Справа № 804/6460/15
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2015 р. Справа № 804/6460/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Власенка Д.О.,
при секретарі судового засідання Пасічнику Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в поярдку письмового провадження в залі суду в місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансконструкція» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -
Дніпропетровське обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансконструкція» на користь позивача адміністративно-господарський санкцій та пені в сумі 7431,87 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач не виконав вимоги Закону України Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", щодо працевлаштування інвалідів, внаслідок чого до нього були застосовані адміністративно-господарські санкції у розмірі 7 424,45 грн. та які відповідач не сплатив до 15 квітня 2015 року. Крім того, за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій застосовано пеню в розмірі 7,42 грн., яка також відповідачем не сплачена.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.
Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частинами 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно зі статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875-XІI (далі Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні") для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.
Статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Згідно з частиною четвертою статті 20 Закону України Про зайнятість населення від 05.07.2012 № 5067-VI підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.
Відповідно до статті 181 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших, передбачених законодавством, документів.
Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
Судом встановлено, що на відповідача покладено обов'язок щорічно подавати відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів.
Згідно зі звітом за формою 10-ПІ № 03-07/6181 від 25 лютого 2015 за 2014 рік, поданим відповідачем відділенню Фонду, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансконструкція» в зазначений період склала 9. Відповідно, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених за вимогами статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", складає 1 особу, виходячи з того, що рядок 03 розрахований виходячи з фактичної кількості робочих місць, на яких не заборонена робота інвалідів.
Відповідно до Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік Форма 10-ПІ № 03-07/6181 від 25 лютого 2014 року, позивач зазначає, що відповідач за робоче місце, призначене для працевлаштування на підприємстві інвалідів і не зайнятих ними, повинен був самостійно сплатити до 15 квітня 2015 року суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 7424,45 грн.
Згідно розрахунку суми позову заборгованість відповідача складає 7431,87 грн., з яких сума адміністративно-господарських санкцій -7424,45 грн., пеня - 7,42 грн.
Судом досліджено, що відповідач надавав до Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів звіт про наявність вакансій за формою 10-ПІ №03-07/6181 від 25 лютого 2015 року, в якому заявлені вакантні посади для працівників, яким встановлена інвалідність, що підтверджується копією зазначеного звіту.
З матеріалів справи не вбачається того, що відповідач безпідставно відмовляв у працевлаштуванні інвалідів.
Враховуючи встановлені обставини, а також те, що відповідачем не надано доказів того, що підприємство-роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій.
Щодо стягнення пені суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки. Отже, облікова ставка Національного банку України, з якої розраховується пеня, може бути визначена тільки на момент сплати (перерахування) підприємством коштів, в тому числі за рішенням суду.
Оскільки на момент подання позову сплата адміністративно-господарських санкцій підприємством здійснена не була, розрахунок пені, заявлений до стягнення, є необґрунтованим, а вимоги щодо стягнення такої суми є такими, що не відповідають нормам Закону, у звязку з чим не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансконструкція» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Судові витрати по справі не стягуються.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_1