Справа № 810/1234/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1234/15 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13.05.2015 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 06.01.2015 № та № ; визнати протиправною та скасувати вимогу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 06.01.2015 № Ф-; визнати протиправним та скасувати рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 06.01.2015 № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.05.2015 позов, у урахуванням ухвали про виправлення описки від 04.06.2015, задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 06.01.2015 № в частині збільшення ОСОБА_2 грошового зобов'язання за платежем «Податок на додану вартість» на суму 32 154, 29 грн., з яких: 25 723, 43 грн. - за основним платежем, 6 430,86 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом); визнано протиправною та скасовано вимогу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 06.01.2015 № Ф- в частині вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 58 456, 12 грн.; визнано протиправним та скасовано рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 06.01.2015 № , згідно з яким до ОСОБА_2 засновано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 29 228, 06 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням сторони звернулись із апеляційними скаргами, в яких позивач просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю; відповідач просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем, зареєстрований 25.05.2006 (номер запису в ЄДР - 2 000520), як платник податків перебуває на обліку у Васильківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

У період з 01.01.2011 по 30.09.2011 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, а з 01.10.2011 по 31.12.2013 - на загальній системі оподаткування.

Як платник податку на додану вартість позивач не зареєстрований, свідоцтво платника податку на додану вартість анульоване 31.12.2008.

У грудні 2014 року посадовими особами Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області проведено планову документальну виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт перевірки від 19.12.2014 № 4614/1703/НОМЕР_4, в якому встановлені порушення позивачем вимог:

- статті 138, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 33141,07 грн., з яких: за 2011 рік - на суму 1828,62 грн.; за 2012 рік - на суму 6043,23 грн.; за 2013 рік - на суму 25269,22 грн.;

- підпункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження грошового зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 76666,33 грн., з яких: за 2011 рік - на суму 4230,21 грн.; за 2012 рік - на суму 13980,00 грн.; за 2013 рік - на суму 58456,12 грн.;

- пункту 181.1 статті 181, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, що виявилось у нереєстрації в якості платника податку на додану вартість та несплаті до бюджету податку на додану вартість у сумі 138649,76 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 06.01.2015 № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на додану вартість» на 173 312,20 грн., з яких: 138 649,76 грн. - за основним платежем; 34 662,44 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

- від 06.01.2015 № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб» на 41 426,35 грн., з яких: 331 41,07 грн. - за основним платежем; 8 285,28 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

- від 06.01.2015 № , згідно з яким до позивача засновано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 38 333,17 грн.

Крім того, Васильківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області сформувала і надіслала позивачу вимогу від 06.01.2015 № Ф-, згідно з якою вимагала сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 76 666, 33 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до податкових органів вищого рівня.

За наслідками розгляду скарги позивача Головне управління ДФС у Київській області прийняло рішення від 20.01.2015 № 302/14/10-36-10-01-04, відповідно до якого податковий орган вищого рівня встановив, що при обчисленні суми єдиного соціального внеску за 2013 рік, який підлягає сплаті до бюджету, посадові особи Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області припустилися помилки, а саме: сума єдиного соціального внеску за 2013 рік має становити 32 507,08 грн., у той час як за даними акта єдиний соціальний внесок визначено у сумі 58 456, 12 грн. На цю ж помилкову суму єдиного соціального внеску нараховано штрафну санкцію у розмірі 50%.

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області від 20.01.2015 № 302/14/10-36-10-01-04 скасовано рішення Васильківської ОДПІ від 06.01.2015 № на суму 12 974, 52 грн. та вимогу від 06.01.2015 № на суму 25 949, 04 грн.

У зв'язку із частковим скасуванням рішення Васильківської ОДПІ від 06.01.2015 № та вимоги від 06.01.2015 № за результатами адміністративного оскарження відповідач жодних нових рішень та вимог не приймав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не доведено правомірності винесення оскаржуваних рішень у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з формулювання позовних вимог та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Позивач у своїй скарзі зазначає, що відповідачем не доведено законність прийнятих податкових повідомлень-рішень та вимоги в тому розмірі нарахувань, які ними визначено, а тому зазначені рішення відповідача мають бути визнані судом протиправними і скасовані вцілому.

