Справа № 820/4752/15
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

06 липня 2015 р. №820/4752/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: - скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № від 29.04.2015 р. на суму 493385,00 грн.; - скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області №1 від 29.04.2015 р. на суму 129263,75 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що всі витрати, які були зазначені в податкових деклараціях з податку на прибуток за 2012, 2013, 2014 роки і які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування підтверджені відповідними первинними документами відповідно до вимог ст. 44 ПК України, то Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" (далі по тексту - ТОВ "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" ) правомірно відобразило у вищевказаних податкових деклараціях витрати на суму 455948,00 грн., у тому числі за 2012 рік у сумі 78575,00 грн., за 2013 рік у сумі - 61239,00 грн., за 2014 рік у сумі 316133,00 грн. У зв'язку з цим ТОВ "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" заниження податку на прибуток на загальну суму 455948,00 грн. не допускало. Таким чином, податкові повідомлення-рішення є неправомірними та підлягають скасуванню, тому просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У письмових запереченнях на адміністративний позов зазначив, що ТОВ "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" у період з 01.02.2013 року по 30.09.2013 року була занижена база оподаткування з ПДВ на суму різниці між вартістю за якою надавалась послуга з переробки насіння соняшника та звичайною ціною послуги, що становить 517058,00 грн.

На підставі викладеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу на проведення планової виїзної перевірки від 20.02.2015 р. №389, направлення від 02.03.2015 року № 471, № 472, №479, № 499, №500, №505, №506, направлення від 27.02.2015 року №460 та відповідно до плану-графіка у період з 02.03.2015р. по 30.03.2015р. була проведена перевірка ТОВ "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД".

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом було складено акт №1607/20-30-2201/37461422 від 14.04.2015 року "Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД", податковий номер 37461422, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р." (т.1 а.с.9-84).

Згідно з висновкам акту №1607/20-30-2201/37461422 від 14.04.2015 року, перевіркою встановлено порушення ТОВ "АКГ ЛТД", а саме: - порушення 1. 44.1. п. 44.2 ст. 44. ст. 138 Податкового кодексу України від 28.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями) внаслідок порушень, призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 455 948 грн.. в тому числі: - 2012р. заниження у сумі 78 575,00 грн.; - 2013р. заниження у сумі 61 239,00 грн.; - 2014р. заниження у сумі 316 133,00 грн.; - порушення п. 188.1 ст. 188 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України від 28.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями) підприємством було занижено суму податку на додану вартість на загальну суму 103 411,00 грн., у тому числі: - лютий 2013р. заниження у сумі 27 013,00 грн.; - березень 2013р. заниження у сумі 22 449,00 грн.; червень 2013р. заниження у сумі 53 949,00 грн. (т.1 а.с.55).

На підставі акту №1607/20-30-2201/37461422 від 14.04.2015 року контролюючим органом було складено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 29.04.2015 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 493385,00 грн., з них за основним платежем - 394708,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 98677,00 грн. (т.1 а.с.96).

Також контролюючим органом було складено податкове повідомлення-рішення № від 29.04.2015 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі - 129263,75 грн., - з них за основним платежем - 103411,00 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями - 25852,75 грн. (т.1 а.с. 97).

Позивач в досудовому порядку оскаржував рішення контролюючого органу, що підтверджується матеріалами справи.

Так, на адресу контролюючого органу позивачем були надіслані заперечення на акт №1607/20-30-2201/37461422 від 14.04.2015 року про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "АКГ ЛТД" (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 о. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. ,за вих. №20/40-1 від 20.04.2015 року (т.1 а.с. 85 - 92).

27.04.2015 року контролюючим органом була надіслана відповідь на заперечення позивача №7290/10/20-30-22-01-22, якою зазначено, що висновки акту перевірки відповідають вимогам чинного законодавства. (т.1 а.с.93-95).

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

В акті перевірки відповідачем зменшено значення рядків декларації з податку на прибуток:

06.1 Декларації "Адміністративні витрати" 5774846 грн. за 2012-2014 роки;

06.2 Декларації "Витрати на збут" на 3524738 грн. за 2013-2014 роки;

06.4 Декларацій "Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати" на 11079324 грн. за 2012-2014 роки;

06.5 Декларації "Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати" на 1862223 грн. за 2014 рік.

та збільшено значення рядків декларації з податку на прибуток:

05.1 Декларації "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" на суму 17892574 грн. за 2012-2014 роки;

06.3 Декларації "Фінансові витрати" на 33561 грн. за 2013-2014 роки.

Зазначене коригування проведено в акті перевірки шляхом перерозподілу витрат по рядках Декларації з податку на прибуток та самостійно здійсненого відповідачем розрахунку виробничих витрат, що мають формувати собівартість реалізованих послуг. При цьому в акті перевірки відсутнє чітке посилання та відображення порушення платникам податків норм податкового законодавства щодо невірного віднесення витрат у бухгалтерському обліку.

Суд зауважує, що згідно з п. 138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до 146.13. ПК України сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження над балансовою вартістю окремих об'єктів основних засобів та нематеріальних активів включається до доходів платника податку, а сума перевищення балансової вартості над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.

Сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження над первісною вартістю придбання невиробничих основних засобів та витрат на ремонт, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані, включається до доходів платника податку, а сума перевищення первісної вартості над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.

Сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження безоплатно отриманих основних засобів або нематеріальних активів над вартістю таких основних засобів або нематеріальних активів, що була включена до складу доходів у зв'язку з отриманням, включається до доходів платника податку, а сума перевищення вартості, що була включена до складу доходів у зв'язку з безоплатним отриманням над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.

Відповідно до п.146.14. ст.146 ПК України дохід від продажу або іншого відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів для цілей застосування цієї статті визначається згідно з договором про продаж або інше відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, але не нижче звичайної ціни такого об'єкта (активу).

На підтвердження правильності нарахування податку на прибуток підприємств позивачем були надані наступні документи: договір №20021 на переробку соняшника на давальницьких умовах (т.1 а.с.115-118), додаткова угода (т.1 а.с.119), акти здачі-прийняття робіт (т.1 а.с. 120-131), податкові накладні (т.1 а.с.132-143), податкові декларації з податку на прибуток (т.1 а.с.145-171).

Згідно з п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку (далі П(С)БО) 16 "Витрати":

Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються:

- прямі матеріальні витрати;

- прямі витрати на оплату праці;

- інші прямі витрати;

- змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Відповідно до п. 138.10 ст. 138 ПК України до складу інших витрат включаються:

адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати;

б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу;

в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності;

ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати);

д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;

е) витрати на врегулювання спорів у судах;

є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків;

ж) інші витрати загальногосподарського призначення;

138.10.3. витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

Положеннями статті 138 Податкового кодексу передбачено, що інші операційні витрати, що включають, зокрема:

а) витрати за операціями в іноземній валюті, втрати від курсової різниці, визначені згідно зі статтею 153 цього Кодексу;

б) амортизацію наданих в оперативну оренду необоротних активів; амортизацію необоротних та нематеріальних активів у складі об'єктів, отриманих у концесію відповідно до Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності";

в) інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно:

суми коштів, внесені до страхових резервів у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

Для платників податку, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, до складу витрат включається плата за землю, що не використовується в сільськогосподарському виробничому обороті;

витрати на інформаційне забезпечення господарської діяльності платника податку, в тому числі з питань законодавства, на придбання літератури, оплату Інтернет-послуг і передплату спеціалізованих періодичних видань;

суми коштів, спрямовані уповноваженими банками до додаткового спеціального резерву страхування пенсійних вкладів та додаткових спеціальних резервів страхування коштів фондів банківського управління відповідно до закону, що регулює питання створення та функціонування фондів банківського управління; фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку); інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг….»

Таким чином п. 138.10 ст.138 ПК України передбачено, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, витрати на збут, інші операційні витрати, фінансові витрати, інші витрати звичайної діяльності та відображаються в податковому обліку так, як і в бухгалтерському обліку, згідно з П(С)БО 16. Тобто, в акті перевірки відповідачем необґрунтовано зазначено, що адміністративні витрати складаються з витрат на збут, інших операційних витрат, фінансових витрат, інших витрат звичайної діяльності.

Відповідно до Інструкції "Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій підприємств і організацій" затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999р. № 291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 21.12.1999 р. за № 893/4186 (далі по тексту - Інструкція № 291):

- на рахунку 92 "Адміністративні витрати" відображаються загальногосподарські витрати, пов'язані з управлінням та обслуговуванням підприємства;

- на рахунку 93 "Витрати на збут» ведеться облік витрат, пов'язаних із збутом (реалізацією, продажем) продукції, товарів, робіт і послуг";

- на рахунку 94 "Інші витрати операційної діяльності" ведеться облік витрат операційної діяльності підприємства, крім витрат, які відображаються на рахунках 90 "Собівартість реалізації", 91 "Загальновиробничі витрати", 92 "Адміністративні витрати", 93 "Витрати на збут";

- на рахунку 95 "Фінансові витрати" ведеться облік витрат на проценти та інших витрат підприємства, пов'язаних із запозиченнями.

Суд зауважує, що в бухгалтерському та податковому обліку формувало витрати відповідно до вимог ПКУ та П(С)БО виходячи з суті господарської операції та відображало їх по рахункам бухгалтерського обліку, згідно до вимог Інструкції № 291.

В бухгалтерському обліку позивача:

- по рахунку 92 обліковувались наступні витрати: заробітна плата адміністративного апарату, соц.відрахування, послуги банку, знос основних засобів загальногосподарського використання.

- по рахунку 93 обліковувались витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме послуги по аналізу насіння та масла, знос устаткування (ваги та т.і.), списання запчастин на дрібний ремонт транспорту та на його заправку.

- по рахункам 94 "Інші витрати операційної діяльності" та 95 "Фінансові витрати" обліковувались інші витрати звичайної діяльності, не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме % по кредиту, різні послуги (обслуговування ліфту, аварійно-держ.служби послуги по дослідж.питной води, ремонт ел.двигуна, ел.енергія, зв'язок, експертизи).

У відповідності з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. При проведенні перевірки, відповідачем не встановлено відображення фінансово-господарських операцій в бухгалтерському обліку позивача не у відповідності з вимогами Інструкції № 291 та не здійснено коригування витрат підприємства по рахункам 92, 93, 91, 94, 95.

Адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, витрати на збут, інші операційні витрати, фінансові витрати, інші витрати звичайної діяльності включаються до складу інших витрат, які згідно з п. 138.5 ст. 138 ПК України визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку. Дана позиція також наведена у консультації Міндоходів від 7 березня 2014 р. на сайті zir.minrd.gov.ua.

У Податковій декларації з податку на прибуток підприємства (далі - Декларація), форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2011 № 1213 та наказом Міністерства доходів та зборів України від 30 грудня 2013 року № 872:

- собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) у рядку 05 Декларації та відокремлюються у рядку 05.1 Декларації;

- адміністративні витрати відображаються у складі загальної суми інших витрат у рядку 06 Декларації та відокремлюються у рядку 06.1 Декларації;

- витрати на збут відображаються у складі загальної суми інших витрат у рядку 06 Декларації та відокремлюються у рядку 06.2 Декларації;

- фінансові витрати, відображаються у складі загальної суми інших витрат у рядку 06 Декларації та відокремлюються у рядку 06.3 Декларації;

- інші витрати звичайної діяльності відображаються у складі загальної суми інших витрат у рядку 06 Декларації та відокремлюються у рядку 06.4 Декларації.

Позивачем подано податкову декларацію з податку на прибуток за 2012, 2013, 2014 роки, згідно яких визначено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. Вказані показники у відповідності до ст.44 підтверджені відповідними первинними документи, що досліджені ревізорами контролюючого органу при проведення планової перевірки та відповідають бухгалтерському обліку підприємства. (т.1 а.с.145-171).

В акті перевірки відсутні будь-які посилання на підставі яких саме первинних документів та по яким конкретно операціям господарської діяльності встановлено порушення розподілу витрат платники податків, що містять своє відображення у податковій та бухгалтерській звітності підприємства. Також в ОСОБА_1 не наведено розрахунку, проведеного відповідачем, з документальним його обґрунтуванням, собівартості послуг, що надає підприємство.

Відповідно до підпункту 5.2. "Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984 (далі порядок №984): у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Виходячи з вищенаведеного, відповідачем безпідставно проведено зменшення витрат задекларованих позивачем по рядку 06.1, 06.2, 06.04, 06.05 та збільшення рядку 05.1, 06.03 Декларацій з податку на прибуток за 2012-2014р.р. та донараховано податку на прибуток в сумі 455947,00 грн. за 2012-2014 роки.

Згідно акту перевірки контролюючим органом встановлено, що у період з 01.02.2013 року по 30.09.2013 року підприємством занижена база оподаткування з ПДВ на суму різниці між вартістю, за якою надавалася послуга з переробки насіння соняшника та звичайною ціною послуги, що становить 517058,00 грн. Відповідач, шляхом використання Методу порівняльної неконтрольованої ціни згідно зі cт.39 ПКУ, при встановленні даного порушення виходили з того що при проведення перевірки ТОВ "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" щодо визначення бази оподаткування з ПДВ, контролюючим органам використано єдиний реєстр податкових накладних, визначений п.14.1.60 п.14.1 cт.14 Податкового кодексу України, який містить відомості щодо податкових накладних та розрахунків коригування. Згідно даного інформаційного ресурсу, а саме "Архів податкової звітності" за період з 01.02.2013 р. по 30.09.2013 р. як джерело інформації щодо встановлення рівня звичайних цін на послугу з переробки соняшника відповідачем використано зареєстровані податкові накладні одного й того ж платника податків ТОВ "Пересічанський маслоекстракційний завод" згідно яких вбачається рівень звичайних цін у розмірі 366,67 грн. без ПДВ.

На підставі такого аналізу податкових накладних, відповідачем встановлено порушення ТОВ "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" щодо заниження бази оподаткування з ПДВ за послугу з переробки насіння соняшника та звичайною ціною за договорам ДГ-000005 від 20.02.2013 р. з ТОВ "ТД Агродар". Проте з таким висновком контролюючого органу погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з п.39.1 ст. 39 ПК України, звичайна ціна на товари (роботи, послуги) збігається з договірною ціною, якщо інше не встановлено цим Кодексом і не доведено зворотне, в тому числі в результаті неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 39.3-39.4 цієї статті.

У відповідності до п.39.2 ст. 39 ПК України визначення звичайної ціни у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснюється за одним з методів, вказаних в цьому пункті. Встановлюються такі методи визначення звичайної ціни: а) порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу); б) ціни перепродажу; в) «витрати плюс»; г) розподілення прибутку; ґ) чистого прибутку. При визначенні звичайної ціни згідно з методами, встановленими цим пунктом, використовується інформація про ціни в операціях між непов'язаними особами у співставних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.39.4 ст.39 ПК України для визначення звичайної ціни товару за методом порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами у порівнянних умовах на відповідному ринку. Враховуються, зокрема, такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії); обсяг функцій, що виконуються сторонами; умови розподілу між сторонами ризиків і вигод; строки виконання зобов'язань; умови здійснення платежів, звичайних для такої операції; характеристика ринку товарів, на якому здійснено господарську операцію; бізнес-стратегія підприємства; звичайні надбавки чи знижки до ціни під час укладення договорів між непов'язаними особами, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (за їх відсутності однорідних) товарів визнаються порівнянними, якщо відмінність між такими умовами істотно не впливає на ціну або може бути економічно обґрунтована. Враховуються також звичайні під час укладення договорів між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни, зокрема знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів.

Таким чином, у відповідності до п.39.4 ст.39 ПК України для визначення звичайної ціни на товар використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними товарами у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів, строки виконання зобов'язань, умови платежів, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. Виходячи з вищенаведеного, визначення і обґрунтування звичної ціни на одну і ту ж послугу у різних постачальників залежно від зіставності/незіставності умов продажу може бути різним. При цьому на зіставність умов і звичність ціни впливають об'єм наданих послуг, терміни виконання зобов'язань, умови платежів і т.п.

В акті перевірки ДПІ взагалі не були проаналізовані договори, обсяги наданих послуг, умови поставок, не враховувались відповідні фактори, зокрема, кількість (обсяг) послуг, характеристика ринку послуг, на якому здійснено господарську операцію, звичайні надбавки чи знижки до ціни під час укладення договорів між непов'язаними особами, інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну тощо. Отже, при визначенні звичайної ціни, відповідачем документально не доведено основний принцип її визначення, а саме що ТОВ "АКГ ЛТД" та ТОВ "Пересічанський маслоекстракційний завод" надавали послуги у співставних умовах.

Таким чином, в акті перевірки ДПІ документально не доведено, що договірна вартість послуг реалізованих ТОВ "АКГ ЛТД" за договорам ДГ-000005 від 20.02.2013р., видатковими накладними, рахунками-фактури з ТОВ "ТД Агродар" нижча за звичайні ціни на ці послуги.

В акті перевірки ДПІ донарахування ПДВ проведено з суми, яка розрахована як різниця між вартістю, за якою надавалася послуга з переробки насіння соняшника та ціною послуги наведеною в податкових накладних ТОВ "Пересічанський маслоекстракційний завод". Такий метод розрахунку ПДВ, що підлягає донарахуванню в бюджет не передбачено нормами ПКУ зі змінами та доповненнями.

Згідно з п. 39.11 ст. 39 ПК України для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) використовуються офіційні джерела інформації, у тому числі:

статистичні дані державних органів і установ;

ціни спеціалізованих аукціонів з торгівлі окремими видами продукції, біржові котирування;

довідкові ціни спеціалізованих комерційних видань та публікацій, у тому числі електронних та інших банків даних;

звіти та довідки відділів з економічних питань у складі дипломатичних представництв України за кордоном;

інші інформаційні джерела, що визнаються офіційними в установленому порядку.

Проте відповідачем використано при проведенні планової перевірки ТОВ "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" тільки статистичні дані податкових органів з залученням до вивчення лише взаємовідносини одного й того самого платника, але не здійснено аналізу офіційних джерел інформації для встановлення обєктивного рівня ціни.

Згідно з норми п. 39.14 ст. 39 ПК України обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом. Під час проведення перевірки платника податку контролюючий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого цього пункту.

При проведені перевірки запит про надання обґрунтування рівня звичайних цін Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова до ТОВ "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" не направлявся. ТОВ "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" вартість послуг, обчислених за критерієм "звичайні ціни" з урахуванням п.п.14.1.71 п.14.1ст.14 ПКУ. Відповідно до вказаної норми звичайна ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. З огляду на вищенаведене, в акті перевірки ДПІ не доведено, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни.

З вищенаведеного вбачається, що відповідачем не дотримано процедури визначення звичайної ціни відповідно до статті 39 ПК України, а тому не доведено належними засобами доказування того, що ціна реалізації ТОВ "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" послуг не відповідає рівню звичайних цін.

Виходячи з вищенаведеного, відповідачем безпідставно проведено донарахування податку на додану вартість за лютий, березень, червень 2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів правомірність та обґрунтованості висновків акту перевірки, у звязку із чим прийняті на підставі таких висновків податкові повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ОСОБА_3 ЛТД" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № від 29.04.2015 р. на суму 493385,00 грн.

Скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області №1 від 29.04.2015 р. на суму 129263,75 грн..

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08.07.2015 року.

Суддя Полях Н.А.