Справа № 432/1325/14-а (2а/432/86/14)
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року м. Київ К/800/27620/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Зайця В.С.
Калашнікової О.В.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2014 року у справі №432/1325/14-а за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 27.01.2014 р. стосовно відмови в зарахуванні з 01.02.2014 р. ОСОБА_4 до стажу за Списком №1 періоду роботи з 08.10.1985 р. по 02.04.1991 р.;

- зобов'язати здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 з 01.02.2014 р., зарахувавши в стаж за Списком №1 період роботи з 08.10.1985 р. по 02.04.1991 р.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що у період дії Списків - 1956 р. та при прийнятті нових Списків 1991 р., він працював на одному тому ж підприємстві, за однією і тією ж спеціальністю та з одними і тими умовами праці, а тому весь період роботи позивача слюсарем-ремонтником на Стахановському заводі феросплавів з 08.10.1985 р. по 02.04.1991 р. та з 23.01.1993 р. по 20.11.2003 р. повинен зараховуватися до пільгового стажу за Списком № 1.

Постановою Стахановського міського суду Луганської області від 27 березня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області від 27.01.2014 р. стосовно відмови в зарахуванні з 01.02.2014 р. ОСОБА_4 до стажу за Списком № 1 періоду з 08.10.1985 р. по 02.04.1991 р. Зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в м. Стаханові Луганської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 з 01.02.2014 р., зарахувавши в стаж за Списком № 1 період з 08.10.1985 р. по 02.04.1991 р.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2014 року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що при прийнятті зазначеного судового рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є пенсіонером та отримує пенсію за віком на пільгових умовах.

20 січня 2014 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до стажу роботи, у зв'язку із наданням нової довідки про стаж.

Рішенням від 27.01.2014 р. відповідач відмовив позивачу в перерахунку пенсії, зазначивши, що згідно Списків - 1956 року, які діяли до 01.01.1992 року, слюсарі з ремонту користуються правом на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 (Список №2 розділ IV «Металургійне виробництво» /чорні метали/ підрозділ 2а), тому зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 08.10.1985 р. по 02.04.1991 р., згідно довідки, уточнюючої особливий характер роботи №9 від 17.01.2014 року, виданої ПАТ «Стахановський завод феросплавів» підстав немає.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги з тих підстав, що ОСОБА_4 у період дії Списків працював на одному тому ж підприємстві, за однією і тією ж спеціальністю та з одними і тими умовами праці, а тому весь період роботи позивача слюсарем-ремонтником повинен зараховуватися до пільгового стажу за Списком № 1.

Між тим, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові виходив з того, що позивач працював на посаді слюсаря в період, коли виконання робіт за нею не відносилось до Списку № 1, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173. Відповідно у позивача відсутнє право на включення періоду своєї роботи до стажу роботи на пільгових умовах за Списком № 1 згідно зі статтями 13, 100 Закону № 1788-ХІІ.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає обґрунтованим висновок суду апеляційного інстанції про відмову у задоволенні позову, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону (до 1 січня 1992 року) на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 цього Закону.

Пунктом «а» статті 100 цього Закону встановлено, що особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до записів в трудовій книжці позивача, 08.10.1985 р. він був прийнятий на ділянку феросплавного виробництва слюсарем по ремонту металургійного обладнання, звідки був звільнений 02.04.1991 р.

На час закінчення позивачем вказаної вище роботи діяли Списки № 1 та № 2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173.

Списки, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 р. №10, вводились в дію з 01.01.1992 р. згідно з п.1 постанови Верховної ради СРСР від 15 травня 1990 року № 1481-1 «Про порядок введення в дію Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР».

Таким чином, позивач працював на посаді слюсаря в період коли виконання робіт за нею не відносилось до Списку № 1, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173.

Конституційний Суд України в пункті 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що загальновизнаний принцип права про дію нормативно-правових актів у часі закріплено в частині першій статті 58 Конституції України. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. При цьому Конституційний Суд України роз'яснив, що положення частини першої статті 58 Основного Закону України про дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що "вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

Наведене дає підстави для висновку про те, що дія нормативно-правового акту - Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, яким вперше віднесено до посад та робіт, які дають право на призначення працівникам пенсії за віком на пільгових умовах, професію слюсаря, не може поширюватися на правовідносини, пов'язані з виконанням трудових функцій на цій посаді позивачем, які мали місце до набрання цим Списком чинності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 травня 2012 року № 21-429а11.

З урахуванням зазначеного, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі статтями 13, 100 Закону № 1788-XII, оскільки відповідно до законодавства, що діяло раніше, позивач не мав права на неї, припинив роботу до віднесення посади до Списку № 1, є таким, що відповідає вимогам чинного на час виникнення спірних відносин законодавства.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: