСОБА_6 центру первинної медико-санітарної допомоги №436 від 29.05.2014 року, відповідно до яких ОСОБА_3 в період в період з 21.01.2014 року по 28.05.2014 року не перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, листами прокуратури Полонського району №97-33-14 від 04.07.2014 року і ОСОБА_6 райвідділу УМВС у Хмельницькій області №10-49 від 03.07.2014 року, відповідно до яких ОСОБА_3 в період з 01.02.2014 року по 03.07.2014 року зі скаргами щодо створення перешкод при поновленні її на посаді не зверталась.

Надана позивачем копія Висновку дільничого інспектора Полонського РВ УМВС України в Хмельницькій області від 01.04.2015 року, в якому зі слів ОСОБА_3 інспектор зазначив, що остання зявлялась до в.о. головного бухгалтера центру у березні 2014 року з метою отримання довідки про заробітку плату, підтверджує той факт, що позивач не мала намірів приступати до виконання посадових обов»язків після поновлення її на посаді відповідно до наказу №6-к від 21.01.2014 року.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника, як вид дисциплінарного стягнення, може бути застосовано звільнення (п.2 ч.1 ).

За змістом п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відтак, відсутність позивача на робочому місці без поважних причин в період з 21.01.2014 по 10.07.2014 року є підставою для застосування до неї дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

В силу ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Частиною 1 ст. 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Вирішуючи питання щодо застосування дисциплінарного стягнення відповідач надіслав ОСОБА_3 листи з проханням надати пояснення щодо причин триваючої відсутності на робочому місці та підтверджуючих документів №182 від 02.06.2014 року, і №248 від 07.07.2014 року, отримавши які позивач на роботу не з»явилась та не надала жодних пояснень, в тому числі письмових, з обгрунуванням причин відсутності на робочому місці.

Оскільки ч. 1 ст. 149 КЗпП України передбачає обов»язок власника або уповноваженого ним органу вимагати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, а не отримати їх, то, надіславши вказані звернення, відповідач виконав вимоги вказаної норми, які є передумовою звільнення.

Відповідно до ч.3 ст.56 Бюджетного кодексу України призначення та звільнення головного бухгалтера бюджетної установи здійснюються за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, відповідно до законодавства про працю з урахуванням типових професійно-кваліфікаційних характеристик головного бухгалтера бюджетної установи, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п.13, 14, 16 Порядку погодження призначення на посаду та звільнення з посади головного бухгалтера бюджетної установи, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 214 від 21.02.2011 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 березня 2011 р. за N 281/19019 (далі Порядок), редакції, що діяла на час існування спірних відносин, для погодження звільнення з посади головного бухгалтера керівником бюджетної установи надсилається до відповідного органу Державної казначейської служби України у порядку, визначеному у пункті 4 цього Порядку, подання щодо погодження звільнення з посади (далі - подання про звільнення) головного бухгалтера на наступний день після виникнення підстав для звільнення з посади, визначених законодавством.

У поданні про звільнення з посади головного бухгалтера обґрунтовуються обставини, що перешкоджають перебуванню цієї особи на займаній посаді, та до нього додаються: проект розпорядчого документа про звільнення з посади, завізований керівником бюджетної установи; заява особи про звільнення за власним бажанням або пояснення особи, яка звільняється за порушення трудової дисципліни; матеріали службового розслідування, медична довідка, інші документи, що безпосередньо стосуються питання (у разі потреби).

Висновок про погодження (відмову в погодженні) звільнення з посади головного бухгалтера, оформлений відповідно до пунктів 11, 15 цього Порядку, підписується керівником органу Державної казначейської служби України чи особою, яка виконує його обов'язки, реєструється у Журналі реєстрації висновків та надсилається органом Державної казначейської служби України із супровідним листом керівнику бюджетної установи з урахуванням дати звільнення, зазначеної у поданні про звільнення.

На підставі Подання відповідача від 02.06.2014 року №183 про звільнення ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста - головного бухгалтера ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді УДКС в ОСОБА_6 районі склало Висновок від 02.07.2014 року №5 про погодження звільнення та надіслало його відповідачу супровідним листом №01-17/582 від 03.07.2014 року.

Суд вважає необгрунтованим посилання позивача на порушення вимог п.15 Порядку, яким передбачене право головного бухгалтера на заперечення під час розгляду питання щодо надання висновку, оскільки зазначена норма регулює порядок розгляду подання про звільнення з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої статті 40 КЗпП України (виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці). Водночас суд враховує, що позивач не оскаржила дії УДКС в ОСОБА_6 районі щодо надання Висновку від 02.07.2014 року №5 про погодження звільнення її з посади головного спеціаліста - головного бухгалтера.

Пунктом 9 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, яким, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2011 року №59 в редакції, що діяла на час існування спірних відносин, передбачено, що звільнення головного бухгалтера бюджетної установи здійснюється за погодженням з керівником та головним бухгалтером бюджетної установи, якій підпорядкована бюджетна установа, у разі, коли така установа є розпорядником нижчого рівня коштів державного або місцевого бюджету.

На виконання п. 9 Типового положення листом №252 від 10.07.2014 року відповідач звернувся до голови ОСОБА_6 РДА ОСОБА_9 з проханням погодити звільнення ОСОБА_3 на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Голова РДА на вказаному зверненні наклав візу від 10.07.2014 року, зазначивши, що не заперечує проти звільнення. В судовому засіданні свідок ОСОБА_9, який у липні 2014 року займав посаду Голови ОСОБА_6 РДА, підтвердив факт погодження звільнення ОСОБА_3 та пояснив, що на дату звільнення позивача посада головного бухгалтера ОСОБА_6 районної державної адміністрації була вакантною.

ОСОБА_6 районної державної адміністрації від 23.06.2015 року №62/08-08-1534/2915 року, підписаний головою ОСОБА_6 РДА ОСОБА_10, яким останній повідомляє ОСОБА_3 про те, що погодження щодо її звільнення протягом 2014 року головою та головним бухгалтером РДА не надавалось, суд вважає неналежним доказом відсутності такого погодження, оскільки: ОСОБА_10 призначений на посаду голови ОСОБА_6 РДА у квітні 2015 року, до попереднього голови РДА (ОСОБА_9М.) задля отримання відповідної інформації про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 ОСОБА_10 не звертався, зазначена відповідь базується на відсутності вхідної реєстрації листа ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді №252 від 10.07.2014 року про надання згоди на звільнення. Однак, суд вважає, що порушення порядку реєстрації звернення не може слугувати доказом відсутності погодження звільнення ОСОБА_3 головою ОСОБА_6 РДА ОСОБА_9 Крім того, суд враховує, що законодавством не визначений порядок та форма погодження звільнення головного бухгалтера з керівником та головним бухгалтером бюджетної установи, якій підпорядкована бюджетна установа.

За змістом ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

В силу ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

В процесі судового розгляду спору суд встановив, що наказ №18-к від 10.07.2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста - головного бухгалтера ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за прогули, вчинені в період з 21.01.2014 року по 02.06.2014 року, на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України прийнятий за наявності попередньої згоди профспілкового комітету (рішення від 02.06.2014 року) та за погодженням з УДКС в ОСОБА_6 районі (Висновок від 02.07.2014 року №5) і голови ОСОБА_6 РДА ОСОБА_9 (10.07.2014 року).

Суд відхиляє як безпідставне, посилання ОСОБА_3 на порушення відповідачем під час її звільнення ч.3 ст.40 КЗпП України, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці у зв»язку з наведеним.

Наказом №6-к від 21.01.2014 року поновив ОСОБА_3 на посаді головного спеціаліста - головного бухгалтера ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Зазначений наказ позивач отримала 29.01.2014 року.

У відповідності до пп.1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року N 455, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 р. за N 1005/6196, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Тому, виписка з історії хвороби амбулаторного хворого, оформлена 05.06.2015 року, не може слугувати доказом тимчасової непрацездатності ОСОБА_3 і її неспроможності виконувати роботу, передбачену трудовим договором, а також не дає їй права не з»являтись на роботі. Зазначена виписка лише підтверджує факт звернення позивача до відповідних лікарів для обстеження.

Враховуючи викладене, суд вважає наказ №18-к від 10.07.2014 року прийнятий відповідачем з дотриманням вимог законодавства.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу починаючи з 17.01.2014 року по день ухвалення судового рішення, суд встановив, що на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року по справі № 822/4726/13-а, ОСОБА_6 районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_6 районної державної адміністрації нарахував та виплатив ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2013 року по 16 січня 2014 року включно.

Після поновлення на посаді відповідно до наказу №6-к від 21.01.2014 року ОСОБА_3 не з»явилась на роботі та не приступила до виконання посадових обов»язків без будь-яких поважних причин, що стало причиною для її звільнення. Відтак, підстави для виплати їй заробітної плати за час прогулів відсутні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем доведено правомірність оскаржуваного наказу, тому позовні вимоги про його скасування не підлягають до задоволення.

Керуючись Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України "Про державну службу», ст.ст. 11, 70, 94, 99, 158 - 163, 186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_6 районної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2015 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1