Справа № 807/671/15
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2015 рокум. Ужгород№ 807/671/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судового засідання - Приходько Т.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Кіш А.С.

представника відповідача - Митровцій В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джентерм Україна" про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною завою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джентерм Україна" (надалі - відповідач), якою просить суд, стягнути адміністративно-господарські санкції у розмірі 1719164,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ (надалі Закон України № 875-ХІІ) для підприємств, установ і організацій встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. Відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік відповідач не виконав вимогу Закону України № 875 щодо нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. У зв'язку з цим до відповідача застосовано адміністративно-господарську санкцію у розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких він заперечує проти позову в повному обсязі та зазначає, що відповідачем щомісячно подавались до Виноградівського районного центру зайнятості звіти форми 3-ПН щодо наявності вакантних місць для працевлаштування інвалідів. Відповідачем самостійно здійснювався пошук осіб-інвалідів для працевлаштування шляхом систематичного направлення листів до Управління праці та соціального захисту населення, а також Виноградівської районної благодійно-реабілітаційної спортивної організації інвалідів «Відродження» щодо наявності на підприємстві вакантних місць для працевлаштування інвалідів. Також відповідачем подавалися оголошення щодо наявності на підприємстві вакантних місць для працевлаштування інвалідів в засобах масової інформації, зокрема шляхом розміщень оголошень та інформаційних роликів про можливість працевлаштування інвалідів на ТОВ КМЦ «Барви», ТОВ «РА-Закарпаття», ДП «М-Студіо», КП «Новини Виноградівщини», ТОВ «Виноградів-ТВ», виготовлення інформаційних буклетів ПП ОСОБА_3, КП «РГ Берегово». При цьому уповноваженими органами з питань працевлаштування та соціального захисту населення та організаціями до яких звертався відповідач, протягом 2014 року не було направленого жодного інваліда для працевлаштування на підприємстві.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав з мотивів, що наведені в позовній заяві. Додатково пояснив, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, що визначена статтею 19 Закону України № 875, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Підстав звільнення від виконання обов'язку Закон не містить.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви з мотивів, що наведені у письмових запереченнях та ґрунтуються на поданих доказах. Зазначив, що 23 грудня 2014 року ТОВ «Джентерм Україна» () змінило найменування з назви ТОВ «ВЕТ Аутомотив Україне», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № від 30.04.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами, суд приходить до наступних висновків.

Так, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач подав до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми № 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік. Відповідно до рядка 01 звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві становить 2489 осіб. Отже, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України № 875 становить 100 осіб. Відповідно до рядка звіту 02 середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить 60 осіб. Таким чином, відповідачем не працевлаштовано, відповідно до нормативу, інвалідів в кількості 40 осіб.

За змістом статті 19 Закону України № 875-XII для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 18 частини 3 Закону України № 875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 181 частини 3 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 20 частиною 1 Закону України № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як встановлено судом, на виконання вимог законодавства, відповідачем, який 23 грудня 2014 року змінив назву з ТОВ «ВЕТ Аутомотив Україне» та ТОВ «Джентерм Україна», подавалися за кожен місяць 2014 року до Виноградівського районного центру зайнятості Закарпатської області звіти про наявність вакансій форми 3-ПН, що підтверджується поданими в матеріали справи звітами форми 3-ПН та листом Виноградівського районного центру зайнятості Закарпатської області від 23 червня 2015 року. Також відповідачем самостійно вживались додаткові заходи щодо працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і нездатні конкурувати на ринку праці, а саме подавались відповідні листи до управління праці та соціального захисту населення, а також Виноградівської районної благодійно-реабілітаційної спортивної організації інвалідів «Відродження», здійснювалось розміщення інформації про можливість працевлаштування інвалідів у засобах масової інформації ТОВ КМЦ «Барви», ТОВ «РА-Закарпаття», ДП «М-Студіо», КП «Новини Виноградівщини», ТОВ «Виноградів-ТВ», КП «РГ Берегово», здійснювалось виготовлення відповідних інформаційних буклетів ПП ОСОБА_3, що підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

З врахуванням наведеного суд, вважає, що діях відповідача відсутній склад правопорушення, щодо недотримання відповідачем вимог закону про створення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки з вищевикладеного вбачається, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що висловлена в постановах від 20 червня 2011 року у справі №21-60а11, 02 квітня 2013 року у справі №21-95а13 обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування і, зокрема, зазначив, що на учасника господарських відносин не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають на ньому працювати, лише у випадку, якщо відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 161 частини 2 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Викладена вище правова позиція Верховного Суду України міститься у постанові, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України, тому є обов'язковою до застосування судом під час розгляду адміністративної справи.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 08.06.2010 року в адміністративній справі № 10/72 за позовом Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Відкритого акціонерного товариства "Балаклавське рудоуправління ім. О.М. Горького" про стягнення адміністративно-господарських санкцій, адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися до працедавця в разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому цей суб'єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом України від 21.03.1991 №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 72, 86, 160-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джентерм Україна" про стягнення коштів - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяC.А. Гебеш