Справа № 503/789/15-а
Суддя: Сопільняк О. М.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Кодимський районний суд Одеської області ___________________________________________________________________
Справа № 503/789/15-а
Провадження №2-а/503/14/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодимі, Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління державної казначейської служби України в Кодимському районі Одеської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 21 квітня 2015 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської з адміністративним позовом до управління Державної казначейської служби України в Кодимському районі Одеської області про визнання дій протиправними та зобовязання відповідача стягнути допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

В судовому зсіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав та пояснив, що постановами Кодимського районного суду від 26 серпня 2014 року, від 04 грудня 2013 року, від 19 травня 2014 року, а також постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року управління соціального захисту Кодимської районної державної адміністрації зобовязано здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народження та похованням.

На виконання вказаних судових рішень управлінням соціального захисту проведено розрахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 січня 2012 по 07 травня 2012 року в сумі 3889 грн.; за період з 07 травня 2012 по 15 травня 2013 року в сумі 11971 грн.75 коп.; за період з 15 травня 2013 по 31 жовтня 2013 року в сумі 4931 грн.71 коп. та за період з 31 жовтня 2013 по 02 березня 2013 року в сумі 4384 грн., всього на суму 25176 грн.46 коп.

З цієї суми Управління соціального захисту виплатило лише 4931 грн.71 коп., тоді як решту грошових коштів в сумі 20244 грн.75 коп. не виплачує.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VІ від 05 червня 2012 року обовязок виплати присуджених судом грошових коштів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, яким є Державна казначейська служба України та її територіальні органи.

У звязку з цим позивач 13 січня 2015 року звернувся до управління Державної казначейської служби України в Кодимському районі із заявою про виконання вказаних судових рішень, однак листом від 19 січня 2015 року №36-02-01/25-21відповідач повернув надані позивачем документи без виконання через відсутність оригіналу виконавчого документу про стягнення з управління соціального захисту присуджених судом грошових коштів.

Вважає таку відмову відповідача протиправною, а тому просить свій позов задовольнити та зобовязати відповідача стягнути з управління соціального захисту райдержадміністрації заборгованість з виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала та пояснила що у задоволенні заяви позивача від 14 січня 2015 року щодо виконання виконавчих листі про стягнення з управління соціального захисту Кодимської райдержадміністрації заборгованості з виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ухвалених судами судових рішень було відмовлено, оскільки у виданих судами виконавчих листах були відсутні вказівки про стягнення грошових коштів.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази та матеріали адміністративної справи суд встановив наступне.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст.104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС до компетенції адміністративних судів віднесено, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У п.1 ч.1 ст.3 цього Кодексу справу адміністративної юрисдикції (адміністративну справу) визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, субєктом владних повноважень відповідно до п.7 ч.1 тієї самої статті є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Територіальними органами Державної казначейської служби України є головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління Державної казначейської служби України та відділення Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення (п.1 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та п.1 Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення, затверджених наказом Міністерства фінансів України №1280 від 12 жовтня 2011 року).

Згідно з ч.2 ст.18 КАС України адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, підсудні окружним адміністративним судам. Водночас, відповідно до п.4 ч.1 цієї статті усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг підсудні місцевим загальним судам, як адміністративним судам.

Окрім цього, Вищий адміністративний суд України в Інформаційному листі №959/12/13-13 від 11 липня 2013 року вказав, що відповідно до п.4 ч.1 ст.18 КАС України та ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» справи про оскарження стягувачами дії територіальних органів Державної казначейської служби України з приводу виконання судових рішень, ухвалених місцевими загальними садами як адміністративними судами, предметно підсудні місцевим загальним судам.

У звязку з цим, адміністративний позов ОСОБА_1 суд визнає прийнятним та предметно підсудним Кодимському районному суду Одеської області, як адміністративному суду.

Вирішуючи зазначений спір, суд у відповідності з вимогами ч.3 ст.2 КАС України виходить з того чи 1) прийнято оскаржуване рішення Кодимською районною радою на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 2) прийнято це рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття; 3) дотримано при його ухваленні принцип рівності перед законом, запобігання несправедливій дискримінації; 4) прийняте воно пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення та з урахуванням права особи на участь у процесі його прийняття.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЖД №278889, виданого 11 жовтня 2011 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, є батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим з 05 січня 2012 року до 03 березня 2014 року перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Позивач є застрахованою особою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому мав право на виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сімї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сімям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення, встановлений Законами України Про державну допомогу сімям з дітьми №2811-XII від 21 листопада 1992 року (далі Закон №2811-XII) та Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням №2240-III від 18 січня 2001 року (далі Закон №2240-III).

