Справа № 826/5328/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 липня 2015 року 08:33 № 826/5328/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді: Кобилянського К.М., суддів: Добрівської Н.А., Скочок Т.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Спільного українсько-турецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Шеріф Тур LTD»
до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті
про визнання протиправним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:

Спільне українсько-турецьке підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Шеріф Тур LTD» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, у якій просить суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 16.03.2015 № 85 «Про позбавлення дозволів автомобільного перевізника».

Ухвалами суду від 27.03.2015 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 14.04.2015, яке в подальшому відкладалось з метою отримання додаткових доказів для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Протокольної ухвалою суду від 24.06.2015 заяву про уточнення позовної заяви повернуто позивачу, як таку, що подана в порушення вимог ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України щодо її невідповідності ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, на розгляді в суді перебувають первинні позовні вимоги.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на те, що спірний наказ не містить посилання на конкретну підставу для анулювання дозволу, що зазначені в переліку підстав для його анулювання.

Представник відповідача проти позову заперечив з огляду на те, що позивач неодноразово попереджався про необхідність зупинення перевезень в зоні АТО, однак продовжив здійснювати пасажирські перевезення. А враховуючи наявність обставин непереборної сили (проведення АТО), відповідач вважає свій наказ цілком обгрунтованим. За таких обставин, представник відповідача просив суд в позові відмовити.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

17 липня 2011 Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті видано Спільному українсько-турецькому підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Шеріф Тур LTD» дозвіл на перевезення пасажирів на міжміському міжобласному автобусному маршруті загального користування (Донецьк - Київ на рейсах № 899/900) серії АС № 000296, а 31.12.2013 видано дозвіл на перевезення пасажирів на міжміському міжобласному автобусному маршруті загального користування (Донецьк - Київ на рейсах № 587/588) серії УП № 000632.

16 березня 2015 наказом відповідача № 85, відповідно до ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081, Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.97 № 176, доручення в.о. Міністра інфраструктури України Єфименка К.О. від 14.02.2013 № 181/25/11-13, наказу відповідача від 30.12.2013 № 1053 «Про введення в дію рішень, прийнятих на засіданні конкурсного комітету з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), оголошеного 18 листопада 2013 року», наказу Державної адміністрації автомобільного транспорту від 15.06.2011 № 274 «Про введення в дію рішень, прийнятих на засіданні комітету Державтотрансадміністрації з проведення конкурсів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжобласних маршрутах загального користування, проведеного 31.05.2011», враховуючи лист Укртрансінспекції від 19.01.2015 № 70/11/16-15, позивача позбавлено дозволів на перевезення пасажирів, згідно переліку, зазначеному в наказі.

Не погоджуючись з правомірністю зазначеного наказу, позивач посилається на те, що: 1) відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71, у 2015- 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України; 2) станом на 20.03.2015 відсутні будь які законодавчі обмеження стосовно здійснення підприємницької діяльності та перевезень пасажирів на міжміських міжобласних автобусних маршрутах загального користування на території Донецької та Луганської областей; 3) спірний наказ не містить посилання на конкретну підставу, зазначену в Переліку підстав для анулювання дозволу на перевезення пасажирів на міжміському міжобласному автобусному маршруті загального користування.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), покладається на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Відповідно до ст. 43 зазначеного Закону визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування визначає і, є обов'язковим для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами (організаціями), залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками, Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 № 1081 (надалі - Порядок № 1081).

Пунктом 4 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 1081 передбачено, що Укртрансінспекція є організатором на міжміському і приміському маршрутах, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут).

Підпунктом 3 п. 55 Порядку встановлено, що організатор має право достроково розірвати договір (позбавити дозволу) з автомобільним перевізником у разі порушення ним умов договору (дозволу). У такому разі для роботи на маршруті призначається автомобільний перевізник, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, на строк до закінчення дії договору (дозволу), який було розірвано (позбавлено), а в разі його відмови чи відсутності - призначати до проведення конкурсу іншого автомобільного перевізника один раз на строк не більш як три місяці.

Відповідно до п. 9 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2014 № 299, Укртрансінспекція в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінінфраструктури, видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та здійснює контроль за їх виконанням.

Як вже зазначалось, 16.03.2015 відповідач видав наказ № 85 про позбавлення позивача дозволів, з правоміріністю якого суд погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.1997 № 176 (далі - Правила), організатор перевезень має право, у разі настання обставин непереборної сили, невідкладно припинити перевезення за маршрутом.

Керуючись цим пунктом та у зв'язку з загостренням ситуації на тимчасового окупованих територіях Луганської та Донецької областях, відповідач вирішив припинити здійснення перевезення пасажирів та продажу квитків на автобусних маршрутах до зупинок, що розташовані, згідно діючим розкладом руху, на території проведення антитерористячної операції (АТО), починаючи з 06.01.2015.

Рух автобусів по маршрутам загального користування, які прямують в напрямку Донецької та Луганської областей та перетинають лінію розмежування, повинен здійснюватися до населених пунктів, що розташовані на підконтрольній Україні території.

Цю інформацію було доведено до відома керівників територіальних органів Укртрансінспекції, підприємств автобусних станцій та автоперевізників листами Укртрансінспекцїї від 05.01.2015 № 3/11/16-15, № 5/11/16-15, 4/11/16-15. Зазначена обставина позивачем не заперечується.

При цьому, інформація про припинення перевезення пасажирів з 06.01.2015 в зоні АТО, була розміщена на офіційному веб-сайті Укрірансіспекції, що підтверджується відповідними родзруківками з офіційного сайту відповідача, які наявні в матеріалах справи.

При вирішенні спору по суті заявлених позовних вимог суд приймає до уваги те, що відповідно до пп. 2 п. 145 Правил, перевізник забов'язаний вживати заходів для забезпечення безпечної, зручної поїздки пасажирів згідно з договором перевезення та розкладом руху. Відповідно до пп. 3 п. 146 Правил, перевізник має право припиняти рух транспортних засобів в разі виникнення загрози життю та здоровую пасажирів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не скористався власним правом на припинення руху транспортних засобів в зоні АТО, враховуючи наступне.

Так, 19.01.2015 позивачу було направлено попередження (з метою уникнення загроз життю та здоров'ю пасажирів) про припинення здійснення перевезень за маршрутом Київ - Донецьк.

Однак, як стало відомо відповідачу з засобів масової інформації (а.с. 56 Том І) та не спростовано позивачем з посиланням на належні та допустимі докази, 08.03.2015 під Кураховим (Донецька область) був зупинений і оглянутий автобус фірми «Шеріф-Тур», що прямував з Києва в Донецьк. В ході огляду виявлені боєприпаси.

Тобто, станом на 08.03.2015, незважаючи на припинення перевезень в зону АТО та попередження від 19.01.2015 про необхідність припинення здійснення таких перевезень за маршрутом Київ - Донецьк, позивач продовжував здійснювати перевезення за вказаним маршрутом.

Позивачем до матеріалів справи не надано доказів того, що вказана вище інформація є недостовірною. Доказів того, що в рамках рейсу Київ - Донецьк 08.03.2015 перевезення пасажирів не здійснювалось, а квитки не продавались, матеріали справи в собі також не містять.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач здійснював перевезення пасажирів 08.03.2015 з Києва до Донецька, що станом на 08.03.2015 перебував в зоні АТО.

Підпунктом 3 п. 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 1081, відповідачу надано право на дострокове розірвання договору (позбавлення дозволу) автомобільного перевізника у разі, в тому числі, порушення ним умов договору (дозволу).

При цьому, суд відзначає, що посилання позивача на норми чинного законодавства, які регулюють анулювання дозволу, є безпідставними, адже дозвіл, в рамках спірних правовідносин, не був анульований. Відповідних дозволів позивача було саме позбавлено, що врегульовано іншими нормами матеріального права.

Разом з тим, стосовно права відповідача на позбавлення позивача дозволу на перевезення пасажирів, в разі порушення умов договору (дозволу), суд зазначає наступне.

Пунктом 1 дозволів серії АС № 000296, серії УП № 000632 (надалі - дозволи) визначено, що перевізник забезпечує безпечне користування послугами пасажирського автомобільного транспорту, належну якість послуг, тощо.

В п. 4 дозволів зазначено, що перевізник виконує вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт», Правил надання послуг пасажирським транспортом, законодавства про захист прав споживачів, інших нормативно-правових актів, що стосуються перевезень пасажирів автомобільним транспортом.

Перевізник узгоджує з Державтоінспекцією тимчасове припинення виконання перевезень, зміни до переліку рухомого складу та зміни паспорту маршруту (п. 14 дозволів).

Оскільки позивачем порушено умови дозволів в частині забезпечення безпечного надання послуг з перевезення пасажирів, щодо не виконання вимог про припиненню руху транспортних засобів в зоні АТО, чим також порушено вимоги ст. 30 Закону України «Про автомобільний транспорт», в частині забезпечення дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт, то суд приходить до висновку про те, що наказ від 16.03.2015 № 85 є цілком правомірним та таким, що скасуванню не підлягає.

Посилання позивача на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71, у 2015 - 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, судом відхиляються, адже в рамках досліджуваних правовідносин перевірка не проводилась.

Доводи позивача з приводу того, що станом на 20.03.2015 відсутні будь-які законодавчі обмеження стосовно здійснення підприємницької діяльності та перевезень пасажирів на міжміських міжобласних автобусних маршрутах загального користування на території Донецької та Луганської областей, судом відхиляються, враховуючи те, що процедура позбавлення суб'єкта господарювання дозволу на пасажирські перевезення, не передбачає окремого законодавчого обмеження та вчиняється безпосередньо на підставі та в межах власних повноважень Держтрансінспекцією.

Твердження позивача про те, що спірний наказ не містить посилання на конкретну підставу, зазначену в Переліку підстав для анулювання дозволу на перевезення пасажирів на міжміському міжобласному автобусному маршруті загального користування, судом також відхиляються, адже в спірному наказі чітко вказано, що дозволів перевізника позбавлено на підставі п. 55 Порядку № 1081 від 03.12.2008. При цьому, законодавець не передбачив, як саме відповідач має зазначати підставу для позбавлення позивача дозволу, що, в свою чергу, жодним чином не може свідчити про неправомірність оскаржуваного акту індивідуальної дії.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Спільного українсько-турецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Шеріф Тур LTD» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

судді Н.А. Добрівська

Т.О. Скочок