Справа № 2а-5593/11/1370
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року № 2а-5593/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря Капустинської Н.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування рішення, зобов»язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування рішення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №2 від 11.04.2011 р; зобов»язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій і видати посвідчення встановленого зразка.

Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що з 28.02.1990 р по 01.07.1990 р проходив службу у зведеному загоні №5 м.Кіровокан Вірменської РСР, по охороні громадського порядку, що підтверджується наказами №46 від 01.03.1990 року та №89 від 02.06.1990 року, виданими УДСО при ГУМВС України у Львівській області.В квітні 2011 року позивач повторно звернувся з заявою до комісії з питань розгляду матеріалів ГУМВС України у Львівській області про надання статусу учасника бойових дій. Проте рішенням №2 від 11.04.2011 року було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, в зв»язку з відсутністю в Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08.02.1994 р. території держави та періоду , які зазначені в документах ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, навів пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, попередньо проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що в переліку держав, в яких велися бойові дії, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року №63, які дають підстави для надання особі статусу учасника бойових дій не міститься територія держави та період, які зазначені в документах ОСОБА_1, тому підстав для визначення його учасником бойових дій немає.

Відповідно до ч. 2 ст.6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистуучасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ з 24 березня 1984 року по 24 грудня 2002 року.

З 28 лютого 1990 року по 01 червня 1990 року позивач проходив службу у зведеному загоні № 5 м.Кіровокана Республіки Вірменія.

Проходження служби ОСОБА_1 в м.Кіровокані Республіки Вірменія підтверджується Наказом № 46 від 01.03.1990 року Про закріплення службових собак за міліціонерами взводів ОБЗІ при УВД Львівського облвиконкому, та Наказом 89 від 02.06.1990 року про заохочення співробітників міліції, виконуючим інтернаціональний обовязок у Вірменській РСР, відповідно до якого старшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера відділу міліції по охороні музею народної архітектури і побуту нагороджено грошовою допомогою.

Крім цього, ОСОБА_1 за добросовісне виконання інтернаціонального обовязку в ліквідації наслідків землетрусу в м.Кіровокана Вірменська РСР було нагороджено Почесною грамотою.

ОСОБА_1 в квітні 2011 року повторно звернувся до Головного управління внутрішніх військ МВС України з заявою про визнання його учасником бойових дій, мотивуючи тим, що з 28.02.1990 р. по 01.06.1990 р. він проходив службу у зведеному загоні №5 м.Кіровокан Вірменської РСР на посаді міліціонера ППС. На даній території проводилися бойові дії в яких позивач приймав участь по охороні громадського порядку і охороні мирного населення.

Рішенням комісії ГУ МВС України у Львівській області № 2 від 11.04.2011 року відмовлено позивачу у задоволенні вищезазначеної заяви з посиланням на Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту, згідно якого учасниками бойових дій визнаються працівники, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювали в державах, де в цей період велися бойові дії і якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності. Перелік таких держав та періодів бойових дій на їх території затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63. Зокрема м.Кіровокана Вірменської Радянської Соціалістичної Республіки в даному переліку не має.

Разом з тим, суд вважає, що зазначений вище перелік не є вичерпним.

В ньому також зазначено, що бойові дії велися і в інших країнах після грудня 1979 року. Водночас, в примітці №6 до позиції інші країни після грудня 1979 року" зазначено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Тобто, вказаним положенням визначено, яким чином доводиться особиста участь у бойових діях осіб, які проходили службу у Збройних Сил СРСР на час військового конфлікту, тоді як про інші категорії осіб інформація про способи доведення особистої участі у бойових діях відсутня, що не означає неможливість отримання ними відповідного статусу учасника бойових дій, якщо вони підпадають під визначення ст. 5, 6 Закону.

Оскільки позивач не проходив службу у Збройних Силах СРСР у період з 28.02.90 р. до 01.07.90 р., то йому не могла бути надана довідка 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях, тоді як інформація про участь позивача у виконанні спеціального завдання може бути підтверджена лише відповідними органами внутрішніх справ, у яких позивач проходив службу.

Суд не може погодитися з відповідачем, який вважає, що зазначена примітка свідчить про те, що позиція "інші країни після 1979 року" розповсюджується виключно на військових фахівців, які направлялись Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР в країни, на території яких велися бойові дії.

На відміну від інших приміток №№ 1, 2, 3, 4, 5, 7 до цього пункту, в яких безпосередньо зазначено, що вони поширюються на обмежене коло осіб, примітка № 6 до позиції "інші країни після 1979 року" лише встановлює, що надання пільг саме військовим фахівцям, які направлялись Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР, залежить від наявності довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Зазначена примітка № 6 ніяким чином не обмежує коло осіб на яких розповсюджується позиція "інші країни після 1979 року".

Чинне законодавство України не містить визначення терміну "бойові дії", а також вичерпних характеристик, які б давали можливість визначити певні дії як бойові. Таким чином при визначенні, чи мають дії, в яких позивач брав участь на території Вірменської РСР характер бойових, слід враховувати в повному обсязі обставини, які супроводжували його перебування на зазначених територіях.

В матеріалах справи наявні накази №46 та №89, з яких вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу у зведеному загоні №5 м.Кіровокан Вірменської РСР, по охороні громадського порядку брав участь у виконанні спеціального завдання з 28.02.90 р. до 01.07.90 р.

Хоча Республіка Вірменія не включена у перелік держав і періодів бойових дій, судом при розгляді справи встановлено, що позивач виконував завдання в умовах масових заворушень та безпорядків при міжетнічних збройних конфліктах, які відбувались на території Вірменської РСР.

Відповідно до положень п.2 ст.9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту", постанови Кабінету Міністрів України № 458 від 26.04.96р. "Про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Уряду Автономної Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям і виконавчим комітетам Рад, Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Державному комітетові у справах охорони державного кордону, Національній гвардії, Штабу Цивільної оборони було доручено створити відповідно республіканську, обласні, міські, районні, районні в містах та відомчі комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету міністрів України від 13.01.95 р. №16 "Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" участь громадян у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) визначається комісіями, що створюються у міністерствах і відомствах, які направляли своїх працівників на роботу в держави, де в цей період велися бойові дії.

Якщо працівників направляли на роботу міністерства, відомства колишнього Союзу РСР, а також Української РСР, що згодом були ліквідовані або реорганізовані, комісії створюються у міністерствах, відомствах України, у віданні яких перебувають чи перебували підприємства, установи та організації, з яких відряджалися зазначені працівники.

Вказаною постановою Кабінету Міністрів України № 16 затверджено Положення "Про Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій", згідно п.3 якого Комісія зобов'язана приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії. Якщо виникає потреба у додаткових документах, що підтверджують статус заявника, Комісія робить запит до відповідних архівних установ, про що повідомляє заявника; розглядати заяви громадян, що надійшли до Комісії, у тримісячний термін; видавати довідки за зразком згідно з додатком.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №2 від 11.04.2011 року.

Зобов»язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі комісії з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій і видати йому посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (Миколаївський район, с.Красів, ) 3,40 (три гривні 40 коп) судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 30 червня 2015 року.

Суддя Гулкевич І.З.