Справа № 2а-1161/12/2170
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року м. Київ К/9991/68854/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Херсонської митниці

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2012

у справі №2а-1161/12/2170

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сигма»

до Херсонської митниці

про скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 24.07.2012 в задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 16.02.2012 №13 та №14 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2012 постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24.07.2012 скасовано, прийнято нову постанову про задоволення позову частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Херсонської митниці №14 від 16.02.2012. В решті позовних вимог відмовлено.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції в частині скасування податкового повідомлення-рішення №14 від 16.02.2012, з підстав невірного застосування норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 листопада 2008 року між АТ «Сигма» і ТОВ «Якуб Огли», Азербайджан, було укладено контракт № 41/08 купівлі-продажу, за яким, продавець - АТ «Сигма» зобов'язувався передати у власність покупця - ТОВ «Якуб Огли», Азербайджан, насіння соняшника у кількості 150000 кг, на загальну суму 67275 доларів США.

05 грудня 2008 року між АТ «Сигма» і ПП Степанян Маріам, Вірменія, було укладено контракт № 43/08 купівлі-продажу, за яким, продавець - АТ «Сигма» зобов'язувався передати у власність покупця - ПП Степанян, Вірменія, насіння соняшника у кількості 150000 кг, на загальну суму 60000 доларів США.

Умови поставки, відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС, були визначені як FОВ Скадовськ і FОВ Євпаторія, що означає, що «продавец выполнил поставку, когда товар перешел через поручни судна в названном порту отгрузки».

Вищезазначений вантаж, оформлений по ВМД від 22.05.2009 №508000001/2009/002931, від 22.05.09 № 508000001/2009/002933 було переміщено за межі митної території України на вантажних автомобілях через пункт пропуску «Євпаторійський морський порт», який знаходиться в зоні діяльності митного поста «Євпаторія» Кримської митниці, з використанням поромного сполучення Євпаторія - Зонгулдак (Туреччина), про що свідчить інформація у вантажному маніфесті від 24.05.09 (рейс № С А 10) та коносаменті від 24.05.09 № 1 на т/х «СЕNКА».

За даними, які містяться у документах суднових справ митного поста «Скадовськ», вантаж, оформлений по ВМД від 13.02.09 № 508000001/2009/000574, від 27.02.09 №508000001/2009/000800, від 27.02.09 № 508000001/2009/000822, від 02.06.09 №508000001/2009/003187, від 02.06.09 № 508000001/2009/003190, від 08.10.09 №508000001/2009/006923, від 08.10.09 № 508000001/2009/006924, від 09.10.09 №508000001/2009/006953, від 09.10.09 № 508000001/2009/006954, від 09.12.09 №508000001/2009/008571, від 09.12.09 № 508000001/2009/008572, від 09.12.09 №508000001/2009/008574, від 09.12.09 № 508000001/2009/008575, від 09.12.09 №508000001/2009/008576, від 11.12.09 №508000001/2009/008640, було переміщено за межі митної території України через пункт пропуску «Скадовський морський торгівельний порт», який знаходиться у зоні митного поста «Скадовськ», з використанням поромного сполучення Скадовськ-Зонгулдак (Туреччина) на т/х «ULUSOY 2» та на т/х «Bestekar Fikret Emirov», про що свідчить інформація у маніфестах та лінійних коносаментах.

З матеріалів справи вбачається, що митне оформлення товару, експортованого позивачем було здійснено на підставі поданих ним документів, з використанням пільги, передбаченої міжурядовими Угодами України про вільну торгівлю з Республікою Вірменія та Республікою Азербайджан. Декларування вантажів було здійснено позивачем самостійно.

При митному оформлені вантажів, у деклараціях до графи 29 ВМД «Митниця на кордоні» було внесено код відповідних митних органів (508030300 -м/п «Скадовськ», п/п «Скадовський морський торгівельний порт» і 60020200 - м/п «Євпаторія», п/п «Євпаторійський морський торгівельний порт»), в першому розділі графи 36 «Преференція» зазначено « 065» (товари, що вивозяться з України згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД). В графі 47 «Нарахування платежів» у рядку нарахування експортного мита в розділі «Спосіб платежу» було зазначено код - 06 «Умовне нарахування платежу». Таким чином, по всім наданим позивачем ВМД вивізне (експортне) мито фактично сплачено не було.

