Справа № 2-а-708/11
Суддя: Шевченко І. І.
Дата ухвалення: 2011-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 2-а-708/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2011 року Суддя Кагарлицького районного суду Київської області Шевченко І.І., розглянувши в порядку скороченого провадження в м. Кагарлик адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального населення Кагарлицької РДА Київської області про стягнення щорічної допомоги особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь недоплачені суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 2010 роки в розмірі 6730 грн., звільнити його від сплати державного мита, як ліквідатора першої категорії, посилаючись на те, що він ОСОБА_1 є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ щорічна допомога на оздоровлення особам, віднесеним до категорії 1, які мають I-II групу інвалідності, виплачується в розмірі пятьох мінімальних заробітних плат. Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицького району Київської області у своїй діяльності керуючись ст..19, 46 Конституції України, постановою КМ України «Про затвердження типових положень про Головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі» № 790 від 30.05.2007р. Відповідно п. 3 Постанови КМ України № 790 від 30.05.2007р. Управління соціального захисту населення призначає та виплачує соціальну допомогу встановлену законодавством, а саме: у його випадку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ, Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицького району Київської області повинно виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі пятьох мінімальних заробітних плат.

Цю допомогу він отримує у заниженому розмірі, тому вважає, що Управління соціального захисту населення своїми діями та бездіяльністю порушує його Конституційні права та чинне законодавство.

Оскільки для підрахування щорічної допомоги на оздоровлення необхідно знати мінімальні заробітні плати.

Питання складення, розгляду, затвердження, звіту та контролю за використанням коштів Державного бюджету України регламентовані положеннями ст.ст.95, 96, 97, 98 Конституції України та Бюджетним кодексом України.

Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в ч.2 ст. 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у ст.38 Бюджетного Кодексу України. Встановлений даними статтями перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним.

Зі змісту наведених положень вбачається, що Закон України «Про Державний бюджет України» як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в ч.3 ст.27 Бюджетного Кодексу України.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень передбачений ст.48 Конституції України.

Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Бюджетному Кодексі України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Представник відповідача в особі Управління праці та соціального населення Кагарлицького РДА Київської області не подала до суду заперечення, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 20 січня 2011 року позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Управління праці та соціального населення Кагарлицької РДА Київської області про стягнення щорічної допомоги особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи про стягнення допомоги на оздоровлення в частині вимог за 2008-2009 роки, залишено без розгляду на підставі ст. 100 КАС України.

Позивач ОСОБА_1 є ліквідатором ІІ категорії.

Відповідно до вимог ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пятьох мінімальних заробітних плат.

Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької РДА виплатило позивачу в 2008 - 2009 та 2010 р.р. допомогу на оздоровлення в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»: 2008 р. 100 грн., 2009 р. 100 грн. та в 2010 р. 120 грн.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд прийшов до такого висновку, що при вирішенні даних правовідносин слід керуватися нормами Закону, а не постановами КМ України. Пункт 5 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказує, що судам необхідно виходити з того, що нормативно правові акти будь якого державного чи іншого органу підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно правовий акт, який підлягає застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Пунктом 1 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп визнано неконституційними п. 28 розділу ІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими були внесенні зміни в Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У цьому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначається, що Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів та при прийнятті Закону України «Про Державний Бюджет України» мають бути дотриманні принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збереженні пільги, компетенції і гарантії.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії Законів України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

Відповідно до ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України (Стаття 113 в редакції Закону N 2222-IV від 08.12.2004).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, а Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має особливу процедуру внесення до нього змін та доповнень суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.. 48 ч. 4 п. 3 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення ліквідаторам наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 1 категорії виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (частина 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних підстав, передбачених частиною четвертою цієї статті, надається одна з них за вибором особи (частина пята статті 48 із змінами, внесеними згідно із Законами № 563XIV від 25.03.99, № 2638ІП від 11.07.2001р.).

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (статтею 48 доповнено частиною сьомою згідно із Законом № 230/96 ВР від 06.06.96 р.).

Відповідно до вимог ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пять мінімальних заробітних плат.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» » від 05 жовтня 2006 року за № 231 V: «доповнити статтею 71 такого змісту: Стаття 71. особливості внесення змін до цього Закону. Дія положень цього закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону», а згідно п. 2 прикінцевих положень:

«Забезпечення проведення перерахунку раніше призначених пенсій відповідно до цього Закону».

Питання одноразової допомоги на оздоровлення згідно ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вже неодноразово розглядались і вирішені найвищими судовими інстанціями держави.

Судова практика показує, що його заява стосовно перерахунку грошової допомоги на оздоровлення є справедливою і цілком обґрунтованою.

Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької РДА виплатило позивачу в 2008 році допомогу на оздоровлення в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 120 грн. 70 коп., в 2009 р. 120 грн.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 1 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

Зі вмісту вимог вказаного Закону не вбачається будь яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 XII.

Виходячи із засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативно правовими актами, суд вважає, що при вирішенні даного спору слід застосовувати не Постанову Кабінету Міністрів України № 836, а ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно п. 11 інформаційно методичного листа Верховного Суду України № 6-А від 12 квітня 2010 року суд може визнавати дії відповідачів законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій зобовязати провести нарахування / перерахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум, тому суд позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої суми одноразової допомоги за 2008-2010 р.р. у розмірі 6730 грн. - відмовити.

Суд вважає за необхідне зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області зробити перерахунок та виплату належної суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення позивачу за 2010 рік, з урахуванням вже виплаченої суми.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, ст.ст. 22, 46 Конституції України, ст.. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», ст. ст. 48-67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи», суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації про стягнення недоотриманих сум щорічної одноразової допомоги на оздоровлення задовольнити частково.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області зробити перерахунок та виплату належних сум одноразової грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2010 рік, з урахуванням вже виплаченої суми.

В решті позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області негайно виконати постанову суду.

Апеляційна скарга на постанову Кагарлицького районного суду Київської області подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Оскарження постанови в апеляційному порядку не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_2