Справа № 149/952/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/952/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес В.О.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

08 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Хмільницької міської ради на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Хмільницької міської ради, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання незаконними нормативних актів органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Виконавчого комітету Хмільницької міської ради, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання незаконними нормативних актів органу місцевого самоврядування. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішеннями виконкому Хмільницької міської ради № 67,68,69,70,71,72,73,74,75 від 27.02.2015 року було встановлено тарифи на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в режимі маршрутного таксі в місті Хмільнику, а також скасовано діючі тарифи на вказані перевезення, встановлені рішеннями виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 60 від 09.02.2011 року та №101 від 05.05.2014 року. 2 березня 2015 року виконавчим комітетом Хмільницької міської ради було внесено зміни до вищезазначених рішень (рішення №76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83). Вважаючи, що зазначені рішення прийняті з порушенням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" від 11.09. 2003 року, просив визнати їх незаконними.

Відповідно до постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22.05.2015 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін, треті особи не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на перебування представника відповідача на лікуванні.

Колегія суддів, оцінивши доводи заявленого клопотання, прийшла до висновку про відсутність підстав для його задоволення. Зокрема, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам). Законним представником органу, підприємства, установи, організації в суді є його керівник чи інша особа, уповноважена законом, положенням, статутом (ч. 7 ст. 56 КАС). Довіреності від імені органу, підприємства, установи, організації видаються за підписом керівника або іншої уповноваженої на те законом, положенням, статутом особи і засвідчуються печаткою цього органу. Таким чином, законодавством не обмежена можливість юридичної особи мати в суді кількох представників, надавши їм відповідні повноваження згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України. Відтак, зазначені в клопотанні причини неявки в судове засідання, зважаючи на їх непідтвердження жодними доказами, не можуть бути визнані судом поважними, а клопотання не підлягає задоволенню.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, відповідачем були прийняті оскаржувані рішення:

№ 67 «Про встановлення ФОП ОСОБА_10 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №1, №2, №4, №5 загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику» від 27 лютого 2015 року;

рішення № 68 "Про встановлення ФОП ОСОБА_3 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах А. №2, №3, загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику" від 27 лютого 2015 року;

рішення № 69 "Про встановлення ФОП ОСОБА_4 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №1, №3, загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику" від 27 лютого 2015 року;

рішення № 70 "Про встановлення ФОП ОСОБА_11 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №2, №3, загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику" від 27 лютого 2015 року;

рішення № 71 "Про становлення ФОП ОСОБА_6 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №2, №3, загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику" від 27 лютого 2015 року;

рішення № 72 "Про встановлення ФОП ОСОБА_7 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №3, 25, загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику" від 27 лютого 2015 року;

рішення № 73 "Про встановлення ФОП ОСОБА_8 тарифу на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті №5 загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику від 27 лютого 2015 року";

рішення № 74 Про встановлення ФОП ОСОБА_9 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №1, №6 загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику" від 27 лютого 2015 року (а.с. 53-64).

Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 75 від 27.02.2015 року визнано такими що втратили чинність рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 60 від 09.02.2011 року "Про погодження вартості проїзду на міських маршрутах загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику" та рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 101 від 05.05.2014 року "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 60 від 02.2011 року " (а.с.66).

Виконавчим комітетом Хмільницької міської ради були прийняті також рішення::

№ 76 від 02.03.2015 року "Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від року № 68 "Про встановлення ФОП ОСОБА_3 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №1, №2, №3, загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику";

рішення № 77 від 02.03.2015 року «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 27.02.2015 року № 69 "Про встановлення ФОП ОСОБА_4 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №1, №3, загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику»;

рішення № 78 від 02.03.2015 року "Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 27.02.2015 року № 70 "Про встановлення ФОП ОСОБА_11 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах № 2, № З, загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику";

рішення № 79 від 02.03.2015 року "Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від року № 71 "Про встановлення ФОП ОСОБА_6 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №2, №3, загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику";

рішення № 80 від 02.03.2015 року «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 27.02.2015 року № 72 "Про встановлення ФОП ОСОБА_7 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №3, №5, загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику";

рішення № 81 від 02.03.2015 року "Про внесення змін до рішення тонкому міської ради від 27.02.2015 року № 73 "Про встановлення ФОП ОСОБА_8 тарифу на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті № 5 загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику";

рішення № 82 від 02.03.2015 року "Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 27.02.2015 року № 67 "Про встановлення ФОП ОСОБА_10 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №1, №2, №4, №5 загального користування в жимі маршрутного таксі у місті Хмільнику";

рішення № 83 від 02.03.2015 року "Про несення змін до рішення виконкому міської ради від 27.02.2015 року № 74 "Про встановлення ФОП ОСОБА_9 тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах №1, № 6 загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику", якими було внесено зміни щодо розміру тарифів на перевезення пасажирів (а.с. 69-76).

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" від 11.09.2003 року № 1160-IV, органи місцевого самоврядування є регуляторними органами, уповноваженими приймати регуляторні акти.

Статтею 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" визначено, що регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; - прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за своїм змістом і суттю оскаржувані рішення спрямовані на правове регулювання господарських відносин між регуляторним органом, яким є виконавчий комітет Хмільницької міської ради, та суб'єктами господарювання, яким є фізичні особи підприємці - треті особи. Також вказані рішення встановлюють, змінюють норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб, і спрямовані на безпосереднє регулювання господарських відносин в частині визначення тарифів для пасажирів при здійсненні перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в режимі маршрутного таксі в місті Хмільнику.

Відповідно да підпункту 2 пункту "а" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги, в порядку і в межах, визначених законодавством. Проте наданні повноваження виконкомам місцевих рад, не звільняють їх від обов'язку приймати відповідні рішення також і з дотриманням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за своєю правовою природою оскаржувані рішення є регуляторними актами в розумінні статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Зазначені висновки підтверджуються і тим, що рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 123 гід 15.04.2015 року було затверджено доповнення до плану діяльності виконавчого комітету Хмільницької міської ради з підготовки проектів регуляторних актів на 2015 рік, де у пункті 5 визначено: "Про встановлення тарифів на перевезення пасажирів на міських маршрутах загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику", що опубліковане в № 14 (00181) газети "Я та місто" від 23.04.2015 року (а.с. 175,176).

Статтею 6 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" передбачено, що громадяни, суб'єкти господарювання, їх об'єднання та наукові установи, а також консультативно-дорадчі органи, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб'єктів господарювання, мають право подавати до регуляторних органів пропозиції про необхідність підготовки проектів регуляторних актів, а також про необхідність їх перегляду; у випадках, передбачених законодавством, брати участь у розробці проектів регуляторних актів; подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, пов'язаних з регуляторною діяльністю; бути залученими регуляторними органами до підготовки аналізів регуляторного впливу, експертних висновків щодо регуляторного впливу та виконання заходів з відстеження результативності регуляторних актів; самостійно готувати аналіз регуляторного впливу проектів регуляторних актів, розроблених регуляторними органами, відстежувати результативність регуляторних актів, подавати за наслідками цієї діяльності зауваження та пропозиції регуляторним органам або органам, які відповідно до цього Закону на підставі аналізу звітів про відстеження результативності регуляторних актів приймають рішення про необхідність їх перегляду; одержувати від регуляторних органів у відповідь на звернення, подані у встановленому законом порядку, інформацію щодо їх регуляторної діяльності.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону, кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.

Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений ст. 13 цього Закону, не пізніше п'яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта. Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць, та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу. Як встановлено судом першої інстанції, проекти оскаржуваних рішень виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 27.02.2015 року та 02.03.2015 року, виконавчим комітетом Хмільницької міської ради відповідно до зазначених вимог Закону не оприлюднювалися.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", стосовно кожного проекту регуляторного акта до його оприлюднення розробником готується аналіз регуляторного впливу. Проте, відповідачем у справі не надано доказів того, що ним при розроблені проектів оскаржуваних рішень та до його оприлюднення готувався аналіз регуляторного впливу, що свідчить про відсутність такого аналізу.

Статтею 36 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" визначено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений. У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Оскільки в ході судового розгляду було встановлено протиправність оскаржуваних рішень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Хмільницької міської ради залишити без задоволення, а постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

ОСОБА_12