Справа № 804/5775/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 р. Справа № 804/5775/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний карєр" до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 27.01.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2015р. Публічне акціонерне товариство "Новопавлівський гранітний карєр" звернулося з адміністративним позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 05.06.2015р., просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення позивача № від 27 січня 2015 р., яким позивачу зменшено розмір відємного значення податку на додану вартість у розмірі 57,00грн. у повному обсязі та податкове повідомлення-рішення № від 27.01.2015р. в частині зменшення бюджетного відшкодування у сумі 100288,00грн. (за березень 2012р. у сумі 13393,00грн., за квітень 2012р. у сумі 21667,00грн., за серпень 2012р. у сумі 27439,00грн., за вересень 2012р. у сумі 37189,00грн.) та донарахування штрафних санкцій у сумі 50144,00грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки №171/151 від 20.01.2015р. податковою інспекцією 27.01.2015р. були винесені податкові повідомлення рішення № та №. Позивач не погоджується із висновками акту перевірки та вищевказаними податковими повідомленнями - рішеннями посилаючись на те, що підставою для зменшення заявленої суми бюджетного відшкодування за спірні періоди став висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин позивача із контрагентами ТОВ «Південпроммаш», ТОВ «ВФ «Метпромтрест», ТОВ СУПР «Вектор-М», ТОВ «Дніпро-Ліга». Позивачем до перевірки були надані копії всіх первинних документів, які підтверджують виконання правочинів між Публічним акціонерним товариством "Новопавлівський гранітний карєр" та його контрагентами та фактичною підставою для висновку про нереальність здійснення господарських відносин між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Південпроммаш», ТОВ «ВФ «Метпромтрест», ТОВ СУПР «Вектор-М», ТОВ «Дніпро-Ліга» стали висновки актів перевірок та акти звірок вказаних контрагентів з їх контрагентами по ланцюгу постачання, тоді як відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Позивач не погоджується із висновками відповідача про те, що угоди поставки були укладені між позивачем та його контрагентами без мети настання реальних наслідків та про відсутність реальних поставок товарів, оскільки визнання таких угод недійсними здійснюється за рішенням суду. Крім того, на думку представника позивача, позивач мав право на віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по операціях з ТОВ «Південпроммаш», ТОВ «ВФ «Метпромтрест», ТОВ СУПР «Вектор-М», ТОВ «Дніпро-Ліга» у відповідності до вимог п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України у звязку з наявністю у позивача всіх первинних документів, які підтверджують реальність господарської операції. Позивач також зазначив, що чинне законодавство України не ставить в залежність право платника податку на податковий кредит, формування податкового кредиту та відшкодування податку на додану вартість від дотримання вимог податкового законодавства іншими субєктами господарювання, зокрема, контрагентами позивача по всьому ланцюгу постачання товару/послуг та, у разі якщо контрагенти позивача не виконали своїх зобовязань щодо сплати ПДВ до бюджету, то це тягне відповідальність саме для них та така відповідальність не може бути покладена на позивача. Також у письмових поясненнях по справі від 05.06.2015р., позивач зазначив, що зменшення залишку відємного значення за червень 2012р. на суму 57,00грн. повязано з наявністю у цей період правовідносин з ТОВ «ВФ «Метпромтрест», зменшення бюджетного відшкодування за березень 2012р. на 13993грн. та за квітень 2012р. на 21667грн. повязане з наявністю у цей період правовідносин з ТОВ «Південпроммаш», за вересень 2012р. на 37189грн. з наявністю у цей період взаємовідносин з ТОВ «ВФ «Метпромтрест», ТОВ СУПР «Вектор-М», ТОВ «Дніпро-Ліга», однак, суми ПДВ по вказаних вище контрагентах не включались