Справа № 645/3289/15-а
Суддя: Шевченко Г. С.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/3289/15-а
Провадження № 2-а/645/85/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Шевченко Г.С.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова (далі за текстом - УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова) про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії, у якому з урахуванням змінених позовних вимог просила: скасувати окремі рішення відповідача від 26.12.2014 року № 164; визнати неправомірними дії УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова щодо відмови у поновленні виплати пенсії; зобовязати УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова поновити, зробивши нарахування, перерахування і виплачувати ОСОБА_2 пенсію за віком, та інші пенсійні надбавки на підставах визначених ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове держане пенсійне страхування» № 1058-1V від 9 липня 2003 року з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 17.11.2014 року та зробивши відповідні розрахунки, з повідомленням позивача на підставі ст. 25, 27, 40 цього Закону і виплати пенсії.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є громадянкою України, має закордонний паспорт України АЕ 818974. При досягненні 55 років їй на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХП від 5 листопада 1991 року була призначена пенсія, яку вона почала отримувати з 25.04.1994 року перебуваючи на обліку у Фруненському районному відділі соціального захисту населення м. Харкова.

24.10.2001 року ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до країни Ізраїль. Їй було виплачено пенсію за 6 місяців наперед та подальшу її виплату було припинено в Україні на підставі ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 5.11. 1991 року. 17.11.2014 році позивачка звернулася до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, але рішенням від 26.12.2014 за № 164 органи пенсійного фонду відмовили у поновленні пенсії за віком, посилаючись на те, що виплату їй пенсії припинено з 17.04.2002 року у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, а також послалися на вимоги п. 2 ст. 49 , ч. 2 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які втратили чинність, з моменту прийняття рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р., який визнав ці норми неконституційними.

Вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що вказане рішення Конституційного Суду України поширюється тальки на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року. Право громадянина на одержання призначеної позивачці пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Українї, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

У судове засідання представник позивачки не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі доказами.

Відповідач УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова у судове засідання не зявилася, надала суду заяву у якій просила розглядати справу за її відсутності в прорядку письмового провадження, позов не визнала, надала письмові заперечення, у якому вказує, що відповідно до ЗУ «Про Конституційний Суд України», а також до рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 року «15-рп/2000 закони, правові акти або їх окремі положення, визнані цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. З огляду на викладене, рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року можуть поширюватись лише на правовідносини, що виникають з 07.10.2009 року, а оскільки позивачка виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю 24.10.2001 року, законних підстав для поновлення позивачу пенсії не має. З посиланням на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» просила у задоволенні позову відмовити.

Суд розглядає справу відповідно до ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 25.04.1994 року ОСОБА_2 перебувала на обліку в УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова і отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

24.10.2001 року ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до країни Ізраїль.

У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, позивачці було виплачено пенсію за 6 місяців наперед на підставі ст. 92 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1V від 9 липня 2003 року, особовий рахунок закрито, з обліку знято з 17.04.2002 року.

17.11.2014 року ОСОБА_2 звернулася до УПФ України в Фрунзенському районі м. Харкова з заявою про поновлення виплати пенсії за віком на підставі рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009.

Рішенням від 26.12.2014 № 164 відповідач відмовив в поновленні пенсії за віком, так як виплату пенсії припинено з 17.04.2002 року у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, з посиланням на ч. 2 ст. 49, ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішення Конституційного Суду України № 25 рп/2009, яке поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч. 1 ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивач проживаючи в державі Ізраїль, як громадян України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України не допускає обмеження права на соціальний захист за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначається мінімальний розмір заробітної плати.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення" виплата пенсій за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, за весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором країни, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду Україниуду від 07.10.2009 року у справі № 1- 32/2009 (25-рп/2009) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення", зазначені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнані неконституційними.

В п. 3 та п. 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 1-32/2009 (25-рп/2009) суд звертає увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07 жовтня 2009 року положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 50 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність та саме з цієї дати громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, мають право на отримання пенсії в Україні, окрім пенсіонерів - громадян України, які виїхали на постійне місце проживання до держав, з якими Україною укладені відповідні міжнародні договори.

З аналізу наведеного, суд дійшов висновку, що у зв'язку з наявністю рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року по справі № 1-32/2009 (25- рп/2009), яким було визнано неконституційними положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що в свою чергу, є підставою для відновлення виплати пенсії з дня припинення здійснення пенсійних виплат, відповідачем неправомірно було відмовлено у поновленні виплати пенсії ОСОБА_2

На даний час порядок призначення, перерахунку та виплати пенсії, визначений Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року№ 22-1 .

У ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до п. 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України» зазначені основні принципи законодавства України про громадянство, так ч. 7 ст. 2 передбачає збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

При поновленні виплати раніше призначеної пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа додає:

а) документи про страховий стаж, який не врахований у пенсійній справі, після призначення пенсії за період роботи до 01.01.2004 (за період роботи, починаючи з 01.01.2004, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних системи персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 2, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3);

б) довідку про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу до 01.07.2000, а починаючи з 01.07.2000 індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3;

в) документи про виникнення обставин, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміни кількості членів сім'ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім'ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Таким чином, поновлення пенсії здійснюється за матеріалами, що є в пенсійній справі, із урахуванням додатково наданих документів.

Згідно зі ст.ст. 7, 20 Закону України «Про громадянство України» проживання або тимчасове перебування громадянина України за межами держави не припиняє його українського громадянства. Останнє втрачається, якщо громадянин добровільно набув громадянство іншої держави, однак його належність до іноземного громадянства не визнається до прийняття рішення про втрату громадянства України, що входить до компетенції Президента України.

Судом не береться до уваги посилання відповідача в своїх письмових запереченнях на відсутність міждержавної пенсійної угоди, як підставу відмови в задоволенні позову. Як стверджувалося в резолютивній частині рішення КСУ від 07.10.2009 року, суд вбачає дискримінаційну ситуацію, при якій отримання законно заробленої пенсії становиться в залежність від укладання Україною міжнародного договору про виплату пенсії.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на поновлення пенсії за віком, яку вона отримувала до виїзду на постійне місце проживання за межі України.

З огляду на викладене, суд вважає протиправною відмову відповідача в поновленні виплати пенсії за віком позивачу.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що належним і достатнім захистом прав позивача у спірних правовідносинах є зобов'язання відповідача - управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова - поновити позивачу виплату пенсії за віком, починаючи з 17.11.2014 року, у зв'язку з чим позов в іншій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 71, 94, 122, 160, 162, 183-2 КАС України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2, починаючи з 17 листопада 2014 року.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя - Г. С. Шевченко