Справа № 808/2973/15
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року о/об 16 год. 14 хв.Справа № 808/2973/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М.,

за участю представників:

від позивача: - ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про скасування податкової вимоги, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» (далі позивач або ТОВ «Техенергохім») до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі відповідач або ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить скасувати податкову вимогу №345-23 від 16.03.2015 на загальну суму 232 457,00грн., в тому числі авансовий внесок з податку на прибуток за лютий 2015 року в сумі 37 278,00грн., та податок на прибуток за 2014 рік в сумі 195 179,00грн. прийняту Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області; скасувати рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області про опис майна у податкову заставу від 16.03.2015 №41.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виконання платником податкового обовязку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобовязання повязане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобовязань, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових кошті не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не у повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених в письмових запереченнях, відповідач зазначив, що порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в звязку з чим сталося прострочення виконання грошового зобовязання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобовязання. На контролюючий орган не покладено функцію контрою за банківськими установами за перерахування грошових коштів платників податків.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засідання заперечив проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позову.

На підставі частини третьої статті 160 КАС України в судовому засіданні 06 липня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки АА №814374 з ЄДРПОУ Товариство з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» зареєстроване Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції як юридичну особу за адресою: 69065, м.Запоріжжя, Ленінський р-н, вул. Ульянова, буд. 54, ідентифікаційний код 22161169.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір банківського рахунку від 10.08.2007 №27046, відповідно до якого, банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №4601, поточні рахунки в іноземній валюті: 4604, 4603, 4604 та зобовязується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобовязується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором.

В судовому засіданні встановлено, що 04.02.2015 позивачем було надано до ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» платіжне доручення №323 для сплати авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2015 року з поточного рахунку №4601 грошових коштів у розмірі 37 278,00грн. При цьому на зазначеному платіжному дорученні наявна відмітка від 04.02.2015 про одержання банком на виконання доручення.

Також позивачем було надано до ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» платіжне доручення від 11.03.2015 №417 для сплати податку на прибуток за 2014 рік з поточного рахунку №4601 грошових коштів у розмірі 195 179,00грн. На платіжному дорученні наявна відмітка від 11.03.2015 про одержання банком на виконання доручення.

Разом з тим, всупереч умовам договору банківських рахунків суб'єкта господарювання від 10.08.2007 №27046 ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не здійснив перерахування коштів до державного бюджету згідно платіжних доручень від 04.02.2015 №323 та від 11.03.2015 №417.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, відповідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 129.6 статті 129 Податкового кодексу України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положенням пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 Закону №2346-III). Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 вказаного Закону, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Таким чином, судом встановлено, що позивач сплатив зазначене у оспорюваній вимозі податкове зобовязання, але на рахунок одержувача зазначена сума не надійшла.

Однак, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем подано платіжні доручення від 04.02.2015 №323 та від 11.03.2015 №417 на перерахування коштів, що підтверджується відповідною відміткою на зазначених платіжних дорученнях, проте останні залишились без виконання з вини банку. А отже платник податку звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Крім того, слід зазначити, що станом на початок дня 04.02.2015 на поточному рахунку ТОВ «Техенергохім» № 4601 був залишок грошових коштів в сумі 1180140,17 грн., так і на кінець дня залишок грошових коштів у розмірі 1228000,65 грн., про що свідчить виписка ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по рахунку ТОВ «Техенергохім» № 4601 за 04.02.2015, копія якої наявна в матеріалах справи.

Також, станом на початок дня 11.03.2015 на поточному рахунку ТОВ «Техенергохім» №4601 також був залишок грошових коштів в сумі 648294,48 грн., так і на кінець дня залишок грошових коштів у розмірі 648294,48 грн., про що свідчить виписка ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по рахунку ТОВ «Техенергохім» № 4601 за 11.03.2015, копія якої наявна в матеріалах справи.

Окрім того, в матеріалах справи наявні листи позивача скеровані до ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя разом з якими надсилалися копії платіжних доручень з відміткою банківської установи на сплату податків (а.с. 64, 65).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 26.02.2014 № К/800/13275/13, від 15.12.2014 № К/800/45490/14.

Під час судового розгляду справи представник відповідач не надав суду доказів щодо застосування певної відповідальності до банку, винного у неперерахуванні коштів до державного бюджету.

При цьому суд критично оцінює посилання відповідача на запити до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» «Про надання інформації» щодо надання інформації про причини невиконання банком платіжних доручень позивача, оскільки такі запити робилися відповідачем після винесення оскаржуваної вимоги, а відтак такі обставини не враховувалися при її прийнятті, що суперечить принципу обґрунтованості рішення субєкта владних повноважень.

Відповідно до п.59.1 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відтак, підставою для надсилання податкової вимоги є наявність непогашеного узгодженого грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, суд не погоджується з посиланнями відповідача на несвоєчасну та неповну сплату позивачем авансових внесків податку на прибуток, оскільки матеріали справи містять платіжні доручення про сплату позивачем авансового внеску з податку на прибуток у розмірі та строки, встановленому згідно з нормами Податкового кодексу України, зокрема, з відповідним призначенням платежу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у позивача відсутній податковий борг, а тому, підстави для надсилання податкової вимоги та, як наслідок, прийняття рішення про опис майна у податкову заставу, у ДПІ були відсутні.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №345-23 від 16.03.2015 на загальну суму 232 457,00грн., в тому числі авансовий внесок з податку на прибуток за лютий 2015 року в сумі 37 278,00грн., та податок на прибуток за 2014 рік в сумі 195 179,00грн. прийняту Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області про опис майна у податкову заставу від 16.03.2015 №41.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» 464,91 грн. ( чотириста шістдесят чотири гривні 91 копійка) судового збору.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.В. Горобцова