Справа № 2а-28831/10
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2015 р. м. Київ К/800/20093/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації (далі - ТУ ДСА) в Донецькій області про визнання нечинним наказу, зобов'язання поновити на роботі та нарахувати заробітну плату за період вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому зазначила, що наказом начальника ТУ ДСА в Донецькій області від 18 листопада 2010 року №241-к її звільнено з посади керівника апарату Шахтарського міськрайонного суду Донецької області відповідно до пункту 1 статті 41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Підставою звільнення стало подання голови суду від 16 листопада 2010 року, в якому позивача звинувачено у неналежному виконанні своїх обов'язків та перевищенні повноважень. Вважаючи звільнення незаконним, просила суд визнати не чинним наказ про звільнення від 18 листопада 2010 року №241-к, поновити її на посаді та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Справа неодноразово розглядалась судами.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року, позов задоволено частково. Зобов'язано ТУ ДСА в Донецькій області внести зміни в наказ від 18 листопада 2010 року №241-к шляхом зміни формулювання звільнення ОСОБА_4 з частини 1 статті 41 КЗпП України на пункт 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу». В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема Кодексу Законів про працю України (далі - КзпП України) та Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII). Вказує, що суд не може визнавати правильним звільнення, керуючись мотивами, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували це звільнення, а тому суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та необґрунтовано змінив підставу звільнення.

ТУ ДСА в Донецькій області у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Зазначає, що рішення про звільнення ОСОБА_4 прийняте на підставі подання голови Шахтарського міськрайонного суду. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 08 квітня 2008 року ОСОБА_4 проходила державну службу в Шахтарському міськрайонному суді Донецької області на посаді керівника апарату цього суду.

Наказом ТУ ДСА в Донецькій області від 18 листопада 2010 року № 241-к позивача звільнено з посади керівника апарату Шахтарського міськрайонного суду Донецької області за пунктом 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Підставою звільнення ОСОБА_4 стало подання голови Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2010 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за систематичне невиконання розпоряджень голови суду, перевищення своїх повноважень та неповагу до працівників суду.

Зазначені обставини вказані і в наказі ТУ ДСА в Донецькій області від 18 листопада 2010 року № 241-к «Про звільнення ОСОБА_4.».

Вирішуючи спір та змінюючи підставу звільнення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем неодноразово допускалися численні порушення посадових обов'язків, які за своїм характером виходили за межі повноважень керівника апарату суду, що можна кваліфікувати як порушення Присяги держслужбовця, а тому ОСОБА_4 слід звільнити за пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону № 3723-XII.

Проте, з такими висновками погодитись неможливо.

Згідно із статтею 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначений Законом № 3723-XII.

Статтею 30 цього Закону передбачено, що підставами припинення державної служби є ті, що визначені у Кодексі законів про працю України (далі - КЗпП). Окрім цих підстав, державна служба також може бути припинена у разі: порушення умов реалізації права на державну службу; недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 Закону №3723-ХІІ; досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби; відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії; виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі; відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 Закону № 3723-ХІІ; неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 Закону № 3723-ХІІ.

При цьому в пункті 6 частини 1 вказаної норми Закону № 3723-ХІІ визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Слід зазначити, що припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

У частині 2 статті 14 Закону № 3723-ХІІ законодавець визначив ще два додаткові заходи дисциплінарного впливу для державних службовців, вказавши, що крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України (стаття 147 КЗпП), можуть застосовуватися попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Таким чином, законодавець навів вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, які можуть бути застосовані до державних службовців, а також підстави припинення державної служби.

Разом з тим, порядок застосування таких заходів впливу у Законі № 3723-ХІІ не передбачено. Натомість порядок застосування дисциплінарних стягнень, у тому числі звільнення, врегульовано у КЗпП (стаття 149).

За умовами статті 17 Закону №3723-ХІІ громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу.

Складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Отже, під порушенням Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Як видно із матеріалів справи ОСОБА_4 прийняла Присягу державного службовця 01 січня 1994 року.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 01 жовтня 2013 року (справа № 21-259а13).

Із змісту подання голови Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2010 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 видно, що вона всупереч вимогам розпорядження голови суду від 31 серпня 2010 року за № 4 самостійно здійснювала розподіл цивільних, адміністративних справ та справ про адміністративні порушення між суддями; безпідставно не включила до складу конкурсної комісії представника кадрової служби суду, всупереч розпорядження голови суду від 10 вересня 2010 року № 6 та в порушення статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», надавала довідки, надсилала листи різного характеру до Вищої ради юстиції, Апеляційного суду Донецької області, правоохоронних органів, в тому числі й з приводу розгляду певних справ, від свого імені; втручалась в підписання судових документів, а саме: завіряла копії судових рішень, підписувала виконавчі листи замість суддів, засвідчуючи свій підпис відбитком гербової печатки суду, в той час як наказом голови Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2008 року №46-6 відповідальним за зберігання та використання гербової печатки суду призначено помічника голови суду; самостійно внесла виправлення у судове рішення.

Зазначені обставини знайшли підтвердження при розгляді справи. Таким чином, згідно наведеного подання та наказу ТУ ДСА в Донецькій області від 18 листопада 2010 року № 241-к видно, що позивачем допускались не одноразове, а численні порушення посадових обов'язків та за своїм характером вони виходили за межі повноважень керівника апарату суду.

Водночас, текст подання і наказ ТУ ДСА в Донецькій області від 18 листопада 2010 року № 241-к не містять інформації про те, в чому полягає порушення ОСОБА_4 Присяги державного службовця та не наведено відповідних мотивів, за яких неможливе її подальше перебування на державній службі з цих підстав.

Отже, питання щодо звільнення ОСОБА_4 за порушення Присяги відповідачами не розглядалось і рішення з цього приводу не приймалось. При цьому, вчинені позивачем проступки відповідачі кваліфікують як невиконання нею службових обов'язків, перевищення повноважень та недотримання вимог статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник не пов'язував звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення в наказі дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність із чинним законодавством про працю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції змінив підставу звільнення позивача з частини 1 статті 41 КЗпП України на пункт 6 частини 1 статті 30 Закону № 3723-XII виходячи з обставин, з якими власник не пов'язував звільнення, а тому необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог без достатніх підстав.

Апеляційний суд не звернув уваги на допущені судом першої інстанції порушення та не виправив їх

Таким чином, неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та допущені порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
Ю.К.Черпак