Разом з тим, відповідно п.9 «Правил визначення країни походження товарів», затверджених Рішенням ради глав Урядів Співдружності Незалежних Держав від 30 листопада 2000 р., ратифікованим Законом України від 20 вересня 2001 р. «Про ратифікацію Рішення Ради глав Урядів Співдружності Незалежних Держав про Правила визначення країни походження товарів», товар користується режимом вільної торгівлі на митних територіях держав-учасниць міжурядової Угоди про створення зони вільної торгівлі, якщо він відповідає критеріям походження, установленим цими Правилами, а також експортується на підставі договору/контракту між резидентом однієї з держав-учасниць Угоди і резидентом іншої держави-учасниці Угоди і ввозиться з митної території однієї держави-учасниці на митну територію іншої держави-учасниці Угоди при цьому товар не повинен лишати території держав-учасниць Угоди, крім випадків, якщо таке Експортування неможливе в силу географічного положення держави-учасниці чи окремої її території, а також випадків, погоджених компетентними органами держав-учасниць Угоди, що експортують і імпортують товари.

Враховуючи, що Туреччина, через територію якої здійснювалася транспортування товарів до Вірменії та Азербайджану, не є учасником вищевказаної Угоди, зовнішньоекономічні операції за вказаних умов транспортування не надавали позивачу права на звільнення від сплати вивізного мита, у зв?язку з чим прийняття митним органом податкового повідомлення-рішення №13 від 16.02.2012 про визначення експортного мита в сумі 120369,99 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмір 30092,50 грн. визнано судом апеляційної інстанції правомірним.

Рішення суду апеляційної інстанції в цій частині не оскаржується.

Щодо прийняття митним органом податкового повідомлення-рішення №14 від 16.02.2012 про застосування штрафу на підставі п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України, то суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивач здійснив митне оформлення товару і відповідно скористався пільговим режимом при сплаті ввізного мита у 2009 році.

При вирішенні питання щодо застосування передбачених Податковим кодексом України штрафних санкцій до податкових правопорушень, вчинених до 1 січня 2011 року, варто враховувати таке.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.

У свою чергу, заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

Таким чином, оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності, зокрема винесення відповідних податкових повідомлень-рішень.

При цьому слід ураховувати, що відповідно до частини другої статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

З викладеного випливає, що врегульоване законом правило поведінки визначається тим нормативно-правовим актом, який був чинним на час вчинення відповідної дії (бездіяльності).

Відповідно зміст правовідносин, зокрема прав та обов'язків особи, не може змінюватися разом із зміною законодавчих норм. Отже, склад правопорушення та відповідальність за його вчинення визначаються за змістом тих законодавчих норм, які були чинними на час вчинення відповідного правопорушення та не можуть бути змінені разом із зміною законодавчих норм (зокрема, в разі втрати чинності нормативно-правовим актом або набрання чинності новим нормативно-правовим актом, який регулює ті самі суспільні відносини).

Водночас зворотна дія нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми застосовуються до правовідносин, які існували до набрання ним чинності, тобто приписи нового нормативно-правового акта змінюють правило поведінки, яке було встановлено попередніми нормативно-правовим актами.

Якщо ж новий нормативно-правовий акт не змінює закріплені у попередніх нормах правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти однаково визначають зміст прав та обов'язків суб'єктів відносин), зворотна дія нормативно-правового акта не має місця.

Зокрема, відсутня зворотна дія нормативно-правового акта в тому разі, якщо попередній та наступний нормативні акти місять тотожні склади правопорушення. При цьому кваліфікація дій порушника повинна відбуватися з посиланнями на норми того нормативного акта, який був чинним на момент вчинення відповідних дій.

Виходячи з викладеного, за податкові правопорушення, вчинені до набрання чинності Податковим кодексом України, може бути застосовано відповідальність, передбачену цим Кодексом, у тому разі, якщо їх склад є тотожним зі складом правопорушення, визначеним Податковим кодексом України.

Однак, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який регулював спірні правовідносини на час їх виникнення) було доповнено пп.17.1.61 Законом України №1342-VI від 19 травня 2009 року.

Згідно з цим підпунктом: «Платники податку (посадові особи платника податку), які використовують податкову пільгу не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із Законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу), а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено, вважаються такими, що умисно ухиляються від оподаткування. У цьому випадку такі особи додатково до штрафів, визначених у підпунктах 17.1.1 - 17.1.5 цього пункту, за наявності підстав для їх накладення, сплачують суму податків, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги, а також штраф у розмірі двохсот відсотків від такої суми. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від юридичної відповідальності за умисне ухилення від оподаткування».

Однак, вищезазначений Закон набрав чинності з 01 січня 2010 року.

Відповідно до п.123.2 ст. 123 ПК України - використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із Законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування до позивача відповідальності на підставі п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Херсонської митниці відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2012 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун