Справа № 2а-242/10/1506
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ К/800/2468/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства з надзвичайних ситуацій України на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 21 грудня 2010 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи про визнання незаконною бездіяльності та стягнення грошової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. Просив визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо відмови виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу та стягнути з Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в особі Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Одеській області на його користь одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 908 від 11 липня 2007 року «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу та підрозділів цивільного захисту» в сумі 25515 грн.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 21 грудня 2010 року позов задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність відповідача та стягнуто з Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи на користь ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у розмірі 25515 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року скасовано постанову Біляївського районного суду Одеської області від 21 грудня 2010 року, як постановлену неповноважним судом, та прийнято нову постанову про задоволення позову. Визнано незаконною бездіяльність відповідача та стягнуто з Міністерства з питань надзвичайних ситуацій України на користь ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу у розмірі 25515 грн.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах, встановлених ст. 220 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29 грудня 2006 року старшину обслуговування частини спеціалізованої пожежної техніки аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області ОСОБА_4 звільнено зі служби через хворобу. 15 січня 2007 року позивачу встановлена 2 група інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 908 від 11 липня 2007 року «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу та підрозділів цивільного захисту». Однак, у виплаті вказаної допомоги йому було відмовлено.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції з тих підстав, що вона ухвалена неповноважним судом та ухвалюючи нову постанову про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 як старшина обслуговування частини спеціалізованої пожежної техніки аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області (особа молодшого начальницького складу), якому після звільнення зі служби встановлена 2 група інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має право на отримання одноразової грошової допомоги в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 908 від 11 липня 2007 року «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу та підрозділів цивільного захисту».

Згідно ч. 2 ст. 23 Закону України «Про пожежну безпеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного особі рядового чи начальницького складу державної пожежної охорони під час виконання службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, пов'язаного з виконанням службових обов'язків, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності особою рядового та начальницького складу державної пожежної охорони у період проходження служби у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що якщо особа рядового та начальницького складу державної пожежної охорони та члени її сім'ї одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цією статтею, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими законами, виплата відповідних грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором особи, яка має право на отримання таких виплат.

Аналогічні положення закріплені у ч.ч. 2, 4 ст. 56 Закону України «Про правові засади цивільного захисту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносно осіб особі рядового чи начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Закони України «Про пожежну безпеку» та «Про правові засади цивільного захисту» були чинними на час виникнення спірних правовідносин та підлягали застосуванню, проте втратили чинність 1 липня 2013 року у зв'язку з набуттям чинності Кодексом цивільного захисту України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 908 від 11 липня 2007 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку грошова допомога виплачується: 1) особам рядового і начальницького складу у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без настання інвалідності, пов'язаного з виконанням службових обов'язків, у розмірі, який визначається з урахуванням ступеня втрати працездатності у відсотках трирічного грошового забезпечення; 2) особам рядового і начальницького складу у разі настання інвалідності в період проходження служби та особам, звільненим із служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення, а якщо інвалідність настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, незалежно від строку, який минув після звільнення із служби, у розмірі: 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи; 3) особам рядового і начальницького складу та особам, звільненим із служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання службових обов'язків у розмірі: 60-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

За таких обставин, коли позивач як особа молодшого начальницького складу, інвалідність якої настала після звільнення, але внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби, пов'язаного з виконанням службових обовязків, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не має права на одноразову грошову допомогу, оскільки у 2007 році управлінням праці та соціальних відносин йому було виплачено передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні витрати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» компенсаційну виплату у розмірі 284 грн. 40 коп., не заслуговують на увагу. Зазначені обставини досліджувалися судом апеляційної інстанції і їм дано належну оцінку.

Зокрема, суд зазначив, що допустимі та належні докази (в розумінні ст.70 КАС України) на підтвердження того, що компенсація, передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні витрати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», була виплачена позивачу, у матеріалах справи відсутні. До того ж, вказана компенсація передбачалась позивачу за перехід з категорії 3 на категорію 1 та не є рівнозначним компенсаційним механізмом соціального захисту одноразовій допомозі, що передбачена особам рядового чи начальницького складу державної пожежної охорони чи особам рядового чи начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Інші мотиви та доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Вимоги касаційної скарги про скасування постанови суду першої інстанції безпідставні, оскільки скасована судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та спростовуються висновками, викладеними у судовому рішенні.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства з надзвичайних ситуацій України залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк