Справа № 810/497/15
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/497/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

30 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко Т.М.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ч.1 ст. 41 КАС України, апеляційні скарги Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22 січня 2015 року №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем подано апеляційні скарги, в яких просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянти посилаються на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на їх переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 зареєстрований Макарівською районною державною адміністрацією Київської області 3 жовтня 1994 року як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_2. Позивач взятий на податковий облік 6 січня 1998 року за №525, станом на момент перевірки перебував на обліку у Ірпінській ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області.

29 грудня 2014 року посадовою особою Ірпінської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області на підставі пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України та наказу від 29 грудня 2014 року №34, проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_2 за грудень 2012 року.

Результати перевірки оформлені актом «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість» від 29 грудня 2014 року №79/173/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України та підпункту 4.6.3 пункту 4.6 статті 4 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року №1492, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за №1490/20228.

29 грудня 2014 року, на підставі висновків акту перевірки №79/173/НОМЕР_1 Ірпінською ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 22 січня 2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 46687,75 грн., у тому числі 37351,00 грн. за основним платежем та 9337,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з вище вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджений наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року №1492, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за №1490/20228 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 4.6.3 Порядку №1492 якщо за результатами поточного звітного (податкового) періоду платником податку визначено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту (заповнено рядок 19 декларації), така сума у декларації 0110 враховується у зменшення суми податкового боргу за попередні звітні (податкові) періоди з податку на додану вартість, у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до Кодексу (відображається у рядку 20.1 декларації), а решта зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 20.2 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду).

Як визначено підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

За приписами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Отже, у разі наявності у платника податку податкового боргу за попередні податкові періоди, сума від'ємного значення поточного (звітного) податкового періоду повинна бути зарахована у зменшення такого податкового боргу, що відображається у рядку 20.1 податкової декларації з ПДВ. Натомість у випадку відсутності податкового боргу, сума від'ємного значення поточного (звітного) податкового періоду зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду та відображається у рядку 20.2 декларації.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 зареєстрований платником податку на додану вартість з 13 листопада 2012 року та має відповідне свідоцтво №200083366. Таким чином, першим звітним (податковим) періодом позивача з податку на додану вартість є грудень 2012 року.

9 січня 2013 року ФОП ОСОБА_2 подав до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2012 року, у якій задекларував податкових зобов'язань (рядок 9 декларації) на суму 1882,00 грн., податкового кредиту на суму 39233,00 грн. (рядок 17 декларації).

Вказану декларацію прийнято податковим органом 9 січня 2013 року та зареєстровано за №, що підтверджується квитанцією №2.

Беручи до уваги приписи пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України суд зазначає, що у позивача виникло від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного завітного (податкового) періоду (рядок 17 - рядок 9 декларації) у розмірі 37351,00 грн. (39233-1882 = 37351), яке ФОП ОСОБА_2 відобразив у рядку 19 податкової декларації.

Значення рядка 19 податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року позивач відобразив у рядку 20.1, тобто суму від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду у розмірі 37351,00 грн. позивачем було зараховано у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість.

При цьому рядок 20.1 декларації заповнювався з метою погашення податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що виникло на підставі податкового повідомлення-рішення ДПІ у Макарівському районі Київської області ДПС від 15 листопада 2012 року №, яке позивачем не оскаржувалось.

Як вбачається із матеріалів справи, зазначеним податковим повідомленням-рішенням ФОП ОСОБА_2 було збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 41827,00 грн., у тому числі 35381,20 грн. за основним платежем та 6445,95 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Судом також встановлено, що позивачем в рахунок погашення податкового зобов'язання відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Макарівському районі Київської області ДПС від 15 листопада 2012 року № було також сплачено 5325,00 грн., що підтверджується квитанцією від 9 січня 2013 року №QS16956263.

ФОП ОСОБА_2 мав намір погасити зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 41827,00 відповідно до податкового повідомлення-рішення від 15 листопада 2012 року № за рахунок від'ємного значення податку в грудні 2012 року. Водночас решту суми податкового боргу за вказаним податковим повідомленням-рішенням, з урахуванням пені у розмірі 851,70 грн., позивачем сплачено відповідно до квитанції від 9 січня 2013 року №QS16956263.

Разом з тим, як вбачається із картки особового рахунку з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_2 сума податкового зобов'язання у розмірі 41827,00 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Макарівському районі Київської області ДПС від 15 листопада 2012 року № у картці обліковується як узгоджене податкове зобов'язання з 10 січня 2013 року. Суму у розмірі 5325,00 грн., відповідно до квитанції від 9 січня 2013 року №QS16956263, відповідачем до картки особового рахунку внесено 9 січня 2013 року.

