Справа № 2а-5389/11/1909
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Справа № 9104/14609/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Кременецької міської ради на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 07.12.2011 року у справі за позовом прокурора до Кременецької міської ради, третя особа комунальне підприємство «Міськводгосп» про визнання незаконними та скасування рішень Кременецької міської ради, -

ВСТАНОВИЛА :

Прокурор Кременецького району 31.08.2011року звернувся до суду з позовом до Кременецької міської ради про визнання незаконними та скасування рішень Кременецької міської ради № 1596 від 23 вересня 2009 року та № 67 від 24 грудня 2010 року.

Позов мотивовано тим, що в липні 2011 року прокуратурою Кременецького району проведено перевірку на предмет дотримання податкового законодавства України у Кременецькому районі, за результатами якої виявлено порушення вимог податкового законодавства в діяльності Кременецької міської ради та в діяльності комунального підприємства Кременецької міської ради «Міськводгосп». Перевіркою встановлено, що 23 вересня 2009 року сесією Кременецької міської ради прийнято рішення №1596 «Про звільнення комунального підприємства Кременецької міської ради «Міськводгосп» від сплати відрахувань податку з доходів фізичних осіб до місцевого бюджету в межах, що надходять до нього». Вказаним рішенням сесія звільнила КП «Міськводгосп»від сплати податку на доходи фізичних осіб до місцевого бюджету в межах відрахувань, що надходять до нього (75%) до кінця 2009 року. 24 грудня 2010 року сесією Кременецької міської ради прийнято рішення № 67 «Про звільнення комунального підприємства Кременецької міської ради «Міськводгосп» від сплати відрахувань податку з доходів фізичних осіб до місцевого бюджету в межах, що надходять до нього». Зокрема, сесія вирішила звільнити комунальне підприємство Кременецької міської ради «Міськводгосп» від сплати податку з доходів фізичних осіб до місцевого бюджету в межах відрахувань, що надходять до нього (75%) за 2010р. та вказані кошти спрямувати на збільшення статутного фонду КП "Міськводгосп", розвиток підприємства. Зазначені рішення сесії Кременецької міської ради № 67 та №1596 надійшли в прокуратуру району 05 липня 2011 року. Дані рішення сесій Кременецької міської ради прямо суперечать вимогам податкового законодавства України діючого на момент їх прийняття та Закону України «Про місцеве самоврядування». КП «Міськводгосп» виступає податковим агентом, який від імені та за рахунок фізичної особи зобов'язаний сплачувати податок з доходів фізичних осіб. Тобто звільнення від вказаного податку можливе лише самих працівників КП, а не організацію через яку проходять кошти. Окрім того зазначений податок є загальнодержавним податком, а тому надання будь-яких пільг по ньому не входить в компетенцію органів місцевого самоврядування. 04 травня 2011 року Кременецькою міжрайонною державною податковою інспекцією Тернопільської області завершено проведення документальної виїзної планової перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства КП «Міськводгосп», за результатами якої складено Акт № 416/2300/32291616 від 11 травня 2011 року. 11 травня 2011 року вказаний Акт перевірки підписали керівник та бухгалтер КП «Міськводгосп». Даний акт оскаржений не був. 11 липня 2011 року прокуратурою району принесено протести на рішення сесій Кременецької міської ради №1596 від 23 вересня 2009 року та № 67 від 24 грудня 2010 року. За результатами їх розгляду Кременецькою міською радою 12 серпня 2011 року прийнято рішення № 496 та № 497, якими зазначені протести без обґрунтування залишились не задоволені. Тому прокурор просить визнати незаконним та скасувати рішення сесії Кременецької міської ради № 1596 від 23 вересня 2009 року «Про звільнення комунального підприємства Кременецької міської ради «Міськводгосп» від сплати відрахувань податку з доходів фізичних осіб до міського бюджету в межах, що надходять до нього» та визнати незаконним та скасувати рішення сесії Кременецької міської ради № 67 від 24 грудня 2010 року «Про звільнення комунального підприємства Кременецької міської ради «Міськводгосп»від сплати відрахувань податку з доходів фізичних осіб до міського бюджету в межах, що надходять до нього».

Оскаржуваною постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 07.12.2011 року позовну заяву задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Кременецької міської ради № 1596 від 23 вересня 2009 року «Про звільнення комунального підприємства Кременецької міської ради «Міськводгосп» від сплати відрахувань податку з доходів фізичних осіб до міського бюджету в межах, що надходять до нього». Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Кременецької міської ради № 67 від 24 грудня 2010 року «Про звільнення комунального підприємства Кременецької міської ради «Міськводгосп» від сплати відрахувань податку з доходів фізичних осіб до міського бюджету в межах, що надходять до нього».

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що пунктами 28 та 29 статті 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено виключну компетенцію міських рад щодо прийняття рішень про надання пільг по місцевих податках і зборах, встановлення для підприємств комунальної власності відповідних територіальних громад розміру частки прибутку, що підлягає зарахуванню до місцевого бюджету.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Стаття 1 Закону України «Про систему оподаткування» та ст.2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» відносить вказаний податок до загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності прокладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представником відповідача суду не представлено доказів щодо заперечення проти позову, а судом не встановлено фактів, які б свідчили про те, що оскаржувані рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, добросовісно, розсудливо, з дотримання рівності перед законом, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. За таких обставин суд вважає, що при винесенні рішень № 1596 від 23 вересня 2009 року та № 67 від 24 грудня 2010 року Кременецькою міською радою порушено вимоги законодавства, а тому позов підлягає до задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що згідно із рішенням сесії Кременецької міської ради від 23.09.2009 року № 1596 та рішенням сесії Кременецької міської ради від 24.12.2010 року № 67- звільнено комунальне підприємство Кременецької міської ради «Міськводгосп» від сплати податку з доходів фізичних осіб до місцевого бюджету в межах відрахувань, що надходять до нього (75%) до кінця 2009 року та відповідно 2010 року.

