Справа № 809/3146/13-а
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р. Справа № 809/3146/13-a

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Шумея М.В.,

секретаря Третяк В.Р.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій Холдинг» до Калуської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «р» № 000091220, № 000092220 від 02.10.2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «Меркурій Холдинг» звернулося до суду з адміністративним позовом до Калуської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «р» № 000091220, № 000092220 від 02.10.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Калуською оДПІ було допущено значні порушення вимог Податкового Кодексу України під час проведення та оформлення результатів документальної невиїзної перевірки ТзОВ «Меркурій Холдинг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період липень-серпень 2012 року. Відповідачем не надано належних доказів, які б пітверджували припущення, що договори ТзОВ «Меркурій Холдинг» укладалися без мети реального настання правових наслідків, обумовлених ними, а також, що вони були спрямовані на порушення публічного порядку. Такі висновки відповідача спростовуються належним чином укладеними договорами, які спрямовувались на реальне настання правових наслідків. На момент укладення позивачем договорів було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, які передбачені законодавством для такого виду договорів. Зазначені юридичні особи на дату укладення договорів та виконання робіт були належним чином зареєстрованими платниками податку на додану вартість і мали право на виписку податкових накладних. Податковий кредит ТзОВ «Меркурій Холдинг» сформувало у відповідності до Закону України Про податок на додану вартість на підставі наданих податкових накладних, які відповідають усім передбаченим законом вимогам та не визнані недійсними, а отже у позивача на даний час не має передбачених законом підстав для коригування або виключення цих сум з податкового кредиту. Звернуто увагу на ту обставину, що у відповідності до вимог чинного законодавства України державна податкова інспекція не має повноважень на визнання правочинів недійсними, а має право тільки на звернення до суду з позовами про стягнення в дохід держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, що зазначено в позиції Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. В попередньому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, вважає їх необгрунтованими та безпідставними. Суду пояснив, що реальність вчинення господарських операцій між ТзОВ "Меркурій-Холдинг" та підприємствами-постачальниками відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів задекларований на папері, таким чином, у ТзОВ "Меркурій-Холдинг" не було підстав для податкового обліку вказаних операцій. За наслідками перевірки не встановлено факту реального здійснення господарських операцій ТзОВ "Меркурій Холдинг" з придбання товарів (робіт, послуг) у постачальників, зокрема ПП "Солор" за квітень 2011 року, ТОВ "Промбудколія" за липень-серпень 2012 року. Тільки та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений на первинних документах створює відповідні податкові наслідки для для платника, то формування ним складу витрат та податкового кредиту суперечать нормам податкового законодавства.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Судом встановлено, що в період з 12.09.2013 року по 18.09.2013 року Калуською оДПІ Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області проводилась позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Меркурій Холдинг» з питань дотримання вимог податкового законодавства по ПДВ при здійсненні фінансово-господарських операцій з ПП «Солор» за квітень 2011 року та з ТОВ «Промбудколія» за липень-серпень 2012 року.

В результаті перевірки складено акт № 492 /22-0/35803277 від 18.09.2013 року згідно з яким, контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «Меркурій Холдинг» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- VI, в результаті чого :

- занижено ПДВ в сумі 167301,00 грн. в тому числі по періодах:за травень 2011 року в сумі 11181,00 грн.; за липень 2011 року в сумі 99271,00 грн.;за серпень 2011 року в сумі 2209,00 грн.; за грудень 2011 року в сумі 34634,00 грн.; за лютий 2012 року в сумі 602,00 грн.; за травень 2012 року в сумі 9911,00 грн.;за вересень 2012 року в сумі 9493,00 грн.

- встановлено завищення ТОВ «Меркурій Холдинг» залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в декларації з ПДВ за вересень 2012 року в сумі 28307,00 грн.

Також контролюючим органом встановлено порушення п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI із внесеними змінами не надання інформації, визначеної у запитах державної податкової служби від 06.12.2012 року № 5967/10/22-0 та від 22.05.2013 року № 2447/10/22-0 та їх документального підтвердження у встановлені терміни.

На підставі акту перевірки Калуською оДПІ винесено податкові повідомлення-рішення форми «Р» № 000091220 від 02 жовтня 2013 року та № 000092220 від 02 жовтня 2013 року, згідно з яких Товариству було збільшено суми грошових зобовязань на загальну суму 234639,00 грн. (з податку на додану вартість в сумі 167301,00 грн. за основним платежем, за штрафними санкціями 39031,00 грн., зменшено розмір відємного значення ПДВ на суму 28307,00 грн.)

Причиною винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало не встановленнян факту передачі товарів між позивачем та ПП «Солор», оскільки зустрічну перевірку ПП «Солор» провести неможливо у звязку із тим, що ПП «Солор» перебуває в 11 стані «Припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)»; постановою господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2011 року по справі № 38/5005/7807/2011 ПП «Солор» визнано банкрутом; відсутні інші первинні документи.

Також в ході проведення перевірки відповідачем не встановлено факту передачі товарів, оскільки ТОВ «Лігран», який був постачальником у ТОВ «Промбудколія» право власності на товар не набував, оскільки товар на склад ТОВ «Лігран» не надходив. Отже, і у ТОВ «Промбудколія» товару не було і передати його ТОВ «Меркурій Холдинг» не могло.

Проте з висновками Калуської оДПІ суд не погоджується з огляду на наступне.

Згідно із постановою господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2011 року по спарві № 38/5005/7807/2011 провадження у справі про банкрутство ПП «Солор», порушено 20.06.2011 року, а господарські операції здійснювалися в квітні 2011 року.

У відповідності до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відповідно до Постанови ВАСУ від 14.11.2012 року по справі № К/9991/50772/12 договір, видаткові накладні, податкові накладні (первинні документи) є достатнім для підтвердження виконання договору його сторонами.

Отриманий від ПП «Солор» товар використовувався ТОВ «Меркурій Холдинг» для ремонту як власних залізничних колій так і залізничних колій контрагентів.

Отриманий від ТОВ «Промбудколія» товар використовувався ТОВ «Меркурій Холдинг» для ремонту як власних залізничних колій так і залізничних колій контрагентів.

Також варто відзначити, що в червні 2011 року Калуською оДПІ проводилась палнова виїзна перервіка ТОВ «Меркурій Холдинг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 02.04.2008 року по 31.03.2011 року. За результатами даної перевірки було складено акт № 783/2302/35803277 від 14.06.2011 року. Відповдіно до висновків, викладених в даному акті, зі сторони ТОВ «Меркурій Холдинг» не було виявлено порушень щодо ведення господарської діяльності з ПП «Солор» та ТОВ «Промбудколія».

У відповідності до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини другої ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність установлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним на підставі закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно зі ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Само по собі встановлення факту недодержання необхідних вимог для дійсності правочину, передбачених ст.203 Цивільного кодексу України, не є підставою нікчемності правочину, а є лише підставою для звернення до суду з метою визнання правочину недійсним.

З вищенаведених законодавчих положень випливає, що визнання вказаного договору недійсним з підстав його невідповідності закону та суперечливості інтересам держави і суспільства є можливим лише в судовому порядку, а не з субєктивної оцінки відповідача. Однак з даного приводу відповідач до суду не звертався і вказані правочини недійсними судом не визнавалися, що також є свідченням необґрунтованості конкретної позиції відповідача.

Жодних доказів того, що заперечуваний правочин був спрямований саме на порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина, пошкодження чи незаконне заволодіння майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади відповідач не наводить. Обгрунтовуючи свої припущення посиланням на факт відсутності третьої особи за її місцемзнаходженням, є нічим іншим, як свідченням порушення відповідною особою вимоги законодавства, яке стосується його реєстрації, як субєкта підприємницької діяльності чи платника податків і зобовязує його повідомляти реєструючі органи про зміну свого місця знаходження, а у випадку порушення даної вимоги передбачає персональну відповідальність такої особи та її посадових осіб.

До того ж, слід додати, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 06 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійснимирозяснив, що нікчемними правочинами, які порушують публічний порядок, визначені статтею 228 ЦК України, є правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочини, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема є: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини спрямовані на відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучення з обігу обєктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражатиметься в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним.

Таким чином законодавець розмежовує поняття порушення публічного порядкута недодерження вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Дані обставини передбачають різний порядок визнання правочину недійсним та різні правові наслідки.

У постанові Пленуму ВСУ № 9 від 6 листопада 2009 року було звернено увагу на наступне: "...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочинву або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним".

Навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Акт перевірки № 492/22-0/35803277 від 18 вересня 2013 року не тільки не містить таких посилань, а й не доводить умислу ТзОВ «Меркурій Холдинг» на порушення публічного порядку, не містить посилання і на те, в чому таке порушення полягає.

ОСОБА_2 перевірки № 492/22-0/35803277 від 18 вересня 2013 року ґрунтуються лише на припущеннях ревізора-інспектора щодо фіктивності (нікчемності) укладених договорів, його позиція про те, що ці правочини суперечать інтересам держави, не підкріплені належними доказами чи рішеннями суду про визнання їх такими. Сумніви та підозри податкового ревізора не можуть бути поставлені в основу визнання правочинів нікчемними.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової особи або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження. За відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, про що йдеться в акті, визначається законом як фіктивний (ст. 234 ЦК України). Фіктивні правочини не віднесено законом до нікчемних, їх недійсність визнається тільки судом.

Положеннями Податкового Кодексу України не передбачено такого права, як визнання в односторонньому порядку господарських правочинів нікчемними.

Враховуючи, що операції з придбання послуг проведено на підставі реальних та фактичних правочинів та первинних документів (податкових накладних), складених з дотриманням вимог ст. 3 Закону України від 16.07.1999 року Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Українізі змінами та доповненнями, вимог положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському облікузареєстрованого в Міністерстві юстиції України: 5 червня 1995 року за № 168/704. ТзОВ "Меркурій-Холдинг" правомірно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість за вищезгаданими операціями та правомірно визначено податковий кредит.

Підстави виникнення та порядко визначення сум податку на додану вартість, що відносяться до податкового кредиту регламентовано розділом V Податкового Кодексу України.

Згідно абзацу 2 пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредиту звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складаєтсяь з сум податків, нарахованих платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межх господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України господарська діяльність діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання дозоду і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до вимог абзацу 1 пункту 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України датою виникнення права планика податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Абзацом 1 пункту 198.6 Кодексу, встановлено що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок дій органів ДПС при визнанні нікчемності правочинів регламентується та роз'яснюється наказами ДПА України від 22.02.08 року № 106 Про організацію роботи юридичних підрозділів в органах державної податкової службита наказом від 18.04.08р. № 266 Про організацію взаємодії органів держаної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів(надалі по тексту наказ ДПА України № 266), Методичними рекомендаціями органів державної податкової служби по розслідуванню схем ухилення від оподаткування та формуванню доказової бази у справах про стягнення коштів, отриманих за нікчемними угодами, доведеними до регіональних ДПА Листом від 03.02.09р. № 2010/7/10-1017/256.

Метою застосування вищезазначених Методичних рекомендацій є формування належної доказової бази у справах про стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними правочинами, як засіб протидії застосуванню схем ухилення від оподаткування недобросовісними платниками, а також необхідність дослідження документообігу (аналіз усіх документів, де відображаються господарські операції), форм здійснення розрахунків, товарного потоку (дослідження фактичного руху товарів від товаровиробника по ланцюгу постачання до кінцевого споживача) для виявлення ознак нікчемності правочину.

Відповідно до Порядку заповнення і подання податкової декларації з ПДВ, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.97 № 166, платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в декларації з ПДВ. Дані, наведені в декларації, повинні відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника, отже аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Наявність же розбіжностей між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту з податками на додану вартість в розрізі контрагентів не є самостійною підставою для визнання правочинів нікчемними.

Така ж сама правова позиція чітко викладена у листі № 20289/7/16-1617 від 29.09.2010 року, як висновок у цьому листі зазначено, що ДПА зобов'язує голів ДПА в АР Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі забезпечити належний збір доказової бази для визнання нікчемними правочинів та припинити складання Довідок про начебто нікчемність правочинів, ґрунтуючись виключно на даних Автоматизованої системи співставлення податкового кредиту та податкових зобов'язань в розрізі контрагентів на рівні ДПА України.

Відсутність в субєктів господарювання транспортних зсобів та великого штату працівників, на що посилаєтсья відповідач, не може бути достатнім підтвердженням його висновків про неможливість ведення підприємницької діяльності такими субєктами, оскільки вказані ресурси можуть залучатися на підставі правочинів.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Калуської оДПІ Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області форми «р» № 000091220 від 02 жовтня 2013 року та № 000092220 від 02 жовтня 2013 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Шумей М.В.

Постанова складена в повному обсязі 10.02.2014 року.