Справа № 826/9746/13-а
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 липня 2015 року № 826/9746/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С.,. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомКиївського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів
доКомунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва
про стягнення 63667,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом про стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році в розмірі 63667,80 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, адміністративний позов Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено повністю, стягнуто з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва (ідентифікаційний код 31776030) адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році в розмірі 63667,80 грн. (шістдесят три тисячі шістсот шістдесят сім грн. 80 коп.).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2015 року касаційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва - задоволено частково, Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 липня 2014 року та Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідач, надіслав письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи, просив розглядати справу, без його участі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив наступне.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходженням Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва, ідентифікаційний код 31776030, є: 02217, вул. Закревського, 15.

Судом встановлено, що відповідачем подано до Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2012 рік форми №10-ПІ, в якому зазначено: що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (код рядка 01) - 33 особи; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (код рядка 02) - 0 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (код рядка 03) - 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників (код рядка 04) - 2079,0 тис. грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника (код рядка 05) - 63000,00 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (код рядка 06) - 63000,00 грн.

Відповідно до розрахунків позовних вимог та розміру пені, сума штрафних санкцій за нестворені протягом 2012 року Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва робочі місця для працевлаштування інвалідів складає 63000,00 грн., пеня - 667,80 грн.

Оскільки, станом на час розгляду справи судом, адміністративно-господарські санкції та пеня відповідачем не сплачені, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Так, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 підставою для направлення адміністративної справи №826/9746/13-а слугувало наступне: «…Суд першої інстанції, без врахування зазначеного, розглядаючи справу по суті та задовольняючи позовні вимоги не дослідив, що адміністративно-господарські санкції в розмірі 63000 грн. та пеня в розмірі 667,80 грн. розраховані з урахуванням невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за весь 2012 році, а не лише за три місяці. Суд апеляційної інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, недоліків рішення суду першої інстанції не усунув. Від встановлення вказаних обставин та їх дослідження в судовому засіданні залежить правильність вирішення вимог позивача.»

Частиною 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити чи адміністративно-господарські санкції в розмірі 63000 грн. та пеня в розмірі 667,80 грн. розраховані з урахуванням невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за весь 2012 рік.

Вирішуючи спір по суті, судом враховуються вказані вище висновки Вищого адміністративного суду України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року №875-XII (з наступними змінами і доповненнями, далі - Закон №875-XII), з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Статтею 18 Закону №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя).

Як уже було встановлено судом, відповідачем було подано до Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2012 рік форми №10-ПІ, в якому, зокрема, зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (код рядка 01) - 33 особи; з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (код рядка 02) - 0 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (код рядка 03) - 1 особа.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Виходячи з середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва за 2012 рік - 33 особи, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на вказаному підприємстві протягом усього 2012 року становив 1 особу. Визначаючи норматив, судом враховано положення пункту 3.4. "Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року №42, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2007 року за №117/13384, відповідно до якого дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількості інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення). При цьому, суд не бере до уваги аргументи відповідача щодо скорочення штату працівників підприємства на одну посаду, оскільки вказана обставина не впливає на норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на вказаному підприємстві.

Відповідач зазначає, що протягом 2012 року ним дотримано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки у грудні 2011 року, січні 2012 року на підприємстві працювала особа, якій у відповідності до вимог чинного законодавства встановлено інвалідність, відтак звіти про наявність вакансій, у тому числі для інвалідів, за січень, лютий 2012 року до служби зайнятості підприємством не подавались, а в період з травня 2012 року по грудень 2012 року підприємством своєчасно подавались звіти до служби зайнятості з інформацією про наявність вакансій, у тому числі для інвалідів, проте такі особи для працевлаштування на підприємство центром зайнятості не направлялись.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу від 12.09.2011 №85-к відповідачем було прийнято на роботу ОСОБА_1 та звільнено з роботи 16.01.2012 наказом від 16.01.2012 №1-к. Довідкою серії КИЕ 1 №021816 та пенсійним посвідченням НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи. Також, відповідно до наказу від 11.12.2012 №85-к відповідачем прийнято на роботу 11.12.2012 ОСОБА_2, яка є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2 та довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №785602.

Враховуючи зазначене, з 17 січня 2012 року по 10 грудня 2012 року відповідачем не було працевлаштовано на підприємстві особу, якій відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

До матеріалів справи долучено звіти форми №3-ПН про наявність вакансій за травень-грудень 2012 року, в яких в рядку 15 зазначено про наявність вакансії для працевлаштування інваліда ІІІ групи.

Листом Деснянського районного центру зайнятості від 18.04.2013 №22-2531 підтверджується, що відповідачем у період з лютого по квітень 2012 року включно звіти про наявність вакансій до центру зайнятості не подавались.

Згідно з вимогами "Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом (абзац третій пункту 2).

Разом з тим, форму звіту про наявність вакансій було затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року №420, (чинним на час подання відповідачем звітів про наявність вакансій протягом 2012 року).

Як вбачається з пояснень відповідача, звіти з лютого по квітень 2012 року не подавались у зв'язку зі скороченням штатної чисельності працівників Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва.

Судом встановлено, що згідно з наказом від 21.03.2012 №28 скорочено двох бухгалтерів І категорії, провідного бухгалтера, прибиральника службового приміщення, разом 4 штатних одиниці. За висновком суду, наведена обставина не вплинула на обов'язок відповідача щодо вчинення дій з працевлаштування інвалідів, зокрема і стосовно подання звітів до центру зайнятості, оскільки середньооблікова кількість штатних працівників відповідача становила 33 особи.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У даному випадку виконанню відповідними органами обов'язку працевлаштувати інвалідів повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належить, зокрема, здійснення заходів із створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність вакантних посад для інвалідів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2013 року у справі № К/9991/2834/11, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2013 року у справі № К/9991/17676/11.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав обов'язок по здійсненню заходів зі створення робочих місць для інвалідів, покладений на нього законодавством, у повній мірі, оскільки ним у період з лютого по квітень 2012 року звіти про наявність вакансій до центру зайнятості не подавались.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було виконано протягом 2012 року вимоги Закону №875-XII щодо працевлаштування одного інваліда та не вжито всіх залежних від нього заходів щодо працевлаштування інвалідів, а саме з лютого по квітень 2012 року, оскільки відповідні звіти форми 3 ПН про наявність вакансій відповідачем до центру зайнятості за цей період не подавався.

Окружний адміністративний суд міста Києва надіслав Київському міському відділенню Фонду соціального захисту інвалідів судовий запит від 30.04.2015 року , в якому витребував помісячний розрахунок заборгованості по сплаті штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів за 2012 (адміністративно-господарські санкції в розмірі 63000 грн. та пеня в розмірі 667,80 грн. ) по Комунальному підприємству по утриманню житлового господарств "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва.

06 липня 2015 року від Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів прийшла відповідь на вищезазначений запит, з якої вбачається, що позивач не має можливості надати суду помісячний розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році, оскільки діюче законодавство не передбачає помісячного розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій та пені.

Враховуючи, що відповідачем не було виконано протягом 2012 року вимоги Закону №875-XII щодо працевлаштування одного інваліда та не вжито всіх залежних від нього заходів щодо працевлаштування інвалідів, а саме лише з лютого по квітень 2012 року, з метою недопущення гарантованих законом прав відповідача, шляхом стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 63000 грн. та пені в розмірі 667,80 грн., суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва (ідентифікаційний код 31776030) адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році в розмірі 15 916,95 грн.(63 667,80:12*3).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва (ідентифікаційний код 31776030) адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році в розмірі 15 916,95 грн. (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістнадцять гривень 95 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі відкладення складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.С. Мазур