Справа № 2а-9193/12/0170/26
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ К/800/29519/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу відділу культури Судацької міської ради Автономної Республіки Крим на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року у справі за позовом Судацького міського центру зайнятості Автономної Республіки Крим до відділу культури Судацької міської ради Автономної Республіки Крим про стягнення штрафних санкцій,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Просив стягнути з відділу культури Судацької міської ради Автономної Республіки Крим на користь Судацького міського центру зайнятості Автономної Республіки Крим штрафні санкції за порушення законодавства про зайнятість населення в сумі 32872 грн. 59 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 23 жовтня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 23 жовтня 2012 року та прийнято нову постанову про задоволення позову.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 18 червня 2012 року інспекцією по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення центру зайнятості Автономної Республіки Крим проведено перевірку додержання відповідачем законодавства України про зайнятість населення за період з 1 січня 2011 року по 18 червня 2012 року, за результатами якої складено акт № 53. Проведеною перевіркою встановлено, що відділ культури Судацької міської ради Автономної Республіки Крим, звільняючи працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, не подав звіти № 4ПН, чим допустив порушення, передбачене п. 5 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення».

19 червня 2012 року рішенням заступника начальника інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення центру зайнятості Автономної Республіки Крим № 53/ш на відповідача накладено штраф в сумі 32872 грн. 59 коп. за порушення п. 5 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рішення про стягнення з відповідача штрафних санкцій є протиправним.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем всупереч вимог п. 5 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» не подано звітів № 4ПН, то застосування до нього штрафних санкцій за вказане порушення є правомірним.

Згідно п. 5 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» при вивільненні працівників (у тому числі працюючих пенсіонерів та інвалідів) у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності, повідомляють про це не пізніш як за два місяці в письмовій формі державну службу зайнятості, вказуючи підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення - направляють списки фактично вивільнених працівників, зазначаючи в них інвалідів.

У разі неподання або порушення строків подання цих даних стягується штраф у розмірі річної заробітної плати за кожного вивільненого працівника. Ці кошти зараховуються до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття і використовуються для фінансування заходів по працевлаштуванню та соціального захисту вивільнюваних працівників.

Пунктом 6 вказаної статті передбачено, що порядок стягнення та розміри штрафів за невиконання вимог цієї статті з підприємств, установ і організацій встановлюються законодавством України.

Відповідно до п. 8 Положення про державну службу зайнятості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 47 від 24 червня 1991 року, державна служба зайнятості має право стягувати відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» штрафи з підприємств, установ та організацій усіх форм власності у разі неподання або порушення строків подання державній службі зайнятості письмового повідомлення про наступне вивільнення працівників, як це передбачено пунктом 5 статті 20 Закону України «Про зайнятість населення».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки в порушення вимог п. 5 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» відповідач не подав до центру зайнятості звіт про фактичне вивільнення працівника.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем порушено вимоги ст. 250 Господарського кодексу України, не заслуговують на увагу, оскільки зазначена норма визначає строки застосування адміністративно-господарських санкцій, а не їх стягнення. А як було встановлено судами, порушення законодавства про зайнятість населення виявлено 18 червня 2012 року, штраф за вказане порушення застосовано 19 червня 2012 року, тобто наступного дня.

Інші мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділу культури Судацької міської ради Автономної Республіки Крим залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк