Справа № 813/2969/15
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року справа № 813/2969/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Єдинак Г.Б.

з участю :

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Жукровського Я.І., Барнича Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання неправомірним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області та просить:

1. Визнати неправомірним та скасувати наказ №119 від 26.05.2015 року про звільнення позивача за прогул (п.4 ст.40 КЗпП України);

2. Зобов»язати відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.05.2015 року позивач захворів, що стверджується листком непрацездатності, відповідачем таке було розцінено як прогул та видано наказ на звільнення. Вважає таке звільнення незаконним, так як звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності є недопустимим.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що у зв»язку з необхідністю проходження лікування був змушений відлучитись з роботи, у своїх поясненнях написав, що відлучився з роботи у зв»язку з сімейними проблемами, так як не хотів, щоб про його хворобу дізнались інші працівники, ні в.о. начальника, ні працівники відділу кадрової роботи не з»ясовували, які саме виникли проблеми, з складеними актами ніхто позивача не ознайомив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач подав заперечення на позов, у якому зазначив, що 26.05.2015 року був складений акт про відсутність позивача на робочому місці з 09.00 по 12.30 год, того ж дня був складений ще один акт про відсутність позивача на робочому місці з 14.00 год по 16.00 год. Наприкінці того ж дня позивач появився на робочому місці, у нього витребували письмові пояснення про причини відсутності на робочому місці, у яких він висвітлив причину відсутності лише з 12.30 до 15.00 год. У цей же день було видано наказ на звільнення позивача, який оголошено позивачу. 27.05.2015 року повторно позивачу оголошено наказ на звільнення та запропоновано отримати трудову книжку, складено акт про відмову від ознайомлення з наказом. Вважає, що діяв у відповідності до норм законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, надали пояснення відповідно до заперечень, просили у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, мотивуючи це наступним.

Позивач - ОСОБА_1 звільнений із займаної посади- начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, за прогул (п.4 ст.40 КЗпП України) наказом Головного територіального управління юстиції у Львівській області №119 к від 26.05.2015 року.

Підставою для звільнення стала відсутність 26.05.2015 року на робочому місці понад 3 годин, а саме з 9.00 год до 12.30 год та з 14.00 год до 16.00 год, що підтверджується складеними актами, чим порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату Головного управління юстиції у Львівській області та його територіальних підрозділів, затверджених наказом Головного управління юстиції у Львівській області №62к від 12.03.2007 р. та враховуючи попереднє дисциплінарне стягнення (наказ №2/Д від 07.05.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1"), беручи до уваги те, що ОСОБА_1 жодного разу, протягом місяця, не було проставлено підпису у журналі виходу працівників юстиції на роботу о 9.00 год, що підтверджується, також і електронною системою обліку виходу на роботу працівників апарату управління юстиції.

Позивач не погодився з таким наказом з підстав перебування 26.05.2015 року на лікуванні, що підтверджено листком непрацездатності серія АГЛ №209901, виданим комунальною 4-тою міською клінічною лікарнею.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатись своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Статтею 40 КЗпП України врегульовано питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Так, відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В законодавстві відсутнє визначення поняття "прогул", однак в Постанові Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.92р. №9 розкривається зміст цього поняття як відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, або принаймні більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Не є поважними причинами відсутності працівника на роботі згідно з вищезазначеною постановою, зокрема, поміщення особи до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу.

Відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, тягне за собою накладення одного з видів дисциплінарного стягнення передбаченого статтею 147 КЗпП України - догану або звільнення.

З урахуванням викладеного, для прийняття рішення про звільнення працівника з займаної посади за прогул необхідно встановити дві обставини: по-перше - встановити факт відсутності працівника на робочому місці протягом трьох годин або протягом цілого робочого дня; по-друге - з'ясувати причини такої відсутності та обґрунтовано вважати їх неповажними.

Як вже зазначалося, позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - за прогул без поважних причин, що мав місце 26.05.15р.

Як вбачається із актів, складених відповідачем 26.05.2015 року, позивач з 9.00 год по 12.30 год та з 14.00 год по 16.00 год був відсутній на робочому місці. Даний факт підтвердив сам позивач в судовому засіданні.

Згідно письмових пояснень позивача, наданих 26.05.2015 року, його відсутність на робочому місці з 12.30 до 15.00 год пов»язана із сімейними обставинами та необхідністю допомоги родині із проблемами, що стались.

Згідно пояснень представника відповідача встановлено, що з актами про фіксацію прогулу від 26.05.2015 року позивача ознайомлено не було та відповідачем не було з»ясовано причин відсутності позивача на робочому місці та не визначено їх як неповажними.

Суд вважає, що при прийнятті рішення про звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України та перед винесенням оскаржуваного наказу відповідач мав перевірити обставини відсутності позивача на робочому місці, визначити їх як неповажними і лише потім видавати наказ про звільнення.

Таким чином, суд зазначає, що відповідачем порушено порядок притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення його з займаної посади. Визначення причин відсутності працівника на роботі поважними може здійснюватися як безпосередньо роботодавцем, так і органом, до якого оскаржується накладення дисциплінарного стягнення, зокрема судом.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо поважності причин відсутності його на роботі 26.05.15р. суд враховує, що причини відсутності працівника на роботі можуть бути поважними лише тоді, коли такі причини працівник не міг усунути, в його діях відсутня вина.

Так, позивачем надано суду листок непрацездатності серія АГЛ №209901, виданим 26.05.2015 року комунальною 4-тою міською клінічною лікарнею, з якого вбачається, що позивач з 26.05.2015 року по 29.05.2015 року знаходився на амбулаторному лікуванні.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Разом з тим, суд вважає, що посилання позивача та його представника на ст.30 Закону України «Про державну службу» є необґрунтованим, так як підставою для припинення позивачем державної служби не була зміна керівника.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідачем при прийняті оскаржуваного наказу не вжито заходів до встановлення причин відсутності позивача на роботі, що потягло за собою винесення протиправного наказу №119 від 26.05.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1», а тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

З довідки від 23.06.2015 року слідує, що середньомісячна заробітна плата позивача становить 2789,86 грн., середньоденна - 132,85 грн., таким чином, заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 4251,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2789,86 грн. слід звернути до негайного виконання.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області №119 від 26.05.2015 року « Про звільнення ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у Львівській області з 27.05.2015 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Львівській області в користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27.05.2015 року по 08.07.2015 року в розмірі 4251,20 (чотири тисячі двісті п»ятдесят одна грн.20 коп) гривень.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у Львівській області та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 2789,86 (дві тисячі сімсот вісімдесят дев»ять грн.86 коп) грн. звернути до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 10.07.2015 року.