Справа № 2а-3210/11/1070
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

08 липня 2015 року м. Київ К/800/23443/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Логвиненка А.О.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» до Вишгородської об'єднаної державної фінансової інспекції, Державної фінансової інспекції в Київській області про скасування пунктів вимоги, за касаційною скаргою Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У липні 2012 року Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» звернулось до суду з позовом, у якому просило скасувати пункти 2, 6, 9 вимоги Вишгородської об'єднаної державної фінансової інспекції про усунення порушень № 17-14/1025 від 31.05.2012.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано пункти 2, 6, 9 вимоги Вишгородської об'єднаної державної фінансової інспекції про усунення порушень від 31.05.2012 № 17-14/1025.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано. Прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що на виконання пункту 1.3 Плану контрольно-ревізійної роботи Вишгородської об'єднаної Держфінінспекції в Київській області на І квартал 2012 року та відповідно до направлень на проведення ревізії №№ 38,39 від 15.02.2012, № 42 від 16.02.2012 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності за період з 01.06.2010 по завершений період 2012 року та ревізію окремих питань за період з 01.01.2009 по 01.06.2010 у Вишгородському районному комунальному підприємстві «Вишгородтепломережа», за результатами якої складено акт № 17-31/18 від 22.02.2012 про виявлені порушення.

На цій підставі відповідачем прийнято вимогу № 17-14/1025 від 31.05.2012, у спірних пунктах 2,6,9 якої від позивача вимагалось:

2. Переглянути умови оплати праці в частині проведення виплат надбавки за безперервний стаж роботи у відповідності чинному законодавству. Стягнути з осіб, винних у безпідставних виплатах коштів на суму 134838,26 грн., шкоду у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 КЗпП;

6. Відобразити в обліку дебіторську заборгованість за юридичними особами щодо яких здійснено безпідставні витрати на загальну суму 3775 грн. та провести претензійно-позовну роботу по відшкодуванню коштів з ПП «Солідіт» та ПП «Велідіт» - 3775 грн.;

9. Провести штатні розписи у відповідність до законодавства, усунути та відшкодувати інші порушення та недоліки, які визначені в акті ревізії.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності прийнятої Вишгородською об'єднаною державною фінансовою інспекцією вимоги у спірних пунктах.

При касаційному перегляді судового рішення у справі в частині позовних вимог щодо скасування пунктів 2, 6 спірної вимоги колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній фінансовій інспекції надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За результатами аналізу наведених положень колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Вишгородська об'єднана державна фінансова інспекція пред'явила вимогу, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог в частині скасування пунктів 2, 6 вказаної вимоги, проте з інших викладених судом касаційної інстанції вище підстав.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 9 вимоги Вишгородської об'єднаної державної фінансової інспекції № 17-14/1025 від 31.05.2012, у якому від позивача вимагалось провести штатні розписи у відповідність до законодавства, усунути та відшкодувати інші порушення та недоліки, які визначені в акті ревізії, слід зазначити наступне.

Встановлено, що Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» є комунальним підприємством теплоенергетики та одержувачем бюджетних коштів. Загальна спискова чисельність працівників підприємства станом на 01.04.2012 - 272, з них адміністративно-управлінський персонал - 45, робітники - 227.

Під час проведення ревізії правильності віднесення до складу прямих витрат з оплати праці було встановлено недотримання вимог Типових норм чисельності працюючих на підприємствах комунальної теплоенергетики, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 14 травня 2001 року №118 та введені в дію 01.06.2001 року (далі - Типові норми), в результаті чого було встановлено, що проведення витрат по окремим відділам, підрозділам перевищує норматив на загальну суму 457172,34 грн., а саме:

- згідно підпункту 2.3.2. пункту 2.3. Типових норм рекомендовано вводити в штат підприємства чисельністю працюючих 300 чоловік - 1 посаду юрисконсульта. В ході ревізії встановлено, що на підприємстві введено 4 посади: 1 начальник юридичного відділу та 3 юрисконсульта, що призвело до проведення понаднормативних витрат на заробітну плату в сумі 226 529,9грн., та понаднормативних витрат на відрахування до державних цільових фондів на загальну суму 83951,99 грн.

- згідно підпункту 2.4.8 пункту 2.4 Типових норм на підприємствах комунальної теплоенергетики з чисельністю працюючих більш ніж 600 чол. - може бути введена посада начальника відділу по роботі з персоналом. В ході ревізії встановлено, що введено 1 посаду начальника відділу кадрів при обліковій чисельності 264 чол., замість спеціаліста по роботі з персоналом (кадрами), що призвело до понаднормативних витрат на заробітну плату в сумі 11 714,89грн., та понаднормативних витрат на відрахування до державних цільових фондів на загальну суму 4341,54 грн.

- згідно підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Типових норм для працівників по технічному обслуговуванню котельних та теплових мереж підприємств теплоенергетики чисельність машиністів котлів розраховується від кількості котлів підготовлених до експлуатації в період максимального навантаження в опалювальний сезон. В ході ревізії встановлено, що згідно розрахунку чисельності працівників, зайнятих ремонтом та обслуговуванням котельних та теплових мереж (проведеного спеціалістами ВРКП «Вишгородтепломережа») передбачено на котельнях: смт. Димер вул. Леніна, 55, по вул. Бударіна, 7 та в с. Катюжанка по вул. Заводська по 6,6 штатних одиниць на кожну із котелень, а згідно штатного розкладу затверджено 8 штатних одиниць, що на 3 посади машиністів котлів більше, що призвело до понаднормативних витрат на заробітну плату в сумі 95311,57грн.

Таким чином, позивачем порушено Типові норми, якими передбачені правила введення працівників до штату підприємства.

Крім того, вказані витрати віднесені до складу собівартості, впливають на формування тарифів і зменшення прибутку та завищення розрахунків при отриманні коштів з державного бюджету на покриття різниці в тарифах, підприємству.

Таким чином, враховуючи, що Вишгородським районним комунальним підприємством «Вишгородтепломережа» працевлаштовано більше працівників, ніж передбачено законом, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про обґрунтованість пункту 9 вимоги № 17-14/1025 від 31.05.2012, а відтак про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: