Справа № 812/1263/14
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року справа №812/1263/14

приміщення суду за адресою: 84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., Арабей Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганської митниці Державної фіскальної служби на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року по адміністративній справі № 812/1263/14 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до Луганської митниці Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправними дій, скасування картки відмови, визнання протиправним та скасування рішення, стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість та ввізного мита, -

ВСТАНОВИВ :

В лютому 2014 року Фізична особа підприємець ОСОБА_2 звернувся до Луганського окружного суду з позовом до Луганської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправними дій, скасування картки відмови, визнання протиправними та скасування рішення, стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість та ввізного мита. (а.с. 5-10)

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року по адміністративній справі № 812/1263/14 позовні вимоги фізичної особи підприємця задоволені. Визнано протиправними дії Луганської митниці Міндоходів, щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої фізичною особою підприємцем ОСОБА_2, за першим методом митної оцінки за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товару і транспортних засобів через митний кордон України № 702000003/2014/00015; визнано протиправним і скасовано рішення про корегування митної вартості товарів від 24 січня 2014 року № 702000003/2014/000014/2; стягнуто з державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_2 надмірно сплачений податок на додану вартість у розмірі 9236,71 гривень; стягнуто з державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 надмірно сплачене ввізне мито у розмірі 2199,22 гривень. Стягнуто з державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_2 судовий збір у сумі 182,70 гривень. (а.с.94-100)

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2015 року замінено другого відповідача по справі Луганську митницю Міндоходів на його правонаступника Луганську митницю Державної фіскальної служби. (а.с.178)

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач 1- Луганська митниця Державної фіскальної служби звернулася з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, прийняту з порушенням норм матеріального права, просила постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Наголошує на тому, що п. 3.2 зовнішньоекономічного контракту від 08.01.2014 року № 08/01/14 Kowi передбачено, що «Ціна товару визначена на умовах поставки FCA- Кенингсвинтер (Німеччина) і включає в себе вартість товару, вартість маркування та пакування». Однак, у відповідності до правил «Інкотермс-2010» на умовах поставки FCA продавець зобовязаний здійснити митне очищення (митне оформлення) товарів та завантажити товар на транспортний засіб покупця. Тобто, умовами зовнішньоекономічного контракту, не передбачено включення до ціни товару, витрат на митне оформлення в країні експорту та на завантаження товару. Крім того, платіжне доручення від 15.01.2014 року № 2652 є банківський документ, який повинен підтверджувати факт сплати вартості товару, однак, наданий декларантом електронний витяг платіжного доручення не містить жодних відміток банку та покупця, на підставі чого виникають сумніви щодо виконання умов п.4.3. контракту від 08.01.14 року № 08/01/14 Kowi щодо 100% передплати за поставлений товар. (а. с. 150-159).

Позивачем на адресу суду були надіслані письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, справу розглянути за його відсутністю.

Представником Луганської митниці Державної фіскальної служби на адресу суду надіслано клопотання, з проханням розглянути справу без участі їх представника.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що постанова суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до зовнішньоекономічного контракту від 08.01.2014 року № 08/01/14Kowi, укладеного між фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 та Hayes Lemmerz Werke GmbH, Кенігсвінтер, позивачем на митну територію України на умовах FСА (Кенігсвінтер) ОСОБА_4, згідно Інвойсів № 90432850, № 90432851 від 15 січня 2014 року товар було ввезено (арк. справи 26-30).

Пунктом 3.2 Контракту передбачено, що ціна товару визначена на умовах поставки FCA (Кенингвистер) Німеччина і включає в себе вартість товару, вартість пакування та маркування.

На виконання умов договору (4.3) фізична особа підприємець ОСОБА_2В.(покупець) на користь Hayes Lemmerz Werke GmbH, Кенігсвінтер (Німеччина) (продавець) була перерахована 100% предоплата за Товар в сумі 8818,80 Євро, згідно Інвойсів № 90432850 № 90432851 від 15 січня 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті від 15 січня 2014 року № 2652.

Згідно інвойсів № 90432850, № 90432851 від 15 січня 2015 року, ціна товару колісні диски визначена у сумі 44,10 Євро, 62,00 Євро, 63,00 Євро, 60,40 Євро, 59,50 Євро, 60,50 Євро за штуку в залежності від розміру диска.

24 січня 2014 року Фізична особа підприємець ОСОБА_2 до Луганської митниці ДФС було заявлено до митного оформлення в режимі імпорту за ціною контракту (перший метод) товар, що надійшов згідно контракту від 08 січня 2014 року № 08/01/14Kowi та подана вантажно митна декларація № 702200001/2014/000603 та декларація митної вартості за формою ДМВ-1.

24 січня 2014 року Луганською митницею Міндоходів карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України № 702000003/2014/00015 відмовлено позивачу в митному оформлені товару з підстав, встановлених п.2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України та визначена митна вартість згідно рішення про коригування митної вартості від 24 січня 2014 року № 702000003/2014/000014/2.

Відповідачем ціна була визначена за резервним 6 методом, на підставі наявної у митного органу цінової інформації на товари з подібними характеристиками, митне оформлення яких здійснено найближчим часом із розрахунку: товар (Товар згідно Інвойс №№ 90432850) 4,21 долара США за кілограм, товар (Товар згідно Інвойс №№ 90432851) 3,88 долара США за кілограм (арк. справи 119-121).

Додатково декларанту повідомлено про право звернутися до митного органу з проханням випустити товари у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу Х МК України та право оскаржити Рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду.

Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані на підтвердження митної вартості товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені Митним кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що в спірних правовідносинах, позивачем для митного оформлення було надано всі документи, передбачені ч. 2 ст.53 Митного кодексу України, та на вимогу митного органу додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Переконливих доказів щодо неможливості визначення митної вартості ввезеного позивачем товару за іншими методами (2-5) відповідачем не надано.

Таким чином, застосування відповідачем 6 резервного методу визначення митної вартості товару є необґрунтованим та таким, що порушує права позивача, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товару і транспортних засобів через митний кордон України № 702000003/2014/00015 та рішення про корегування митної вартості товарів від 24 січня 2014 року № 702000003/2014/000014/2.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не була додержана процедура проведення відповідних консультацій з позивачем (відсутній підпис декларанта а.с. 19), що у сукупності з вищевикладеним є порушенням порядку визначення митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України.

Крім того, відповідачем при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, не зазначено у спірному рішенні докладної інформації та джерел, які використовувалися контролюючим органом при її визначені, а саме ним не була зазначена митна вартість, якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна в експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Необґрунтованим також є коригування митної вартості лише на підставі наявності відомостей про інший рівень цін на ідентичні або подібні товари у внутрішній базі митниці. Доводи відповідача, щодо нібито виявлених розбіжностей в документах, що були подані декларантом, на які посилається відповідач, спростовуються тим, що на умовах поставки FCA в вартість товару включена вартість навантаження. Якщо певні витрати вже включені до контрактної вартості товару, то митниця не може запитувати додаткові документи для підтвердження їх числових показників та неможливе витребування додаткових документів, щодо вартості навантаження, оскільки такі витрати вже включені до ціни товару на умовах поставки FCA.

Доводи апелянта щодо виникнення у митного органу сумнівів, щодо виконання умов п.4.3. контракту, щодо здійснення позивачем 100% передплати, спростовуються матеріалами справи (а.с.24), оскільки передплата була здійснена у 100% розмірі і до митного органу було надано платіжне доручення № 2652, з відповідною відміткою банківської установи.

Щодо задоволення позовних вимог про стягнення з державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 суми переплати ПДВ в розмірі 9236,71 гривень та ввізного мита в розмірі 2199,22 гривень, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, оскільки вказані позовні вимоги заявлені передчасно.

Статтею 264 МК визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення (затверджений наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364) та Порядком взаємодії (затверджений наказом Державної митної служби України Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1095/14362), на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

При цьому за Порядком взаємодії основною умовою повернення коштів є обов'язкова їх сплата та зарахування на рахунки відповідного бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд України від 15 квітня 2014 року у справі № 21-21а14.

Крім того, у постанові від 7 вересня 2012 року (справа № 21-242а12) Верховний Суд України висловив таку правову позицію: аналіз статті 266 МК, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2006 року № 1766, дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості. З урахуванням наведеного суд, постановляючи рішення про стягнення надмірно сплачених митних платежів, фактично визначає митну вартість ввезеного товару, чим підміняє митний орган.

Виходячи з наведеного нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, який позивачем не дотриманий.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої позивачем за першим методом за ціною договору, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження за наявності підстав визначати митну вартість товарів за іншими методами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 94 КАС України колегія суддів вважає за необхідне присудити позивачу здійснені судові витрати, відповідно до задоволених вимог, у сумі 91,35 гривень.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганської митниці Державної фіскальної служби на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року по адміністративній справі № 812/1263/14 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року по адміністративній справі № 812/1263/14 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до Луганської митниці Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправними дій, скасування картки відмови, визнання протиправним та скасування рішення, стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість та ввізного мита - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товару і транспортних засобів через митний кордон України № 702000003/2014/00015.

Визнати протиправним та скасувати рішення Луганської митниці Державної фіскальної служби про корегування митної вартості товарів від 24 січня 2014 року № 702000003/2014/000014/2.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у розмірі 91,35 гривень (девяносто одна гривня 35 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_4