Справа № 819/520/15-а
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Справа № 876/4570/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.04.2015р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської обл. про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:

06.03.2015р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням поданої під час розгляду справи заяви про зміну позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Лановецької районної державної адміністрації /РДА/ Тернопільської обл., що полягає у непроведенні, починаючи з дня звільнення 12.01.2015р., виплати йому всіх сум, що належали до виплати згідно ст.116 КЗпП України, у термін по 27.02.2015р.; визнати протиправною бездіяльність Лановецької РДА, що допущена у період з 08.10.2014р. по 27.02.2015р., та полягає у ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час змушеного прогулу з 20.09.2014р. по 08.10.2014р. згідно рішення суду від 08.10.2014р. у справі № 819/1934/14-а; стягнути з Лановецької РДА на його користь середній заробіток за період з 12.01.2015р. по 27.02.2015р., тобто, за час затримки розрахунку при звільненні, про що винести відповідне рішення; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати (а.с.3-4, 25).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.04.2015р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Лановецької РДА, що допущена у період з 09.10.2014р. по 26.02.2015р. та полягає у ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.09.2014р. по 08.10.2014р. згідно з рішенням суду від 08.10.2014р. у справі № 819/1934/14-а; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.100-108).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.111 і на звороті).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не враховані порушення відповідачем норм трудового законодавства, що визначають обов'язковість проведення із працівником повного розрахунку при звільненні та безпідставно відмовив позивачу у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зокрема, згідно розпорядження Лановецької РДА № 02-к від 12.01.2015р. апелянта звільнено з посади керівника апарату цієї адміністрації відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. При цьому, у день звільнення усупереч вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України не проведено повний розрахунок. У зв'язку з цим, окрему частину належних при звільненні виплат апелянт отримав не в день звільнення, а лише 19.01.2015р. у сумі 4226 грн. 73 коп. та 27.02.2015 - у сумі 2198 грн. 47 коп., тобто фактично більш ніж через півтора місяці після звільнення.

Такі дії відповідача суперечать вимогам ст.117 КЗпП України, згідно яких в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно з'ясовано судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 з 24.11.2000р. працював керівником апарату Лановецької РДА.

Розпорядженням голови Лановецької РДА № 85-к від 19.09.2014р. позивача було звільнено з займаної посади у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин посадових обов'язків відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

В подальшому, постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014р. у справі № 819/1934/14-а визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Лановецької РДА № 52-с від 19.08.2014р. про застосування дисциплінарного стягнення та № 85-к від 19.09.2014р. про звільнення ОСОБА_1, поновлено позивача на посаді керівника апарату Лановецької РДА з 20.09.2014р., зобов'язано Лановецьку РДА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2014р. по 08.10.2014р.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; постанову суду в частині поновлення на роботі та зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу звернуто до негайного виконання (а.с.77-79).

Наведена постанова суду набрала законної сили згідно з ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015р. (а.с.80-82).

На виконання судового рішення видано виконавчий лист від 14.10.2014р., на підставі якого 28.10.2014р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській обл. відкрито виконавче провадження ВП № 45228987 (а.с.87-89).

Розпорядженням голови Лановецької РДА № 119-к від 03.11.2014р. поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Лановецької РДА з 20.09.2014р.

В подальшому 12.01.2015р. ОСОБА_1 звільнено з посади керівника апарату Лановецької РДА на підставі п.1 ст.40 КЗпП України; у п.2 цього розпорядження вказано відділу фінансово-господарського забезпечення апарату районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 після затвердження постійного кошторису апарату районної державної адміністрації на 2015 рік грошову компенсацію за 9,5 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 20.09.2014р. по 12.01.2015р. та вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку; середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2014р. по 08.10.2014р. виплатити після надання відповідних роз'яснень Тернопільським окружним адміністративним судом та розгляду апеляційної скарги Львівським апеляційним адміністративним судом (а.с.67).

Відповідно до розрахунку заробітної плати, що підлягає виплаті ОСОБА_1 при звільненні 12.01.2015р., останньому нараховані: заробітна плата у розмірі 582 грн. 77 коп., компенсація за невикористані дні відпустки в сумі 946 грн. 11 коп., вихідна допомога у розмірі 3628 грн., а всього 5156 грн. 88 коп., до виплати з урахуванням утримання усіх сум податків і зборів (платежів) належало 4226 грн. 73 коп. (а.с.91).

Фактично вказані кошти у розмірі 4226 грн. 73 коп. позивачу перераховано 19.01.2015р.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2014р. по 08.10.2014р. згідно з постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014р. у справі № 819/1934/14-а нараховано в сумі 2198 грн. 47 коп. та фактично виплачено ОСОБА_1 27.02.2015р.

Також з'ясовано, що станом на 12.01.2015р. був відсутній затверджений кошторис Лановецької РДА на 2015 рік. Тимчасовий кошторис Лановецької РДА затверджено 16.01.2015р., у період з 01.01.2015р. по 16.01.2015р. (включно) кошти на рахунку у відповідача були відсутніми та надійшли 17.01.2015р., що підтверджується випискою Управління Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської обл. по рахунку Лановецької РДА за 17.01.2015р. та листом Управління Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської обл. № 2-07/501 від 27.03.2015р., про те, що у період з 01.01.2015р. по 17.01.2015р. по рахунку Лановецької РДА відкритих асигнувань не було, також відсутніми є касові видатки по рахунку № 1462 (а.с.60, 64-65).

17.01.2015р. (календарний день субота, робочий день у зв'язку з перенесенням робочих днів у січні 2015 року) Лановецькою РДА подано до Управління Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської обл. платіжне доручення № 04 від 17.01.2015р. про перерахування коштів в сумі 4226 грн. 73 коп. (заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги) для зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1, відкритий у філії ПАТ КБ «ПриватБанк». Платіжне доручення одержане Управлінням Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської обл. 17.01.2015р., про що свідчить відмітка про його одержання, та проведене (оплачене) 19.01.2015р. (календарний день понеділок), тобто в перший операційний день після вихідного дня (а.с.61).

Кошти на картковий рахунок ОСОБА_1, відкритий у філії ПАТ КБ «ПриватБанк», надійшли 19.01.2015р. (а.с.22).

Платіжне доручення Лановецької РДА № 58 від 26.02.2015р. на перерахунок коштів в сумі 2198 грн. 47 коп. (середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно з постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014р. у справі № 819/1934/14-а) для зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1, відкритий у філії ПАТ КБ «ПриватБанк», одержане Управлінням Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської обл. 27.02.2015р., про що свідчить відмітка про його одержання, та проведене (оплачене) 27.02.2015р. (а.с.62).

Кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 надійшли 27.02.2015р. (а.с.32).

Із змісту заявленого позову слідує, що доводи позивача ґрунтуються на допущенні відповідачем протиправної бездіяльності у зв'язку з неперерахуванням йому у день звільнення 12.01.2015р. усіх сум, які підлягали до виплати, зокрема:

1) заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги;

2) середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно з постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014р. у справі № 819/1934/14-а.

Разом з тим, наведені два випадки не є тотожними, носять різний характер та регулюються різними нормами чинного законодавства.

У першому випадку слід виходити з того, що порядок проведення розрахунку при звільненні регламентовано нормами трудового законодавства.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За приписами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм вказує на те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальною є така обставина, як невиплата належних працівникові на час звільнення сум.

Як вбачається з розрахунку заробітної плати, належної до виплати ОСОБА_1 при звільненні, складеного у відповідності до вимог ст.110 КЗпП України, позивачу нараховані такі виплати: заробітну плату, компенсацію за невикористані дні відпустки, вихідну допомогу, на загальну суму 5156 грн. 88 коп., з якої утримано податок з доходів фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок, у загальному розмірі 930 грн. 15 коп., до видачі належало 4226 грн. 73 коп.

Наведена сума фактично виплачена позивачу 19.01.2015р.

Крім того, згідно з постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014р. у справі № 819/1934/14-а зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2014р. по 08.10.2014р.

Разом з тим, аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що виплата коштів, попередньо присуджених працівникові за судовим рішенням як середній заробіток за час вимушеного прогулу, не є сумою, що належить йому від підприємства, установи, організації на час його звільнення в розумінні ст.116 КЗпП України, а тому норми ст.117 КЗпП України не поширюється на її несвоєчасний перерахунок.

При цьому, стягнення коштів, присуджених позивачу судовим рішенням, здійснюється в порядку, встановленому Законами України «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою КМ України № 845 від 03.08.2011р. «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», положення яких передбачають відповідальність за несвоєчасне перерахування коштів у вигляді компенсації. Стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Відтак, відповідач не несе відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, за час затримки виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо непроведення в день звільнення 12.01.2015р. ОСОБА_1 виплата заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги, які фактично перераховані позивачу 19.01.2015р., слід врахувати, що організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначено Законом України «Про місцеві державні адміністрації».

Відповідно до ст.5 цього Закону місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Пунктом 7 ч.1 ст.39 цього Закону визначено, що голови місцевих державних адміністрацій в межах затверджених бюджетів виступають розпорядниками коштів відповідних державних адміністрацій, використовуючи їх лише за цільовим призначенням.

Фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників і витрати на утримання місцевих державних адміністрацій та їх апаратів встановлюються КМ України.

Згідно зі ст.98 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України у межах бюджетних асигнувань.

Згідно з ч.ч.1 і 2 статті 23 Бюджетного кодексу /БК/ України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України; бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.48 БК України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах (ст.51 БК України).

Згідно з п.5 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затв. постановою КМ України № 228 від 28.02.2002р., установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. При цьому, кошторис бюджетної установи - це основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов'язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень (п.1 цього Порядку). Підставою для складання проектів кошторисів є доведені Мінфіном, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, місцевими фінансовими органами до головних розпорядників відомості про граничні обсяги видатків бюджету та надання кредитів з бюджету загального фонду проекту відповідного бюджету на наступний рік (п.10 вказаного Порядку).

Із наданих відповідачем письмових пояснень та доказів слідує, що Тимчасовий кошторис Лановецької РДА був затверджений відразу після надходження до розпорядників коштів державного бюджету опрацьованих фінансовим управлінням Лановецької РДА витягу з тимчасового кошторису асигнувань Державного бюджету України на І квартал 2015 року та витягу з тимчасового помісячного розпису асигнувань загального фонду Державного бюджету України на І квартал 2015 року, після чого усі необхідні документи передані для проведення розрахунків до Управління Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської обл.

Згідно з п.п.11.1, 11.3 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами коштів, затв. наказом Міністерства фінансів України № 1407 від 24.12.2012р., органи Казначейства здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів шляхом проведення платежів з реєстраційних, спеціальних реєстраційних рахунків розпорядників бюджетних коштів та рахунків одержувачів бюджетних коштів, відкритих в органах Казначейства, відповідно до кошторисів, планів асигнувань загального фонду державного бюджету; органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень за дорученнями розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків на рахунках для обліку відкритих асигнувань.

Платіжне доручення не приймається до виконання у разі відсутності в обліку органів Казначейства відповідних бюджетних зобов'язань та бюджетних фінансових зобов'язань (п.11.8 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами коштів).

Матеріалами справи стверджується, що у день звільнення ОСОБА_1 з посади 12.01.2015р. був відсутній кошторис Лановецької РДА на 2015 рік, у зв'язку тим, що місцевим фінансовим органом не доведено до головних розпорядників відомостей про граничні обсяги видатків бюджету. В свою чергу, такі відомості (витяг з тимчасового кошторису асигнувань Державного бюджету України на І квартал 2015 року та витяг з тимчасового помісячного розпису асигнувань загального фонду Державного бюджету України на І квартал 2015 року) фінансовому управлінню Лановецької РДА надійшли лише 14.01.2015р. (а.с.94-95) і після їх опрацювання відомості були роздані розпорядникам коштів державного бюджету для складання кошторисів.

Тимчасовий кошторис Лановецької РДА затверджено 16.01.2015р., кошти на рахунок відповідача надійшли 17.01.2015р., тобто у період з 12.01.2015р. по 17.01.2015р. по рахунку Лановецької РДА відкритих асигнувань не було і відсутні касові видатки для виплати заробітної плати через обставини, які не залежали від відповідача.

Вищенаведені обставини свідчать про відсутність вини відповідача щодо невиплати у день звільнення працівникові заробітної плати, компенсаційних виплат та вихідної допомоги, що є необхідною умовою для застосування відповідальності до власника чи уповноваженого ним органу відповідно до ст.117 КЗпП України, а тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Лановецької РДА, що полягає у непроведенні з дня звільнення 12.01.2015р. виплати ОСОБА_1 всіх сум, що належали до виплати згідно зі ст.116 КЗпП України, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

Суб'єкт владних повноважень у вказаних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно другого випадку колегія суддів враховує, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як передбачено ч.2 ст.14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби, у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Згідно із ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, сторони повинні виконати рішення, яке належить виконати негайно, добровільно. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законами України «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою КМ України № 845 від 03.08.2011р. «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Для примусового виконання судового рішення суд за заявою стягувача видає виконавчий лист. Разом з тим, суб'єкт владних повноважень, який отримав судове рішення, що належить виконати, повинен вжити всіх необхідних заходів для його виконання, оскільки ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014р. у справі № 819/1934/14-а позивача поновлено на посаді та присуджено до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідне розпорядження про поновлення на роботі ОСОБА_1 відповідачем прийняте 03.11.2014р. Разом з тим, відповідачем до 27.02.2015р. не було проведено нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.09.2014р. по 08.10.2014р.

Постанова суду в цій частині допущена до негайного виконання, а тому підлягала до виконання відповідачем Лановецькою РДА; відсутність виконання судового рішення в цій частині свідчить про бездіяльність відповідача, допущену у період з 09.10.2014р. по 26.02.2015р.

При цьому, не можуть прийматися до уваги заперечення відповідача щодо невиконання судового рішення з тих підстав, що постанова суду була незрозумілою для виконання, у зв'язку з чим останній звернувся до суду про надання відповідних роз'яснень. Норми КАС України не передбачають права на звернення до суду щодо роз'яснення порядку виконання рішення суду, тому підстав для невиконання судового рішення у відповідача не було.

Крім того, ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.02.2015р. у справі № 819/1934/14-а у роз'ясненні судового рішення було відмовлено (а.с.43 і на звороті). Незважаючи на цю обставину, відповідачем Лановецькою РДА було виконано судове рішення при відсутності згаданого роз'яснення.

Також постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.12.2014р. у справі № 819/2765/14-а, яка набрала законної сили згідно з ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Лановецької РДА, що полягає у ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.09.2014р. по 08.10.2014р. (а.с.83-86, 96-99).

Отже, відповідачем не вжито необхідних заходів для виконання рішення суду в частині нарахування і виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.09.2014р. по 08.10.2014р. згідно з рішенням суду від 08.10.2014р. у справі № 819/1934/14-а.

За таких обставин позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Лановецької РДА, що допущена у період з 09.10.2014р. по 26.02.2015р. та полягає у ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.09.2014р. по 08.10.2014р. є підставними та обгрунтованими.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення заявлених вимог, при цьому обґрунтовано визнав протиправною бездіяльність Лановецької РДА, що допущена у період з 09.10.2014р. по 26.02.2015р. та полягає у ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.09.2014р. по 08.10.2014р. згідно з рішенням суду від 08.10.2014р. у справі № 819/1934/14-а; решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.04.2015р. в адміністративній справі № 819/520/15-а залишити без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: Н.В.Бруновська

З.М.Матковська