Відповідач у своїй скарзі зазначає, що у квітні 2013 року позивач перевищив визначений законом граничний розмір загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість, одержаної протягом останніх 12 календарних місяців (300 000,00 грн.), а тому оскільки позивач не зареєструвався в якості платника податку на додану вартість та не сплачував до державного бюджету ПДВ за операціями з постачання товарів/послуг, це призвело до заниження податку на додану вартість. Крім того, позивач не подавав до податкового органу декларацію про доходи за період з 01.10.2011 по 31.12.2011 та за 2012 рік і не сплачував до бюджету податок на доходи фізичних осіб, а у 2013 році незаконно включив до складу витрат суми податку на додану вартість, сплачені у складі ціни придбаних товарів (робіт, послуг), що призвело до заниження об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянтів безпідставними, враховуючи наступне.

У період з 01.01.2011 по 30.09.2011 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, а з 01.10.2011 по 31.12.2013 - на загальній системі оподаткування.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент здійснення господарських операцій) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

У квітні 2013 року обсяг виручки позивача, одержаної від здійснення операцій з постачання товарів/послуг за останні 12 календарних місяців, склав суму 428 617, 14 грн., таким чином, позивач перевищив визначений пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України граничний рівень (300 000, 00 грн.) і згідно з вимогами вказаної статті Податкового кодексу з травня 2013 року був зобов'язаний зареєструватися як платник податку на додану вартість в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання). Даний факт відображений в акті перевірки (а.с. 14) та не заперечувався позивачем.

Таким чином, в порушення вимог статей 181 та 183 Податкового кодексу України позивач не подав до податкового органу заяву про реєстрацію платником ПДВ, не отримав свідоцтво про реєстрацію, не нараховував та не сплачував до бюджету податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Згідно з пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Тобто, платник податків, який перевищив граничний розмір господарських операцій, визначений пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, зобов'язаний нараховувати і сплачувати податок на додану вартість з наступного звітного (податкового) періоду, що настає за періодом (місяцем), в якому відбулось таке перевищення, незалежно від реєстрації платником податку.

Таким чином, починаючи з травня 2013 позивач був зобов'язаний нараховувати і сплачувати до бюджету суми податку на додану вартість з операцій, які є об'єктом оподаткування.

Однак, судом першої інстанції встановлено, що податковий орган за наслідками перевірки визначив позивачу податкові зобов'язання з податку на додану вартість як за операціями, що здійснювались ним у період з травня 2012 по квітень 2013 (до моменту досягнення граничного розміру обсягу операцій), так і за період з травня 2013 по грудень 2013 (після перевищення граничного розміру).

Відповідно до акту перевірки (а.с. 14) податкові зобов'язання з ПДВ визначені у загальній сумі 138 649,76 грн., з яких: 25 723,43 грн. - за період з травня 2012 по квітень 2013; 112 926,33 грн. - за період з травня 2013 по грудень 2013.

У зв'язку з визначенням позивачу суми податкового зобов'язання відповідач на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання на загальну суму 34 662,44 грн., з яких: за зобов'язанням, що виникло у періоді з травня 2012 по квітень 2013 - на суму 6 430,86 грн.; за зобов'язанням, що виникло у періоді з травня 2013 по грудень 2013 - на суму 28 231,58 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач визнав правомірність нараховування податковим органом грошових зобов'язань з ПДВ та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій після перевищення граничного розміру, тобто у період з травня 2013 по грудень 2013, однак заперечував проти такого нарахування щодо господарських операцій, які здійснювались ним у період з травня 2012 по квітень 2013.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 06.01.2015 № в частині збільшення позивачу грошового зобов'язання за платежем «Податок на додану вартість» на суму 32 154,29 грн., з яких: 25 723,43 грн. - за основним платежем; 6 430,86 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом), підлягає скасуванню, а позов у цій частині - задоволенню.

Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.01.2015 № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб» на 41 426,35 грн., з яких: 331 41,07 грн. - за основним платежем; 8 285,28 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом), колегія суддів зазначає наступне.

За період з 01.10.2011 по 31.12.2011, а також за 2012 рік позивач не подавав до податкового органу податкові декларації про одержані доходи, податок на доходи фізичних осіб не нараховував і до бюджету не сплачував.

Перевіркою встановлено, що дохід позивача за період з 01.10.2011 по 31.12.2011 становив суму 12 190, 81 грн., а за 2012 рік - 40 288, 19 грн.

Так, щодо вказаних доходів податковий орган визначив позивачу податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за ставкою 15 відсотків від суми доходу, що становить: 1 828, 62 грн. - щодо доходів, одержаних за період з 01.10.2011 по 31.12.2011; 6 043, 23 грн. - щодо доходів, одержаних за 2012 рік.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в суді першої інстанції визнав правомірність визначення відповідачем податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.10.2011 по 31.12.2011 та за 2012 рік.

Щодо доходів за 2013 рік позивач подав до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік (від 04.07.2014 № ), в якій задекларував дохід у сумі 782 097 ,76 грн., а витрати у сумі 691 518, 06 грн. Таким чином, сума оподатковуваного доходу становила 74 781, 09 грн.

За результатами перевірки посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про заниження позивачем валового доходу (обсягу виручки від реалізації) на суму 3 100, 65 грн. (а.с. 12).

Крім того, перевіркою встановлено (а.с. 12 - 13), що при визначенні об'єкта оподаткування у 2013 році позивач відніс до валових витрат вартість товарно-матеріальних цінностей на суму 543 478, 17 грн. з урахуванням податку на додану вартість у сумі 90 579, 70 грн., які були придбані у період з травня 2013 по грудень 2013, тобто після перевищення визначеного пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України граничного розміру операцій, з яким пов'язується вимога щодо реєстрації в якості платника ПДВ і сплати цього податку до бюджету.

Податковий орган вказує, що згідно з підпунктом 139.1.6 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат суми податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання.

Позивач, у свою чергу, наголошував, що правомірно відносив суми ПДВ до складу витрат, адже після досягнення визначеного пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України граничного розміру він не зареєструвався в якості платника ПДВ, а згідно з положеннями абзацу 2 підпункту 139.1.6 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України для платників податку, які не зареєстровані як платники податку на додану вартість, до складу витрат входять суми податку на додану вартість, сплачені у складі ціни придбання товарів, робіт, послуг, вартість яких належить до витрат такого платника податку.

Щодо розбіжності у доходах позивача на суму 3 100,65 грн., виявленої під час перевірки, позивач заперечень не висловив, пояснив, що спір стосується лише правомірності віднесення до валових витрат сум ПДВ.

Таким чином, по відношенню до доходів за 2013 рік податковий орган встановив заниження доходу на суму 168 461, 44 грн. та визначив позивачу податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за ставкою 15 відсотків від суми доходу, що становить 25 269, 22 грн.

Відповідно до підпункту 139.1.6 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат суми податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, адже з точки зору визначеного законом порядку адміністрування податків платник податків має право на включення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі ціни товару (робіт, послуг).

Однак, в силу положень абзацу 2 підпункту 139.1.6 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України для платників податку, які не зареєстровані як платники податку на додану вартість, до складу витрат входять суми податку на додану вартість, сплачені у складі ціни придбання товарів, робіт, послуг, вартість яких належить до витрат такого платника податку.

Таким чином, законом зроблено виключення для осіб, які не зареєстровані як платники податку на додану вартість, їм надано право включати до витрат суми ПДВ, сплачені у складі ціни придбання товарів (робіт, послуг), оскільки такі платники позбавлені права на формування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування з ПДВ, сплаченого у складі ціни товарів (робіт, послуг).

В даному випадку позивач не виконав вимоги статей 181 та 183 Податкового кодексу України та не зареєструвався в якості платника податку після перевищення у квітні 2013 року граничного розміру операцій, з якими пов'язується обов'язок особи зареєструватися в якості платника ПДВ.

