Справа № 2а-14047/11/2670
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Справа: № 2а-14047/11/2670

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Жигіля Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аутсорсінгова фірма «Сова» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аутсорсінгова фірма «Сова» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аутсорсінгова фірма «Сова» ( далі - позивач ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 01.09.2011 р. №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2012 року, адміністративний позов було задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 14 січня 2015 року зазначені судові рішення були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами повторного розгляду справи постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2015 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про задоволення позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Аутсорсінгова фірма «Сова» ( далі - ТОВ «Аутсорсінгова фірма «Сова» ) є юридичною особою, яка перебуває на податковому обліку Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві ( далі -ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві ) як платник податку на додану вартість ( далі - ПДВ ).

Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Аутсорсінгова фірма «Сова» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Астана К» за період з 01.03.2011 р. по 31.05.2011 р., за результатами якої складено акт від 18.08.2011 р. № 1161/23-03/36757468.

Згідно з висновками вказаного акту перевірки, позивачем порушено вимоги податкового законодавства, а саме п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ у загальному розмірі на 874 720,00 грн.

На підставі акту перевірки від 18.08.2011 р. № 1161/23-03/36757468 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.09.2011 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 874 621,00 грн., з яких 874 620,00 грн. - за основним платежем та 1,00 грн. - за штрафними ( фінансовими ) санкціями.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з ТОВ «Астана К» у період з 01.03.2011 р. по 31.05.2011 р. не мали реального характеру та не підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Податкового кодексу України ( далі - ПК України ), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ), Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 ( далі - Положення № 88 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 75.1 ст. 75 ПК України закріплено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п. 78.4 ст. 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказу, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Згідно з п. 198.1-198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок складення платником податку-продавцем податкової накладної та надання її покупцю визначено статтею 201 ПК України.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 2.4 Положення № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа ( форми ), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції ( у натуральному та/або вартісному виразі ), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що для встановлення правомірності обчислення платником податків його податкових зобов'язань з ПДВ і формування податкового кредиту належить з'ясовувати реальність руху активів та коштів у процесі здійснення відповідних господарських операцій, використання придбаних товарів/послуг у його господарській діяльності та фінансову доцільність здійснених операцій.

При цьому, зазначені обставини повинні підтверджуватися первинною документацією, складеною з дотриманням вимог Закону № 996-XIV та Положення № 88.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що між позивачем і ТОВ «Астана К» було укладено договір про надання послуг від 01.03.2011 р. № 01/12 щодо надання послуг з аутсорсингу та кадрового забезпечення, реальність господарських операцій за якими, на думку апелянта, підтверджується актами здачі-приймання робіт, податковими накладними та банківськими рахунками.

Водночас, дослідивши зазначені первинні документи судова колегія встановила, що в актах здачі-приймання робіт / Т. 1 а.с. 69-80 /, які при здійсненні операцій даного виду є одними з основних документів, що мають підтверджувати фактичне виконання робіт ( надання послуг ) з їх деталізацією, не вказано імені, прізвища, по батькові та посади осіб, які скріпили їх своїми підписами, хоча саме такі реквізити, у відповідності до п. 2.4 Положення № 88, є обов'язковими для первинних документів і їх відсутність унеможливлює здійснення ідентифікації осіб, відповідальних за складання таких документів, та вказує на те, що ці акти не є належними доказами, у розумінні ст. 70 КАС України, які б підтверджували реальність виконання зазначених у них господарських операцій.

Крім того, всі вказані вище податкові накладні від імені контрагента позивача - ТОВ «Астана К» підписані ОСОБА_2, яка була допитана судом першої інстанції та, як вбачається з матеріалів справи і не заперечується апелянтом, стверджує, що в господарській діяльності товариства участі не приймала і жодних договорів та/або первинних документів від його імені не підписувала.

Водночас, колегія суддів зазначає, що податкові накладні, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності товариства, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноваженими особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Аналогічна правовий підхід міститься у постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року у справі № 21-421а11, а висновки ВСУ, виходячи зі змісту абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу й на те, що за твердженням апелянта метою укладання ним з ТОВ «Астана К» договору про надання послуг від 01.03.2011 р. № 01/12 , зокрема було виконання зобов'язань ТОВ «АФ «Сова» перед ПАТ «Індустріально-експортний банк» за договором аутсорсінгу від 01.12.2009 р. № 01-12-2009/01 та перед ТОВ «Інтеркар» за договором аутсорсінгу від 17.05.2010 р. № 17-05-2010/01, однак, жодних доказів, які б підтверджували, що при виконанні своїх зобов'язань перед вказаними контрагентами позивачем були використані саме результати послуг ( робіт ), отриманих від ТОВ «Астана К» за вказаним договором, у матеріалах справи не міститься. Зокрема, відсутні будь-які належним чином оформлені первинні документи, які б містили деталізацію послуг, наданих ТОВ «Астана К» на користь позивача і послуг, наданих позивачем на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк» і ТОВ «Інтеркар», та підтверджували зв'язок між ними.

Більш того, з матеріалів справи взагалі не вбачається економічне обґрунтування, ділова мета і фінансова доцільність укладання позивачем з ТОВ «Астана К» договору від 01.03.2011 р. № 01/12 для забезпечення виконання своїх зобов'язань перед вказаними суб'єктами господарювання.

Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні достатні правові підстави стверджувати про реальність господарських операцій між позивачем і ТОВ «Астана К» за договором про надання послуг від 01.03.2011 р. № 01/12 у період з 01.03.2011 р. по 31.05.2011 р., а самі лише банківські виписки, як було правильно встановлено судом першої інстанції, вказують тільки на формальні транзакції між позивачем і його контрагентом, що не є достатньою і необхідною правовою підставою для визнання реальності господарських операцій, на підставі яких начебто здійснювались такі платежі, та для визнання правомірним формування ПДВ за їх результатами. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, у відповідності до змісту ст. 159 КАС України, рішення суду повинно бути обґрунтованим і в жодному разі не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апелянта про те, що його не було належним чином повідомлено відповідачем про проведення перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Астана К» за період з 01.03.2011 р. по 31.05.2011 р., за результатами якої складено акт від 18.08.2011 р. № 1161/23-03/36757468 та винесено спірне податкове-повідомлення-рішення, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, зазначена перевірка була проведена відповідачем на підставі відповідного наказу, службового посвідчення, направлення повідомлення про проведення перевірки на адресу фактичного місцезнаходження позивача, акту обстеження місцезнаходження підприємства за фактичною адресою: 1004, м. Київ, вул. Горького, 23/В.

При цьому, апеляційний суд встановив, що саме ця адреса вказується позивачем у поданій до суду першої інстанції довіреності / Т.1 а.с. 8/, в наказі / Т.1 а.с. 10/, у доповненнях до позовних вимог / Т. 1 а.с. 34 /, у договорах аутсорсінгу від 01.12.2009 р. № 01-12-2009/01 і від 17.05.2010 р. № 17-05-2010/01 ( з верхньої частини аркушів ) /Т.1 а.с. 203, Т.2 а.с. 1 /.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку за умови підтвердження факту правопорушення в галузі податкового законодавства, вчиненого апелянтом, самі лише обставини щодо направлення відповідачем повідомлення про проведення невиїзної перевірки на адресу його фактичного місцезнаходження, а не місця державної реєстрації, не є достатньою та необхідною правовою підставою для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 01.09.2011 р. №.

Перевіряючи у сукупності з іншими обставинами справи доводи апелянта про те, що ТОВ «АФ «Сова» на момент укладання з ТОВ «Астана К» договору від 01.03.2011 р. № 01/12 не знало про те, що його директор ОСОБА_2 фактично не бере участі в господарській діяльності товариства, а первинні документи від її імені підписуються невідомими особами, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вони є не обґрунтованими та безпідставними.

Натомість, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, діючи у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та переконав судову колегію у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності жодних правових підстав для задоволення адміністративного позову та приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Аутсорсінгова фірма «Сова» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аутсорсінгова фірма «Сова» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.