Рішеннями сесії Кременецької міської ради від 12 серпня 2011 року № 496 та № 497- протести прокурора Кременецького району від 11 липня 2011 року № 1990 та № 1991 на рішення серії Кременецької міської ради № 1596 від 23.09.2009 року та №67 від 24.12.2010 року - задоволено частково та призупинено дію вищезазначених рішень Кременецької міської ради.

Згідно із повідомленням від 29.08.2011 року та актом про результати документальної виїзної планової перевірки КП «Міськводгосп», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №416/2300/32291616 від 11 травня 2011 року, встановлено заборгованість по податку з доходів фізичних осіб до бюджету станом на 01.01.2011 року в сумі 285456,42 грн..

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Стаття 1 Закону України «Про систему оподаткування» та ст.2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» відносить вказаний податок до загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності прокладається на відповідач, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представником відповідача суду не представлено доказів щодо заперечення проти позову, а судом не встановлено фактів, які б свідчили про те, що оскаржувані рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, добросовісно, розсудливо, з дотримання рівності перед законом, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За таких обставин суд вважає, що при винесенні рішень № 1596 від 23 вересня 2009 року та № 67 від 24 грудня 2010 року Кременецькою міською радою порушено вимоги законодавства, а тому позов підлягає до задоволення.

Пунктами 28 та 29 статті 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено виключну компетенцію міських рад щодо прийняття рішень про надання пільг по місцевих податках і зборах, встановлення для підприємств комунальної власності відповідних територіальних громад розміру частки прибутку, що підлягає зарахуванню до місцевого бюджету. А статтею 25 цього Закону передбачено, що місцеві ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією, цим та іншими законами до їх відання.

Однак надання органам місцевого самоврядування повноважень щодо розпорядження часткою доходів окремих підприємств, яка зараховується до місцевого бюджету, не дає їм права встановлювати пільги з доходів фізичних осіб, приймати рішення щодо розміру сум цього податку, що мають зараховуватись до бюджетів.

Частиною третьою статті 1 Закону "Про систему оподаткування" передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільг щодо оподаткування не можуть встановлюватись або змінюватись іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Одночасно статтями 14, 15 цього Закону визначено загальнодержавні податки та збори, а також місцеві податки та збори. Податок з доходів фізичних осіб належить до перших із перерахованих.

Установивши додаткове джерело надходження коштів до місцевих бюджетів, Верховна Рада України не наділяла органи місцевого самоврядування повноваженнями надавати пільги з податку з доходів фізичних осіб. Ці кошти не віднесено до міжбюджетних трансферів, до механізму вирівнювання бюджету, а тому на них не поширюються місцеві програми, які б передбачали звільнення підприємств від сплати загальнодержавних податків.

Установивши пільгу такого роду, орган місцевого самоврядування порушив норми прямої дії Конституції, законів та перевищив свої повноваження. Кошти в рахунок сплати податку з доходів фізичних осіб мали зараховуватися до місцевого бюджету та в разі відсутності у них потреби орган місцевого самоврядування, розпорядник цього бюджету, повинен був їх скерувати до державного бюджету.

Таким чином, закони України "Про систему оподаткування", "Про податок з доходів фізичних осіб" та закони про державний бюджет на певний період, "Про місцеве самоврядування в Україні" регулюють різні аспекти податкових відносин. Віднесення податку з доходів фізичних осіб в окремий період до джерел поповнення місцевого бюджету не породжує в його розпорядника права звільнення від сплати цього податку, тому що такий податок є загальнодержавним. А отже, рішення міських рад із цього предмету відносяться до таких, що прийняті з перевищенням владних повноважень.

Крім того, колегія суддів вважає зазначити, що відповідно до ст. 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи: однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам; про застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування щодо державного нагляду (контролю), дозвільної системи у сфері господарської діяльності, якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням; щодо підтвердження обґрунтованості вжиття суб'єктами владних повноважень заходів реагування під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Водночас місцевим загальним судам не підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, якщо такі справи підсудні окружним адміністративним судам.

Зокрема, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Таким чином, якщо сторонами у справі є орган місцевого самоврядування чи його посадова особа з однієї сторони і орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа з другої сторони, справа не підсудна місцевим загальним судам.

А тому висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Кременецької міської ради задовольнити частково.

Постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 07.12.2011 року у справі № 2а-5389/2011 скасувати та прийняти нову, якою позов прокурора Кременецького району задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення сесії Кременецької міської ради № 1596 від 23 вересня 2009 року «Про звільнення комунального підприємства Кременецької міської ради «Міськводгосп» від сплати відрахувань податку з доходів фізичних осіб до міського бюджету в межах, що надходять до нього».

Визнати протиправним та скасувати рішення сесії Кременецької міської ради № 67 від 24 грудня 2010 року «Про звільнення комунального підприємства Кременецької міської ради «Міськводгосп» від сплати відрахувань податку з доходів фізичних осіб до міського бюджету в межах, що надходять до нього».

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_1