Справа № 2а/0370/1727/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 р. Справа № 64335/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Глушка І.В., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

прокурора Шимін Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Луцької міської ради на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2011 року у справі за позовом прокурора міста Луцька до Луцької міської ради про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Луцька звернувся в суд з позовом до Луцької міської ради, яким просив скасувати п. 3.8 рішення відповідача від 05.05.2011 року № 9/43 «Про внесення змін та доповнень в рішення міської ради від 02.09.2009 року № 45/61 «Про продовження договору оренди земельної ділянки на новий термін Волинській обласній спілці споживчих товариств для обслуговування ринку «Завокзальний» на вулиці Карпенка-Карого, 1» та укладення додаткової угоди до договору оренди землі».

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2011 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що оскаржуване рішення відповідача суперечить вимогам ст. ст. 18, 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 8, 23, 181, 188 Господарського кодексу України, оскільки даними нормами не передбачено повноважень міської ради щодо погодження укладення, зміни, розірвання договорів, в яких вона не виступає стороною договору і це фактично призводить до втручання органу місцевого самоврядування у господарські відносини. Також суд відхилив посилання відповідача на ту обставину, що Законом України «Про оренду землі» передбачено право органу місцевого самоврядування на погодження договорів суборенди земельних ділянок, оскільки даним Законом передбачено лише погодження орендодавця на передачу земельних ділянок в суборенду, а не погодження розірвання договору суборенди. Крім того, предметом договору суборенди землі виступає земельна ділянка (земля), а предметом договору торгових місць торгове місце, а не земельна ділянка, що не підпадає під норми даного Закону.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, в тому числі з дотриманням вимог Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про оренду землі».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановив суд, 05.05.2011 року Луцька міська рада, розглянувши клопотання Волинської обласної спілки споживчих товариств щодо внесення змін в рішення від 02.09.2009 року № 45/61 прийняла рішення № 9/43 «Про внесення змін та доповнень в рішення міської ради від 02.09.2009 року № 45/61 «Про продовження договору оренди земельної ділянки на новий термін Волинській обласній спілці споживчих товариств для обслуговування ринку «Завокзальний» на вулиці Карпенка-Карого, 1» та укладення додаткової угоди до договору оренди землі, п. 3.8 якого зобовязано розірвання договору оренди торгових місць з підприємцями з ініціативи Волинської обласної спілки споживчих товариств погоджувати з Луцькою міською радою.

На рішення від 05.05.2011 року № 9/43 прокурор міста Луцька вніс протест від 17.05.2011 року № 67-3063, в якому пропонував привести дане рішення у відповідність вимогам законодавства, шляхом скасування п. 3.8 цього рішення.

Листом від 06.06.2011 року № 1.1-9/2916 Луцька міська рада повідомила прокурора, що на 10-й сесії ради 31.05.2011 року розглядався проект рішення «Про протест прокурора міста Луцька від 17.05.2011 року № 67-3063 на рішення Луцької міської ради від 05.05.2011 року № 9/43», однак рішення по даному питанню не було прийняте.

В звязку з цим відповідно до п. 4 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) прокурор м. Луцька звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, скасовуючи оскаржуване рішення відповідача, виходив з того, що воно суперечить вимогам положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Господарського кодексу України.

Однак суд першої інстанції не врахував наступного.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. п. 1, 7 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 17 цього Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Як встановив суд, рішенням Луцької міської ради від 02.09.2009 року № 45/61 Волинській обласній спілці споживчих товариств було продовжено договір оренди земельної ділянки на новий термін для обслуговування ринку «Завокзальний» на вул. Карпенка-Карого, 1 в м. Луцьку.

А рішенням від 05.05.2011 року № 9/43, як зазначено вище, Луцька міська рада внесла зміни та доповнення у вказане рішення міської ради, зокрема, п. 3.8 цього рішення зобовязано Волинську обласну спілку споживчих товариств розірвання договорів оренди торгових місць з підприємцями з власної ініціативи погоджувати з Луцькою міською радою.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

За змістом ст. ст. 2, 5 цього Кодексу відповідна місцева рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Оцінивши суть спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що у правовідносинах, які склалися між сторонами у справі, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок в оренду чи про розірвання договору оренду, позов про оскарження такого рішення в залежності від статусу позивача повинен вирішуватися у порядку цивільного або господарського судочинства, оскільки в цьому випадку має місце спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 09.12.2014 року (справа № 21-308а14), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності в розумінні наведених вище норм Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з чим, на думку колегії суддів, даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А згідно з ч. 1 ст. 203 цього Кодексу постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального справа, що призвело до неправильного вирішення справи, тому її слід скасувати і закрити провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької міської ради задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2011 року у справі № 2а-1727/11/0370 за позовом прокурора міста Луцька до Луцької міської ради про скасування рішення скасувати і закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_1

Ухвала складена в повному обсязі 29.06.2015 року