Справа № 759/6387/15-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/6387/15-а Головуючий у 1-й інстанції: П'ятничук І.В. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

08 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаря представника позивача представника відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_8 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_8 до Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року Громадянин Сполучених Штатів Америки ОСОБА_8 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в якому просив визнати пропущені строки з поважної причини та поновити їх, визнати незаконним та скасувати рішення від 21.03.2015 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, прийняте головним спеціалістом сектору міграційної роботи Святошинського РВ ГУ ДМС в м. Києві Оситнянко Д.О. стосовно громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати рішення головного спеціаліста сектору міграційної роботи Святошинського РВ ГУ ДМС в м. Києві Оситнянко Д.О. з приводу заборони громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в'їзд на територію України терміном дії до 21.03.2018.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8, є громадянином Сполучених Штатів Америки прибув на територію України 02.03.2011 по національному паспорту № НОМЕР_1, виданому 28.08.2008 з терміном дії до 27.08.2018, прибув літаком через КПП «Бориспіль» у приватних справах.

Жодних доказів того, що з часу прибуття позивач звертався до міграційних органі з приводу оформлення прибуття, продовження терміну перебування позивачем не надано.

Відповідно до рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства ОСОБА_8, громадянина Сполучених Штатів Америки, встановлено, що 21.03.2015 о 11 год. 30 хв. по вул. Гната Юри в м. Києві було виявлено громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_8, який нелегально перебував на території України.

За результатами перевірки виявлено, що позивач прибув на територію України 02.03.2011 по національному паспорту № НОМЕР_1, виданому 28.08.2008 з терміном дії до 27.08.2018. Прибув літаком через КПП «Бориспіль» у приватних справах. Після прибуття місця до органів міграційної служби не звертався, займався не офіційною трудовою діяльністю.

Враховуючи наведене, 21.03.2015 відповідачем відносно позивача складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 203 КУпАП та прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення в вигляді штрафу в розмірі 850 грн., який своєчасно було сплачено позивачем та прийнято рішення про примусове повернення з України ОСОБА_8, громадянина Сполучених Штатів Америки, якого зобов'язано в термін до 18.04.2015 покинути територію України з забороною в'їзду вказаному громадянину на територію України терміном дії до 21.03.2018.

Таким чином, відповідачем прийнято рішення про примусове повернення позивача в країну походження, що супроводжувалося рішенням про заборону в'їзду його на територію України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що в оскаржуваному рішенні відповідача вказано неправдиві дані, а саме те, що він не продовжував термін перебування в Україні, не оформлював посвідку на тимчасове проживання, достатніх коштів для покриття витрат немає, однак не зазначено, що на територію України він прибув за власним бажанням для вивчення мови та культури народу, неодноразово з часу прибуття звертався до відповідача з приводу надання допомоги в оформленні документів.

Оскільки працівники міграційних органів не розуміють англійської мови, допомоги позивачу надано не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, повністю доведено правомірність прийнятого ним рішення.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає та встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

За змістом ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно з п. 17 ст. 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, яких до завершення граничного терміну перебування у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не було примусово видворено з України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їх походження або з інших причин, що не залежать від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України, на період дії обставин, що унеможливлюють їхнє примусове видворення з України.

Відповідно до ст. 26 вказаного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 вказаного Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з п. 29 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 16 березня 2012 року «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», судам слід мати на увазі, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово видворені з території України лише на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням зазначених суб'єктів владних повноважень з позовною заявою про примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення (частина перша статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Тобто, з частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» випливає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час прийняття оскаржуваного рішення, відповідачем дотримано положення ст. 19 Конституції України, а також наведені положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки у матеріалах справи встановлені належні та допустимі докази наявності підстав, передбачених ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для примусового повернення іноземця в країну походження, враховуючи той факт, що позивачем вчинено дії, які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: тривале перебування на території України без отримання відповідного дозволу.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року в адміністративній справі № К/800/48862/13.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову Громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_8.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_8 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 10.07.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.