Справа № 2-а-2364/11
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова (далі - управління ПФУ, ПФУ відповідно), Головного управління ПФУ у Львівській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання відмови в перерахунку пенсії протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_1. звернувся до Сихівського районного суду м. Львова з позовом до управління ПФУ, ГУ ПФУ про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 16 травня 2011 року ОСОБА_1. визнаний реабілітованим за статтею 1 Закону України від 17 квітня 1991 року № 962-XII «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі - Закон № 962-XII) та відповідно до статті 77 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) він має право на доплату до пенсії в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком. 20 червня 2011 року він звернувся до відповідача за перерахунком пенсії, в якому йому було відмовлено та повідомлено, що доплата до пенсії буде проводитись в сумі 54 грн 40 коп.

Суди встановили, що ОСОБА_1. у віці трьох років разом з матір'ю ОСОБА_2. та сестрою ОСОБА_3. 17 грудня 1945 року з с. Бортятино Судово-Вишнянського (нині Мостиського) району Львівської області за рішенням Особливої наради при НКВС СРСР були виселені на спецпоселення в Комі АРСР з конфіскацією майна, з якого звільнені 3 березня 1956 року.

Сихівський районний суд міста Львова рішенням від 16 травня 2011 року визнав ОСОБА_1. особою, яка необґрунтовано піддана покаранню позасудовим органом та реабілітована за статтею 1 Закону № 962-XII. Це рішення суду набрало законної сили у встановленому законом порядку і відповідно до цього рішення позивачу видано посвідчення № 144797 від 27 липня 2011 року.

Сихівський районний суд міста Львова постановою від 3 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року, позовні вимоги ОСОБА_1. задовольнив: зобов'язав управління ПФУ провести перерахунок пенсії ОСОБА_1. з урахуванням до загального стажу роботи часу перебування в засланні у потрійному розмірі та збільшення пенсії на 50 % від величини мінімальної пенсії за віком з 1 серпня 2011 року; зобов'язав ГУ ПФУ виплачувати ОСОБА_1. пенсію з урахуванням до загального стажу роботи часу перебування в засланні у потрійному розмірі та збільшення пенсії на 50 % від величини мінімальної пенсії за віком з 1 серпня 2011 року.

Вищий адміністративний суд України постановою від 19 березня 2015 року ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року скасував, постанову Сихівського районного суду міста Львова від 3 квітня 2012 року змінив, виклавши резолютивну частину рішення в новій редакції: «Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова щодо нездійснення перерахунку та виплати на користь ОСОБА_1 у повному обсязі підвищення пенсії згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 24.03.2009 року в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.08.2011 року в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити».

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що позивач має право згідно зі статтею 1 Закону № 962-XII та статтею 77 Закону № 1788-XII на доплату до пенсії в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком, однак відповідач провів перерахунок пенсії у розмірі меншому, ніж це передбачено законодавством, та без урахування часу перебування у засланні до загального стажу роботи.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зарахування до загального стажу роботи позивача часу його перебування у засланні у потрійному розмірі.

Крім того, зазначив, що виходячи із завдань управління ПФУ в районах та ГУ ПФУ в областях, колегія суддів доходить висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1. до ГУ ПФУ у Львівській області про виплату пенсії з 1 серпня 2011 року з урахуванням зарахування до загального стажу роботи часу перебування в засланні у потрійному розмірі та збільшення пенсії на 50 % від величини мінімальної пенсії за віком з 1 серпня 2011 року.

Не погоджуючись із постановою суду касаційної інстанції, ОСОБА_1. звернувся із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування касаційним судом статті 6 Закону № 962-XII.

На обґрунтування заяви додав копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 11 січня 2011 року та 19 березня 2013 року, які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

У цих рішеннях суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідних управлінь ПФУ в перерахунку пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи під час перебування в засланні.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначеної норми права у подібних правовідносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Реабілітованими особами згідно з частиною першою статті 1 Закону № 962-XII вважаються особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР від 25 грудня 1958 року «Про кримінальну відповідальність за державні злочини», за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 962-XII реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій. Аналогічне положення закріплене в статті 58 Закону № 1788-XII.

Згідно з пунктом 7 Постанови Верховної Ради України від 24 грудня 1993 року № 3812-XII «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі - Постанова) направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку (стаття 3) - це застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у зв'язках з так званими «ворогами народу», у приналежності до політичних партій тощо.

Особи, які були незаконно вислані чи заслані і згодом реабілітовані, поновлюються в усіх громадянських правах, але на них не поширюються пільги, передбачені статтею 6 цього Закону.

Аналіз вказаного пункту Постанови дає підстави вважати, що він стосується тлумачення статті 3, а не статті 1 Закону № 962-XII.

Зважаючи на те, що суди попередніх інстанцій встановили, що Сихівський районний суд міста Львова рішенням від 16 травня 2011 року визнав ОСОБА_1. особою, яка необґрунтовано піддана покаранню позасудовим органом та реабілітована за статтею 1 Закону № 962-XII, на нього не поширюються положення зазначеного пункту Постанови і він має право на пільги, встановлені частиною першою статті 6 цього Закону.

Оскільки суд касаційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, його постанова підлягає скасуванню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - залишенню без змін.

Ураховуючи наведене, керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вищого адміністративного суду України від 19 березня 2015 року скасувати, постанову Сихівського районного суду міста Львова від 3 квітня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді: О.Ф. Волков М.І. Гриців
О.А. Коротких О.В. Кривенда
В.Л. Маринченко П.В. Панталієнко
О.Б. Прокопенко І.Л. Самсін
О.О. Терлецький