Водночас будь-яких записів до 9 січня 2013 року картка особового рахунку з податку на додану вартість не містить.

Таким чином, переплата, на яку в акті перевірки посилається відповідач в обґрунтування висновків про порушення пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, виникла лише 9 січня 2013 року і не могла існувати станом на 1 грудня 2012 року.

Так, представником відповідача Панчак М.А., яка проводила камеральну перевірку позивача, було надано пояснення, що в акті перевірки було помилково зазначено про наявність станом на 1 грудня 2012 року переплати з податку на додану вартість у сумі 5325,00 грн.

Отже, податковий орган при здійсненні камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року не встановлював факт наявності чи відсутності у позивача податкового боргу станом на 1 грудня 2012 року.

Таким чином, доводи відповідача про порушення позивачем пункту 4.6.3 Порядку №1492 матеріалами перевірки не підтверджуються, що свідчить про передчасність висновків податкового органу про завищення ФОП ОСОБА_2 від'ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2012 року.

Крім того, податкове зобов'язання у розмірі 41827,15 відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Макарівському районі Київської області ДПС від 15 листопада 2012 року № згідно картки особового рахунку позивача з ПДВ стало узгодженим 10 січня 2013 року.

Таким чином, у разі узгодження податкового зобов'язання, сума такого податкового зобов'язання підлягає сплаті та набуває статусу податкового боргу лише з 10 січня 2013 року.

Також слід наголосити, що помилкове спрямування у звітному податковому періоді від'ємного значення з податку на додану вартість у зменшення неіснуючого податкового боргу, не може призвести до заниження зобов'язань з податку на додану вартість, як в поточному, так і в майбутньому звітних періодах.

Проте, податковим повідомленням-рішенням від 22 січня 2015 року № позивачу було збільшено зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 46688,00 грн.

Пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року №1236, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 року за № 2135/22447 затверджено Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі - Порядок №1236).

За змістом пункту 1.2 Порядку №1236 органи державної податкової служби складають та направляють (вручають) платникам податків податкові повідомлення-рішення про нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість відповідно до вимог цього Порядку.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №1236 орган державної податкової служби визначає суму нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість та складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є орган державної податкової служби; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, таким податковим агентом; в інших випадках, коли здійснення такого розрахунку передбачено статтею 58 глави 4 розділу ІІ Кодексу.

Пунктом 2.2 Порядку №1236 передбачено, що у випадках, зазначених у пункті 2.1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ органу державної податкової служби складає податкове повідомлення-рішення, а саме за формою „Р" згідно з додатком 2 за наслідками перевірок.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення за формою «Р» приймається за наслідками перевірок, у ході яких встановлено завищення задекларованих сум податкових зобов'язань, водночас у разі зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість платника, податковий орган зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення за формою «В4».

Як вбачається зі змісту акту камеральної перевірки, податковим органом не встановлено жодних порушень вимог податкового законодавства при формуванні позивачем податку на додану вартість, що б давало підстави для збільшення позивачеві суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням за формою «Р».

Так, перевіркою було встановлено лише завищення позивачем суми від'ємного значення, що зараховується у зменшення суми податкового боргу з ПДВ по декларації за грудень 2012 року, а не самого від'ємного значення за результатами господарських операцій у грудні 2012 року. Акт перевірки не містить будь-яких зауважень щодо завищення позивачем показників податкового кредиту (рядок 17 декларації), який використано позивачем при розрахунку суми від'ємного значення за грудень 2012 року. Відповідач також не оспорює права позивача на зарахування залишку від'ємного значення, що виник за результатами господарської діяльності у грудні 2012 року в сумі 37351,00 грн., до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, форма оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не відповідає висновкам акту перевірки, на підставі якого воно було прийнято, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Встановивши помилку у заповненні позивачем рядка 20.1 декларації та зменшуючи на цій підставі позивачу суму від'ємного значення, зарахованого у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 37351,00 грн., податковий орган повинен був збільшити на аналогічну суму значення рядка 20.2, тобто збільшити суму, що підлягає зарахуванню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 37351,00 грн.

Натомість збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість без проведення документальної перевірки на підставі лише акту камеральної перевірки, яким встановлено порушення заповнення позивачем рядку 20.1 податкової декларації за грудень 2012 року суперечить вимогам пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, Порядку №1236 та є неправомірним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області від 22 січня 2015 року № є протиправним і підлягає скасуванню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.М.Грищенко

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Грищенко Т.М.

Судді: Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.