Справа № 442/1196/15-а
Суддя: Крамар О. В.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/1196/15-а
Провадження № 2-а/442/57/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі :

головуючого - судді - Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Вороблевицької сільської ради, Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися в суд з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилаються на те, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 28.04.1989р. Дрогобицькою районною радою народних депутатів, житловий будинок АДРЕСА_1 належить колгоспному двору ОСОБА_7. Згідно довідки від 18.04.1989р., виданої Вороблевицькою сільською радою Дрогобицького району до складу колгоспного двору ОСОБА_7 входить його дружина ОСОБА_8, донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто вона, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, син останньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до положень ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 року), «Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності». Згідно ст. 123 (в редакції 1963 року), «Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних».

Зазначені норми права визначають, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить усім вище переліченим членам колгоспного двору у рівних частках, тобто кожному належить по 1/6 ідеальній частині зазначеного будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_5 їхній батько ОСОБА_7 помер, а мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що стверджуються відповідними свідоцтвами про смерть.

Без жодних законних підстав, без їхнього відома та в порушення прав згаданих співвласників, 09.08.2010р. Вороблевицька сільська рада Дрогобицького району Львівської області прийняла рішення про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 100,1 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м. на членів сім'ї: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Тобто згаданим рішенням право власності підлягає оформленню на сім осіб, в число яких безпідставно включено ОСОБА_6, що є в порушення їхніх прав, оскільки їхня частка зменшується з 1/6 ідеальної частини на 1/7 ідеальну частину вказаного житлового будинку.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. А відтак, рішення Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 09.08.2010р. за № 21 є протиправним, і тому підлягає скасуванню.

Про існування оскаржуваного рішення їм стало відомо 10.02.2015р. в судовому засіданні у справі № 442/9728/14-ц за їхнім позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на частку у житловому будинку. Це зокрема стверджується запереченням, яке подане ОСОБА_4 09.02.2015р. до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 442/9728/14-ц, та до якого додано рішення Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 09.08.2010р. за № 21.

Ознайомившись із оскаржуваним рішенням № 21 від 09.08.2010 року зваживши на перелік норм матеріального закону, що стали підставою для його прийняття, врахувавши той факт, що згаданим рішенням у черговий раз грубо порушуються ряд їхніх законних прав та інтересів, вважають, що таке рішення є протиправним, а тому змушені звернутися в суд за захистом порушених прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_2 яка також представляє інтереси ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити.

Представник відповідачів ОСОБА_10, в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала, щодо їх задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що не порушили нічиї права щодо спадщини, заперечують щодо задоволення позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно зі ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ст. 18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких з однієї сторони є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року у справі № 1-6/2010 положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень. З наведеного вбачається, що даний спір слід розглядати згідно кодексу адміністративного судочинства.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 21 КАС України «Підсудність кількох пов»язаних між собою вимог» позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою.

Статтею 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Як встановлено в судовому засіданні про існування Рішення Вороблевицької сільської ради від 09.08.2010 року № 21 «Про оформлення права власності на будинок в с.Вороблевичі по вул..30 річчя Перемоги № 153», позивач дізнався 10 лютого 2015 року, з чого слідує, що позов подано в межах строку звернення до суду.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що органи державної влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 28.04.1989р. Виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Дрогобицької районної Ради народних депутатів № 96 від 27.04.1989 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належить колгоспному двору ОСОБА_7. (а.с. 7-8)

З довідки виданої 18.04.1989р., Вороблевицькою сільською радою Дрогобицького району, вбачається, що до складу колгоспного двору ОСОБА_7 входить його дружина ОСОБА_8, донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто позивач, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та внук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.8 зворот)

Відповідно до положень ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 року), «Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності». Згідно ст. 123 (в редакції 1963 року), «Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних».

Зазначені норми права визначають, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить усім вище переліченим членам колгоспного двору у рівних частках, тобто кожному належить по 1/6 ідеальній частині зазначеного будинковолодіння.

Власник вищевказаного колгоспного двору ОСОБА_7, який являється батьком позивачів, ІНФОРМАЦІЯ_5. Мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується свідоцтвами про смерть. (а.с. 11, 12)

09 серпня 2010 року Вороблевицькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області прийнято рішення № 21 про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 100,1 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м. на членів сім»ї: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3. (а.с. 4) Тобто згаданим рішенням право власності підлягає оформленню на сім осіб.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

З наведеного вище вбачається, що відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення без жодних законних підстав та в порушення прав згаданих співвласників, в число власників безпідставно включено ОСОБА_6, що є порушенням їхніх прав, оскільки їхня частка зменшується з 1/6 ідеальної частини на 1/7 ідеальну частину вказаного житлового будинку.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАСУ, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що рішення № 21 Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 09.08.2010р. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому позов підставний та підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного та керуючись ст..ст. 9, 17-18, 71, 86, 99, 159-163 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволити.

Визнати рішення за № 21 від 09 серпня 2010 року Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області «Про оформлення права власності на будинок в АДРЕСА_1» протиправним та скасувати його

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні - в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Постанова виготовлена в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.