Справа № 810/2391/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2015 року 810/2391/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Гузік М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Київській області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Держземагентства у Київській області про визнання протиправною відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області, та зобов'язання відповідача розглянути питання щодо надання позивачеві відповідного дозволу.

Позивач двічі звертався до територіального органу Держземагенства з клопотаннями про отримання дозволу на розробку документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, але відповідач двічі відмовляв йому у наданні такого дозволу, а саме: у квітні 2015 року - у зв'язку з неможливістю встановлення місця розташування земельної ділянки (позивач разом із клопотанням надав графічні матеріали щодо двох різних земельних ділянок); у травні 2015 року - з підстав перебування земельної ділянки у користуванні (власності) інших осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач неправомірно відмовив йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, адже він належним чином подавав до територіального органу Держземагентства клопотання, до яких додавав усі необхідні документи.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, до правомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки вперше подані позивачем документи були складені з недоліками, а за результатом розгляду повторного клопотання зясувалось, що земельна ділянка, відносно якої позивач виявив інтерес, перебуває у власності інших осіб.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

17 березня 2015 року позивач звернувся до Головного управління Держземагентства у Київській області з клопотанням про отримання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області.

До клопотання позивач додав: копію паспорта; копію картки фізичної особи платника податків; два графічних матеріали щодо двох різних земельних ділянок на території Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області площею 13,000 га та 6,000 га.

15 квітня 2015 року Головне управління Держземагентства у Київській області листом від 15.04.2015 № 31-10-0.3-4601/0/17-15-сг повідомило позивачу, що доданий до клопотання графічний матеріал не дає можливості ідентифікувати місця розташування бажаних до відведення земельних ділянок. Територіальний орган Держземагентства також рекомендував позивачу звернутися повторно, надати окремі пакети документів щодо кожної бажаної земельної ділянки.

28 квітня 2015 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держземагентства у Київській області з клопотанням про отримання дозволу на розробку документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області. До клопотання позивач додав: копію паспорта; копію картки фізичної особи платника податків; графічні матеріали щодо земельної ділянки на території Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області площею 6,000 га.

25 травня 2015 року Головне управління Держземагентства у Київській області листом від 25.05.2015 № 31-10-0.3-5805/0/17-15-сг повідомило позивачу, що відповідно до наданої відділом Держземагентства у Богуславському районі Київської області інформації земельна ділянка, щодо якої позивач виявив заінтересованість, перебуває у користуванні (власності) третіх осіб. Територіальний орган Держземагентства також рекомендував позивачу визначитись з іншим місцем розташування бажаної до відведення земельної ділянки та знову звернутися з клопотанням до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, враховуючи вимоги статей 118, 121 та 122 Земельного кодексу України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається статтею 118 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною шостою цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Із змісту частини шостої статті 118 Земельного кодексу України вбачається, що клопотання громадянина щодо одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності може стосуватися однієї земельної ділянки, а не одночасно декількох чи масиву.

Абзацом першим частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 1 Закону України "Про землеустрій" визначено, що проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки (ст. 50 ЗУ "Про землеустрій").

В силу частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З аналізу статей 118, 122 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України "Про землеустрій" убачається, що рішення про надання дозволу на розробку проекту приймається уповноваженим органом державної влади згідно з визначеною законом процедурою безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та підпорядковане меті можливості надання громадянину земельної ділянки у власність або користування.

Частиною п'ятою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, якщо за даними Державного земельного кадастру буде зясовано, що конкретна земельна ділянка, відносно якої громадянин виявив заінтересованість (у контексті одержання її у власність), перебуває у власності чи користуванні інших осіб, ця обставина виключає можливість передачу цієї земельної ділянки у власність чи користування заявникові, а відповідно й розробку проекту землеустрою щодо цієї земельної ділянки як складову процедури набуття земельної ділянки у власність.

У справі, що розглядалась, суд дійшов висновку, що територіальний орган двічі розглядав клопотання позивача отримання дозволу на розробку документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність і двічі відмовляв йому у наданні такого дозволу: у квітні 2014 року з мотивів неможливості визначити земельну ділянку, в одержанні якої позивач виявив заінтересованість (до клопотання було додано два графічних матеріали щодо двох різних земельних ділянок); у травні 2015 року з тих підстав, що земельна ділянка, відносно якої позивач виявив заінтересованість, перебуває у користуванні (власності) третіх осіб.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за клопотаннями позивача, діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

За наведених обставин адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 28 червня 2015 р.