позивачем у суму заявлену до бюджетного відшкодування за березень 2012р., квітень 2012р. та за вересень 2012р., а тому відсутні підстави для зменшення суми бюджетного відшкодування за вказані періоди. Зменшення бюджетного відшкодування за серпень 2012р. на 27439грн. повязане з наявністю у цей період взаємовідносин з ТОВ «ВФ «Метпромтрест», однак належних підстав для зменшення заявленої до відшкодування суми ПДВ у податкової не було. Позивач також не погоджується із доводами представника відповідача про те, що ТТН, які були надані позивачем до перевірки, містять недоліки в оформленні, що свідчить про безтоварність господарських операцій позивача з контрагентами з огляду на те, що вимогами податкового обліку не передбачено обовязковості складання ТТН на підтвердження віднесення сум ПДВ до податкового кредиту та наявність недоліків у ТТН не може слугувати єдиною підставою для визнання безтоварності господарських операцій за наявності всіх інших обовязкових та належно оформлених документів. Також позивач зазначив, що питання реальності господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_5 не є предметом оскарження, оскільки це не впливає на висновки акту перевірки та відповідно на оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, у письмових запереченнях на позов просив відмовити у задоволенні адміністративного позову позивачеві повністю посилаючись на те, позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими, оскільки при здійсненні перевірки позивача податковою інспекцією були використані висновки актів перевірок контрагентів позивача - ТОВ «Південпроммаш», ТОВ «ВФ «Метпромтрест», ТОВ СУПР «Вектор-М», ТОВ «Дніпро-Ліга» у звязку з чим, перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських відносин позивача із вказаними вище контрагентами, а саме: встановлено неможливість реального здійснення платником податків операцій по ланцюгу придбання ТМЦ (робіт, послуг), не відповідність змісту первинних документів суті господарських операцій, які визнані нереальними по ланцюгу постачання та відсутність обєктів оподаткування. Стосовно взаємовідносин позивача із контрагентом ТОВ «Південпроммаш» за лютий-березень 2012р. ТОВ «ВФ «Метпромтрест» за червень 2012р., ТОВ СУПР «Вектор-М» за серпень-вересень 2012р., ТОВ «Дніпро-Ліга» за серпень 2012р., ФОП «ОСОБА_5 за вересень 2012р. відповідач зазначив, що до перевірки позивачем не було надано сертифікати поставлених контрагентом ТМЦ, з яких можна було б встановити їх виробника, та сертифікати якості на відповідність поставленої продукції технічним умовам або державним стандартам України, надані до перевірки ТТН не в повній мірі відповідають вимогам Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, у звязку з чим неможливо підтвердити фактичне переміщення та транспортування ТМЦ, також надані до перевірки паперові носії з написом «Видаткова накладна», «Рахунок-фактура», та інші не в повній мірі відповідають ознакам первинних документів, так як до відповідача надійшли акти перевірок, за якими не підтверджено реальності здійснення господарських операцій на підставі чого встановлено, що задекларовані показники позивача у лютому, березні 2012р. (ТОВ «Південпроммаш»), червні-вересні 2012р. (ТОВ «ВФ «Метпромтрест»), серпні-вересні 2012р. (ТОВ СУПР «ОСОБА_3), серпні 2012р. (ТОВ «Дніпро-Ліга»), вересні 2012р. (ФОП ОСОБА_5В.). не спричиняють реального настання правових наслідків. Відповідач також зазначив, що позивачем до перевірки були надані документи, які не дають можливості встановити реальність здійснених операцій та факт використання в господарській діяльності та сам факт надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, з метою одержання податкової вигоди, не є підставою для її одержання, коли податковим органом встановлено, що відомості, які містяться в цих документах є недостовірні та є наслідком нереальних господарських операцій.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 12.06.2015р.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі.