Відповідно до пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неправомірна поведінка платника податків, зокрема, ухилення від реєстрації в якості платника ПДВ у випадках, коли така реєстрація є обов'язковою в силу закону, має наслідком застосування до такої особи правил податкового адміністрування як до зареєстрованих платників ПДВ, а тому податкове повідомлення-рішення від 06.01.2015 № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб» прийнято податковим органом правомірно, а позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо грошових зобов'язань зі сплати єдиного соціального внеску на підставі вимоги про сплату боргу від 06.01.2015 № Ф- та рішення від 06.01.2015 № , колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось за період з 01.10.2011 по 31.12.2011, а також за 2012 рік позивач не не декларував свої доходи та не сплачував податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Перевіркою встановлено, що дохід позивача за період з 01.10.2011 по 31.12.2011 становив суму 12 190, 81 грн., а за 2012 рік - 40 288,19 грн. Щодо вказаних доходів податковий орган визначив позивачу грошові зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску за ставкою 34,7 %, що становить такі суми: 4230,21 грн. - зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску за період з 01.10.2011 по 31.12.2011; 13980,00 грн. - зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску за 2012 рік.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в суді першої інтснації не заперечував проти правомірності нарахування зобов'язань зі сплати єдиного соціального внеску за період з 01.10.2011 по 31.12.2011 та за 2012 рік.

Також, перевіркою встановлено, що у 2013 році позивач одержав дохід у сумі 168 461, 44 грн. Щодо вказаної суми доходу податковий орган визначив позивачу грошове зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску за 2013 рік за ставкою 34,7 %, що становить 58 456, 12 грн.

Однак, за результатом розгляду скарги позивача Головне управління ДФС у Київській області прийняло рішення від 20.01.2015 № 302/14/10-36-10-01-04, в якому констатувало, що при обчисленні суми єдиного соціального внеску за 2013 рік, що підлягає сплаті до бюджету, посадові особи Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області припустилися помилки, а саме: сума єдиного соціального внеску за 2013 рік має становити 32 507, 08 грн., у той час як за даними акта єдиний соціальний внесок визначено у сумі 58 456, 12 грн. На цю ж помилкову суму єдиного соціального внеску нараховано штрафну санкцію у розмірі 50%.

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області від 20.01.2015 № 302/14/10-36-10-01-04 скасовано рішення Васильківської ОДПІ від 06.01.2015 № на суму 12974,52 грн. та вимогу від 06.01.2015 № на суму 25949,04 грн.

При обчисленні бази оподаткування єдиним соціальним внеском посадові особи контролюючого органу не врахували фактів самостійної часткової сплати позивачем зобов'язань з єдиного соціального внеску у 2013 році, зокрема, платіжним дорученням від 27.06.203 № 508 на суму 1194,03 грн. (а.с. 23); платіжним дорученням від 28.10.2013 № 564 на суму 5129,48 грн. (а.с. 24).

Таким чином, щодо зобов'язань зі сплати єдиного соціального внеску за 2013 рік суд встановив, що Васильківська ОДПІ невірно визначила розмір грошових зобов'язань позивача та суму заборгованості (недоїмки) за цим платежем.

Враховуючи вищевикладене, вимога від 06.01.2015 № Ф- підлягає скасуванню в частині вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 58 456, 12 грн.

Стосовно рішення Васильківської ОДПІ від 06.01.2015 № , згідно з яким до позивача засновано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 29 228, 06 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

При цьому, навіть враховуючи, що відповідачем неправильно визначено суму штрафу, який підлягає застосуванню до позивача, суд відповідно до ст. 2 КАС України не наділений повноваженнями визначати розмір стягнення, яке слід застосувати до особи за вчинене нею правопорушення,а тому рішення Васильківської ОДПІ від 06.01.2015 № , згідно з яким до позивача засновано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 29228,06 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, підлягає скасуванню повністю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянтами не надано до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 13.05.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.