Справа № 804/7121/15
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2015 р. Справа № 804/7121/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
при секретарі судового засідання - Решетнік А.М.
представника позивача - ОСОБА_2
представника відповідача - 1 - Кравец А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Ленінського районного відділу Державної міграційної служби в м. Дніпропетровськ (відповідач-2), третя особа -1 ОСОБА_4, третя особа-2 ОСОБА_5 про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -
08.06.2015 року Дніпропетровським окружним адміністравтиним судом відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Ленінського районного відділу Державної міграційної служби в м. Дніпропетровськ (відповідач-2), третя особа - 1 ОСОБА_4, третя особа-2 ОСОБА_5, в якому позивач просить:
- визнати рішення начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області А.М. Бабець про скасування дозволу на імміграцію в Україну відносно ОСОБА_1 від 25.03.2014 року за № 84 незаконним та скасувати;
- зобов'язати Ленінський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Дніпропетровськ повернути посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 видану 16.08.2001 року на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого АДРЕСА_1
Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 25.03.2014 року № 84 протиправно та без наявних на то законних підстав було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну відносно ОСОБА_1.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просил суд їх задовольнити.
Представник відповідача - 1 проти задоволення позовних вимог запречувала та зазначила, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в України від 25.03.2014 року № 84 відносно позивача було прийнято правомірно та на підставах, визначених ЗУ «Про імміграцію», тому відсутні підстави для його скасування.
Представник відповідача-2 в судове засідання не прибув, про дату час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заперечень проти позову не надав.
Третя особа - 1 ОСОБА_4 надала до суду письмові пояснення, в яких підтримала позов з тих підстав, що позивач є батьком спільного сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, тому з метою недопущення позбавлення сина на батьківське виховання просить суд задовольнити позов.
Третя особа - 2 ОСОБА_5 надав до суду письмові пояснення, в яких просить задовольнити позов з тих підстав, що у позивача, як позичальника, є зобов'язання щодо повернення йому грошових коштів в розмірі 67 000 гривень, тому виїзд за межі Укрїани буде підставою, яка перешкоджатиме поверненню боргу.
Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши письмові докази у ній, встановив.
Громадянину Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 16.08.2001 року було видано посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2, терміном дії до 16.08.2003 року.
10.10.2003 року УМВС України у Дніпропетровькій області термін дії посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 продовжено до - безстроково.
17.06.2011 року ОСОБА_1 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська був засуджений за ч. 1 ст.187, ч.1 ст.125 Кримінального Кодексу України до 4 років позбавлення волі та був звільнений 08.09.2012 року по постанові Краснолуцького міського суду Луганської області від 31.08.2012 року на підставі ст.81 Кримінального Кодексу України умовно-достроково, невідбутий термін 1 рік 1 місяць 6 днів, що підтверджується довідкою про звільнення Частина «Б» серії НОМЕР_3 яка видана Краснолуцькою виправною колонією в Луганській області № 19.
03.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровькій області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку непридатною для користування попередньої.
На підставі висновку щодо скасування дозволу на імміграцію в Укрїну, затвердженого начальником Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області А.М. Бабець 25.03.2014 року було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 84.
Згідно вказаного рішення громадянину Республіки Грузія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю Республіки Грузія, паспорт НОМЕР_4, на підставі п. 2 ст. 12 ЗУ «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 16.08.2001 року.
Як зазначено позивачем, копію зазначеного рішення ним було отримано лише 18.05.2015 року і в цей же день співробітниками Ленінського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Дніпропетровську в нього було вилучено посвідку на постійне проживання.
Вирішуючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення суд виходить за наступного.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регулюються Законом України «Про імміграцію».
Відповідно до ст.1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;
Статтею 1 ЗУ «Про імміграцію» (в редакції станом на 07.06.2001 року) визначалось, що посвідка на постійне проживання - це документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.
Чинна редакція ЗУ «Про імміграцію» не містить визначення поняття посвідка на постійне проживання, вказаним Законом передбачений дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував у шлюбі з 10.01.1999 року з громадянкою України ОСОБА_10 Шлюб розірвано 06.08.2007 року.
Згідно свідоцтва про народження позивач записаний батьком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Статтями 12, 13 Закону України «Про імміграцію» визначені підстави для скасування дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.12 ЗУ «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, зокрема, якщо іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 стали обставини, визначені п. 2 ст. 12 Закону, а саме: іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили.
Статтею 13 ЗУ «Про імміграцію» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.
Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.
Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.
Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.
У разі скасування дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання у зв'язку із засудженням до позбавлення волі за вироком суду особа повинна виїхати з України протягом місяця з дня відбуття покарання.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення від 25.03.2014 року № 84 01.04.2014 року направлялось до Амур-Нижньодніпровського РВ у м. Дніпропетровску ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.
Про прийняття рішення від 25.03.2014 року № 84 позивач повідомлявся, зокрема, за місцем його реєстрації надсилались поштові відправлення від 05.04.2014 року та від 16.04.2014 року, що підтверджується матеріалами справи.
Пунктами 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і пданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою КМУ № 1983 від 26.12.2002 року визначено, що питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.
ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

В судовому засіданні з'ясовано, що 03.03.2014 року позивачем було надано розписку відповідачу, що дозвіл може бути скасовано і він повинен буде залишити межі України.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд доходить до висновку, що відповідачі діяли в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством України.

Наявність у позивача невиплачених грошових зобов'язань та неповнолітнього сина не є обставиною, яка може перешкоджати відповідачу - 1 у прийнятті рішень, зокрема щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, за наявності обставин передбачених ЗУ «Про імміграцію».

За змістом частин 4, 5 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Ленінського районного відділу Державної міграційної служби в м. Дніпропетровськ (відповідач-2), третя особа -1 ОСОБА_4, третя особа-2 ОСОБА_5 про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Копію постанови надіслати сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 06.07.2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 06.07.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В. Горбалінський В.В. Горбалінський А.О. Кошля