Публічне акціонерне товариство "Новопавлівський гранітний карєр" 15.01.1998р. зареєстроване як юридична особа Нікопольською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області за адресою: 53282, Дніпропетровська область, Нікопольський район, сел. Камянське, вул. Озерна, буд.40 та перебуває на обліку у Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області за №24, є платником податку на додану вартість, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію від серія А00 №605430, копією статуту позивача, копією довідки про взяття на облік платника податків від 05.11.2010р. №552/29-068, копією довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 14.12.2012р. та копією довідки про реєстрацію платника податку на додану вартість №100279149 від 17.04.2010р. (а.с. 12-36, том 1).

У період з 22.12.2014р. по 19.01.2015р. податковою інспекцією на підставі п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 19.12.2014р. №1714 та направлень від 19.12.2014р. була проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань достовірності декларування сум бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 23.1) по уточнюючим розрахункам податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2012р., квітень 2012р., травень 2012р., червень 2012р., серпень 2012р., вересень 2012р., квітень 2014р., травень 2014р., червень 2014р. за результатами якої складено акт №171/151 від 20.01.2015р. за висновками якого було встановлено порушення:

- ст.185, п.198.1, п.198.6, п.198.3 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, у звязку з чим підлягає зменшенню залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.24) по уточнюючому розрахунку податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок по декларації з ПДВ за червень 2012р. на суму 57грн.; підлягає зменшенню бюджетне відшкодування, заявлене по уточнюючим розрахункам податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок до декларацій з ПДВ: за березень 2012р. на 13993грн., за квітень 2012р. на 21667грн., за серпень 2012р. на 27439грн., за вересень 2012р. на 37189грн.;

- п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, п.п.4.6.5 п.4.6 Розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Мінфіну України 25.11.2011р. №1492 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2011р. №1490/20228 у звязку з чим підлягає зменшенню бюджетне відшкодування, заявлене по уточнюючим розрахункам податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок до декларації з ПДВ за вересень 2012р. на 1138грн., за червень 2014р. на 2534грн.( а.с. 38-111, том 1).

На підставі вищевказаного акту перевірки, податковою інспекцією 27.01.2015р. були прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення форми В1 № за яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за податковими деклараціями за червень 2014р., березень, квітень, серпень, вересень 2012р. на 103960,00грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 51980,00грн. (а.с. 113, том1);

- податкове повідомлення-рішення форми В4 № за яким позивачеві зменшено розмір відємного значення суми ПДВ за червень 2012р. у сумі 57,00грн. (а.с. 115, том1).

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням про зменшення відємного значення суми ПДВ за червень 2012р. на 57 грн. та з податковим повідомленням-рішенням про зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ в частині 100288грн. та донарахування штрафу у розмірі 50144,00грн., просить вказані податкові повідомлення-рішення визнати протиправними та скасувати посилаючись на те, що реальність господарських операцій із його контрагентами ТОВ «Південпроммаш», ТОВ «ВФ «Метпромтрест», ТОВ СУПР «ОСОБА_3, ТОВ «Дніпро - Ліга» підтверджується первинними бухгалтерськими документами, які були досліджені як у ході перевірки, так і надані до суду, а тому висновки акту перевірки про не підтвердження реальності господарських операцій через не підтвердження господарських операцій контрагентами позивача по ланцюгу постачання вважає необґрунтованими.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Нормами підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПКУ передбачено, що постачання товарів це будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

У відповідності до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПКУ обєктом оподаткування є операції платника податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на обєкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі обєкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг - п.198.1 ст. 198 ПКУ.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище Кодексу, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4, 201.6 статті 201 ПКУ податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобовязань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобовязаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з аналізу наведених вище норм видно, що підставами для формування податкового кредиту та податкових зобовязань, витрат та доходів є наявність у платника податків належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

При цьому, підставою для формування податкового кредиту є податкова накладна, яка зареєстрована у встановленому законодавством порядку у Єдиному реєстрі податкових накладних і лише відсутність такої накладної або оформлення її з порушенням ст. 201 ПК України позбавляє платника податку права на формування податкового кредиту та податкових зобовязань.

Як свідчать матеріали справи, у тому числі і зміст акту перевірки від 20.01.2015р. податковою інспекцією у ході перевірки не виявлено фактів відсутності у позивача податкових накладних або оформлення їх з порушенням ст. 201 ПК України.

Так, із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: добування піску, гравію, глин і каоліну, неспеціалізована торгівля, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 41, том 1).

Позивач у своїй діяльності використовував виробничі та складські приміщення загальною площею 3287,1кв.м., адмінбудівлі (в т.ч. гаражі) 4266,9кв.м., що підтверджується відомостями, наведеними у акті перевірки від 20.01.2015р. (а.с. 44, том 1).

У перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з наступними контрагентами ТОВ «Південпроммаш», ТОВ «ВФ «Метпромтрест», ТОВ СУПР «Вектор-М», ТОВ «Дніпро-Ліга», ПП ОСОБА_5

Так, судом у ході судового розгляд справи було встановлено, що між ТОВ «Південпроммаш» (продацем) та позивачем (покупцем) був укладений договір постачання товару (електродвигунів) від 23.02.2012р. у спосіб визначений ст.181 Господарського кодексу України шляхом отримання позивачем рахунку-фактури та видаткової накладної (а.с. 118-119, том 1).

Факт реального здійснення господарської операції за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копіями приймальних актів №63,99, копією рахунку-фактури, копіями видаткових накладних, копіями податкових накладних, а також угодами про припинення зобовязань заліком зустрічних однорідних вимог (а.с. 117-134, том 1).

Також, 29.08.2011р. між ТОВ «ВФ «Метпромтрест» (постачальником) і позивачем (покупцем) був укладений договір №29/08 за умовами якого постачальник зобовязувався продати покупцю запасні частини, матеріали і обладнання (товар), а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити постачальнику його вартість на умовах договору; товар поставляється покупцю партіями; ціна на товар вказується в рахунку-фактурі, який є невідємною частиною даного договору (а.с. 137-зворот, том 1).

В подальшому, 20.06.2012р. та 28.12.2012р. між ТОВ «ВФ «Метпромтрест» (постачальником) і позивачем (покупцем) були укладені додаткові угоди до вказаного вище договору №29/08 від 29.08.2012р. (а.с. 138-139, том 1).

Факт реального здійснення господарської операції за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копією відповідного договору, копіями приймальних актів, копіями рахунків-фактури, копіями видаткових накладних, копіями податкових накладних, копіями вимог, копіями ТТН, копіями сертифікатів якості та копіями платіжних доручень від 27.09.2012р., 14.09.2012р., 04.07.2012р., 13.07.2012р., 11.04.2012р., 08.06.2012р., 14.09.2012р., 05.07.2012р., 13.08.2012р., 20.08.2012р., 31.08.2012р. про оплату позивачем за придбаний товар, де у складі вартості товару, у тому числі сплачена і сума ПДВ (а.с.137 - 202, том 1).

Також, 16.08.2012р. між ТОВ СУПР «Вектор-М» (продавцем) та позивачем (покупцем) був укладений договір поставки №160812/1 за умовами якого продавець продає, а покупець купує, обрізну дошку 25*150/4500 (товар) в кількості 40м.куб., з метою подальшої переробки, або перепродажу на внутрішньому ринку України, відповідно до умов даного договору; продавець зобовязаний здійснювати відвантаження товару на умовах цього договору, відповідно до письмових заявок покупця; відвантаження товару здійснюється протягом терміну визначеного даним договором згідно письмових заявок покупця, які погоджуються сторонами і є невідємною частиною цього договору; покупець вивозить товар своїм транспортом та за свій рахунок (а.с. 204-зворот, том 1).

Факт реального здійснення господарської операції за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копією відповідного договору, копіями приймальних актів, копіями видаткових накладних, копіями податкових накладних, копіями платіжного доручення про оплату позивачем за товар, де у складі вартості товару, у тому числі сплачена і сума ПДВ (а.с.204-208, том 1).

Також, із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 30.08.2012р. між ТОВ «Дніпро-Ліга» (продавцем) та позивачем (покупцем) був укладений договір щодо поставки товару - башмак гірочний 8739,00сб на підставі рахунку фактури СФ-0000136 від 30.08.2012р. (а.с. 210-216, том.1).

Факт реального здійснення господарської операції за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копією рахунку-фактури №СФ-0000136 від 30.08.2012р., копією приймального акту, копією видаткової накладної, копією декларації про прийняття вантажу, копією податкової накладної та копією платіжного доручення від 31.08.2012р. про оплату позивачем за придбаний товар, де у складі вартості товару, у тому числі сплачена і сума ПДВ (а.с.210-211, 213-216, том 1; а.с. 120, том 2).

Також, 16.02.2011р. між ПП ОСОБА_5В (постачальник) та позивачем (покупець) був укладений договір поставки товару, згідно якого постачальник зобовязується поставляти покупцю товар (електропромислове, пожежне обладнання, кабельно-проводникова продукція, електрообладнання, електроди, спецодяг), а покупець зобовязується приймати цей товар і своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору; поставка товару здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачене до) ПАО «НГК» («Інкотермс 2010»), вартість поставки товару входить до складу ціни товару (а.с. 121-122, том 2).

Факт реального здійснення господарської операції за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копією приймального акту, копією видаткової накладної, копією рахунку на оплату, копією податкової накладної , копіями вимог (а.с. 124-127, 129-153, том 2).

Транспортування придбаних товарів відбувалося транспортом позивача, що підтверджується копією подорожного листа та копіями товарно-транспортних накладних (а.с. 80, 128, том 2).

Зазначені вище первинні бухгалтерські документи відповідають вимогам ст.ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є належними доказами виконання господарських операцій за вищенаведеними договорами та не визивають у суду сумнівів щодо їх недостовірності.