Статтею 5 Закон №2811-XII визначено, що всі види державної допомоги сімям з дітьми, крім допомоги у звязку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника). Таким чином, відповідачем у справі є субєкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладений обовязок щодо нарахування та виплати допомоги сімям з дітьми до досягнення ними трирічного віку. У звязку з цим, суд визнає УСЗН Кодимської РДА належним відповідачем у справі.

Предметом спору є розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 31 жовтня 2013 року по 02 березня 2014 року.

Частиною 1 ст.1 Закону України №2811-XII встановлено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 3 цього ж Закону передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Відповідно до ст.41 Закону №2240-III одноразова допомога при народженні дитини надається у сумі кратній 22,6 прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини. Проте в п.5 Прикінцевих положень вищезгаданого Закону вказується, що до стабілізації економічного становища в Україні розмір виплат передбачених статтями 41, 43, 46 цього Закон визначається Верховною Радою України щороку виходячи з рівня забезпечення прожиткового мінімуму одночасно з встановленням розміру страхових внесків з поступовим наближенням виплатам до прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст.43 Закону №2240-III допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Зазначена норма закону введена в дію з 01 січня 2002 року.

У звязку з цим, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року у справі №1514/798/12 управління соціального захисту населення Кодимської райдержадміністрації зобовязано здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народження та похованням», за період з 05 січня 2011 по 07 травня 2012 року.

Постановою Кодимського районного суду від 26 серпня 2014 року у справі №503/1574/14-а управління соціального захисту населення Кодимської райдержадміністрації зобовязано здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народження та похованням», за період з 07 травня 2012 року по 15 травня 2013 року.

Постановою цього ж суду від 04 грудня 2013 року у справі №503/2351/13-а управління соціального захисту населення Кодимської райдержадміністрації зобовязано здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народження та похованням», за період з 15 травня 2013 року по 31 жовтня 2013 року.

Постановою цього ж суду від 19 травня 2014 року у справі №503/866/14-а управління соціального захисту населення Кодимської райдержадміністрації зобовязано здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народження та похованням», за період з 31 жовтня 2013 року по 02 березня 2014 року.

Приймаючи зазначені судові рішення, суди встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні відносини, визнав такі дії протиправними і зобов'язав відповідача здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, при цьому, не ухвалював рішення про стягнення конкретних сум.

На виконання вказаних судових рішень управлінням соціального захисту Кодимської райдержадміністрації проведено розрахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05 січня 2012 року по 07 травня 2012 року в сумі 3889 грн.; за період з 07 травня 2012 по 15 травня 2013 року в сумі 11971 грн.75 коп.; за період з 15 травня 2013 року по 31 жовтня 2013 року в сумі 4931 грн.71 коп. та за період з 31 жовтня 2013 року по 02 березня 2013 року в сумі 4384 грн., всього на суму 25176 грн.46 коп.

З цієї суми Управління соціального захисту виплатило позивачеві лише 4931 грн.71 коп., решту грошових коштів в сумі 20244 грн.75 коп. не виплачує.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.14 КАС України судове рішення, ухвалене іменем України, є обовязковим до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VІ від 05 червня 2012 року, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, встановленим «Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженим постановою Кабінету міністрів України №845 від 03 серпня 2011 року.

У звязку з цим, ОСОБА_1 14 січня 2015 року звернувся до управління Державної казначейської служби України в Кодимському районі із заявою про виконання ухвалених судом судових рішень та стягнення присуджених грошових коштів, надавши необхідні для цього документи, однак листом від 19 січня 2015 року №36-02-01/25-21 відповідач повернув надані позивачем документи без виконання через відсутність оригіналу виконавчого документу про стягнення з управління соціального захисту присуджених судом грошових коштів.

Такі дії відповідача суперечать вимогам законів України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та ЗУ «Про виконавче провадження», а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.167,185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов"язати управління державної казначейської служби України в Кодимському районі Одеської області стягнути з управління соціального захисту населення Кодимської районної державної адміністрації Одеської області на користь ОСОБА_1 20244 грн.75 коп. заборгованості з виплат допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту.

Суддя Сопільняк О.М.