Незважаючи на те, що вищевказані первинні бухгалтерські документи, які були досліджені також у ході перевірки і посадовими особами органу державної податкової служби, у акті від 20.01.2015р. на підставі висновків актів перевірок та звірок контрагентів позивача - ТОВ «Південпроммаш», ТОВ ВФ «Метпромтрест», ТОВ СУПР «Вектор-М», ТОВ «Дніпро-Ліга», ПП ОСОБА_5 та актів перевірок їх контрагентів по ланцюгу постачання було встановлено не підтвердження здійснення господарських операцій із контрагентами та неможливість реального здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання: ТОВ «Південпроммаш» за лютий-березень 2012р., ТОВ ВФ «Метпромтрест» за червень-вересень 2012р., ТОВ СУПР «Вектор-М» за серпень-вересень 2012р., ТОВ «Дніпроліга» за серпень 2012р. ПАТ «НГК»; товарно-транспортні накладні не в повній мірі відповідають вимогам Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні №363 від 14.10.1997р., так як містять недоліки; не надані до перевірки сертифікати відповідності поставлених ТОВ «Південпроммаш» ТМЦ та сертифікати якості поставленої продукції, по ТОВ СУПР «ОСОБА_3 М» не надано документи, що підтверджують транспортування товару у звязку з чим неможливо підтвердити фактичне переміщення та транспортування ТМЦ; задекларовані показники позивачем у перевіряємому періоді з вказаними контрагентами не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже, позивачем декларувалися показники по ланцюгам від постачальників, у яких за актами переірок встановлено відсутність майна та інших ресурсів економічно необхідних для здійснення господарських операцій та перераховувались кошти без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження обєкту оподаткування, несплати податків у звязку з чим дії позивача призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України (а.с. 38-111, том 1).

Однак, такі висновки посадових осіб контролюючого органу державної податкової служби є помилковими та не ґрунтуються на нормах чинного податкового законодавства України, суперечать дослідженим податковою інспекцією первинним бухгалтерським документам, виходячи з наступного.

Статтею 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право, зокрема, для здійснення функцій, визначених податковим законодавством, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, у порядку, визначеному цим Кодексом, інформацію, довідки, копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності) про фінансово-господарську діяльність, отримувані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, дотриманням вимог іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на органи державної податкової служби, а також фінансову та статистичну звітність, в порядку та на підставах, визначених цим Кодексом; під час проведення перевірок вимагати виготовлення і надання копій первинних документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою), які свідчать про порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та отримувати їх у платників податків у порядку, встановленому цим Кодексом; під час проведення перевірок вивчати та перевіряти первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, інші регістри, фінансову, статистичну звітність, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984 (далі Порядок № 984) визначено, що акт це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, обєктивно та в повній мірі із посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України, вбачається, що відповідачу та його посадовим особам відповідно до покладених на них функцій та повноважень не надано повноваження щодо встановлення у висновках в акті перевірки фактів реальності чи нереальність правочинів, недійсності, нікчемності (фіктивності) укладених правочинів субєктами господарювання при перевірці їх господарської діяльності.

Також слід зазначити, що є безпідставними посилання податкової інспекції на покладення в основу порушення позивачем норм податкового законодавства порушення, вчинені контрагентами по ланцюгу постачання, оскільки у відповідності до вимог ст. 61 Конституції України юридична відповідальність носить індивідуальний характер та позивач не може нести відповідальності за порушення норм податкового законодавства іншими юридичними особами чи фізичними особами-підприємцями.

Є безпідставними також і посилання у акті перевірки від 20.01.2015р. на те, що товарно-транспортні накладні не в повній мірі відповідають вимогам Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні №363 від 14.10.1997р., у звязку з чим неможливо підтвердити фактичне переміщення та транспортування ТМЦ з урахуванням того, що ТТН не є тими первинними бухгалтерськими документами, які позбавляють права платника податку на формування податкового кредиту у відповідності до вимог ст.198 ПК України.

Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 товарно-транспортна накладна є лише документом, що підтверджує фізичне переміщення товарно-матеріальних цінностей у просторі під час його транспортування.

В той же час, товарно-транспортна накладна не є обовязковим та єдиним документом, який може підтверджувати реальність господарської операції за договором поставки, купівлі-продажу з урахуванням того, що жодними нормами чинного законодавства не передбачено обовязковість складання товарно-транспортної накладної саме за договорами поставки та купівлі-продажу.

При цьому, і норми ст.ст.198, 201 Податкового кодексу України не ставлять в залежність право платника податків на формування податкового кредиту та витрат від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної на поставлений товар чи наявності у вказаних ТТН певних недоліків у її оформленні за наявності інших первинних документів, що свідчать про рух активів підприємства, отримання прибутку, сплату суми ПДВ у складі придбаного товару та інше, а тому відсутність документів, що підтверджують транспортування товару або недоліки у оформленні ТТН не може бути безумовною підставою для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту та податкових зобовязань з ПДВ та віднесення вказаних сум до податкового кредиту у відповідному періоді за наявності належно оформленої податкової накладної, виданої продавцем товару покупцю та зареєстрованої в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Також, не є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують реальність здійснення господарської операції сертифікати якості, оскільки дані документи не є обовязковими для формування платником податку податкових зобовязань з ПДВ та відсутність цих документів згідно до вимог ПК України не позбавляє позивача права на формування податкового кредиту з ПДВ за наявності належно оформленої податкової накладної, виданої продавцем товару покупцю та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому податковим законодавством порядку.

Ні в судовому засіданні, ні у акті перевірки жодних доводів щодо відсутності податкових накладних чи оформлення їх з порушенням ст. 201 ПК України представником відповідача не наведено та таких доказів суду не надано, також акт перевірки від 20.01.2015р. не містить жодних посилань на порушення, які вчинені саме позивачем, такі порушення не викладені у вказаному акті, навпаки у акті зазначено про наявність усіх документів у позивача, які також були досліджені як у ході проведення перевірки, так і судом у ході судового розгляду справи (а.с.38-111, том 1).

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Представником відповідача у ході судового розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень з підстав недоліків у оформленні товарно-транспортних накладних на перевезення товару, оскільки жодними нормами чинного законодавства України не передбачено позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту та податкових зобовязань з урахуванням надання позивачем інших первинних бухгалтерських документів, які підтверджують як отримання товару, так і його оплату та використання у своїй господарській діяльності.

Водночас, судом не приймаються до уваги на підтвердження реальності господарських операцій надані позивачем копії судових рішень, які стосуються прав та обовязків ТОВ «Ангстрем Континенталь», ТОВ «Старт-Д» з огляду на те, що позивач не мав правовідносин з вказаними контрагентами.

Також судом не приймаються і доводи відповідача про те, що дії позивача щодо постачання товарів призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України з огляду на те, що вказані доводи жодними доказами представником відповідача у ході судового розгляду справи не були підтверджені.

При цьому, слід також зазначити, що є безпідставними і покладення в основу порушення позивачем норм податкового законодавства податковою інспекцією у ході перевірки і висновків актів перевірок контрагентів позивача - ТОВ «Південпроммаш», ТОВ ВФ «Метпромтрест», ТОВ СУПР «Вектор-М», ТОВ «Дніпроліга», ПП ОСОБА_5 з їхніми контрагентами по ланцюгу постачання, оскільки у відповідності до вимог ст. 61 Конституції України юридична відповідальність носить індивідуальний характер, а тому позивач не може нести юридичної відповідальності за дії своїх контрагентів.

Якщо контрагент не виконав свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту або відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документально підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний Суд України у своїх ухвалах від 09.11.2011р. № К-1837/10, від 15.09.2011р. № К-24505/10, від 08.11.2011р. № К-46076/09, від 26.11.2012р. № К/9991/54239/12, а також в постанові від 14.11.2012р. №К/9991/50772/12.

Статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р.(«Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю»у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобовязань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обовязків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обовязків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обовязку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

З огляду на викладене, судом не приймаються доводи відповідача щодо покладення юридичної відповідальності на позивача за порушення, вчинені контрагентами позивача, які викладені в актах перевірок, оскільки у відповідності до ст. 61 Конституції України та вищенаведених норм чинного податкового законодавства позивач не може нести відповідальність за дії своїх контрагентів по ланцюгу постачання товару.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оспорюване податкове повідомлення-рішення про зменшення суми відємного значення з ПДВ на 57грн. та оспорюване податкове повідомлення-рішення в частині зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 100288,00грн., штрафу у розмірі 50144,00грн. є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування вказаних рішень у вказаній вище частині підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний карєр" до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 27.01.2015 року - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 27.01.2015р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 27.01.2015р. в частині зменшення бюджетного відшкодування у загальній сумі 100288,00грн. (сто тисяч двісті вісімдесят вісім гривень, 00коп.) та донарахування штрафних санкцій у сумі 50144,00грн. (пятдесят тисяч сто сорок чотири гривні 00коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 15.06.2015р.

Суддя ОСОБА_1