Справа № 804/2215/15
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2015 рокусправа № 804/2215/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 України»
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі №804/2215/15
за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 України»
до про Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 України» (далі по тексту позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 05.09.2014 р. (а.с.4-12)

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/2215/15. (а.с.2)

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначив, що обставини, викладені в акті перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувані рішення, не підтверджені належним чином, ґрунтуються на припущеннях, без зазначення первинних документів та без системного викладення порушень вимог податкового законодавства, не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського обліку, а тому не можуть бути доказами вчинення позивачем порушень, які встановлені контролюючим органом у висновку акта перевірки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі №804/2215/15 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. (суддя Коренев А.О.) (а.с. 205-211)

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивач в ході судового розгляду справи не надав відповідних доказів на підтвердження реальності (фактичного) здійснення господарської операції, а відповідачем доведено правомірність своїх висновків, викладених в акті перевірки.

Позивач Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 України», не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі №804/2215/15 та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач, зокрема, зазначив, що він відображав свої доходи та витрати суто на підставі первинних документів, що засвідчують здійснення господарських операцій та відображаються в бухгалтерському обліку. Відповідач в акті перевірки не вказав у чому саме видаткові накладні не відповідають визначенню первинних документів. Позивачем не порушено п.198.6 Податкового кодексу України і весь податковий кредит підтверджено податковими накладними.

Податковим органом не надано письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі №804/2215/15 та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів викладених у апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, посадовими особами податкового органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 України» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «ЕКО ТЕСТ» за період квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2011 року, ТОВ «Семикс» за період лютий 2014 року, ПП «Єколінія» за вересень 2012 року, ПП «Будмай» за жовтень 2012 року, результати якої оформлено актом №2931/04-64-22-03/05761850 від 14 серпня 2014 року. (а.с.15-60)

З наданої суду ксерокопії згаданого Акту вбачається, що Позивачем були допущені наступні порушення: нереальність здійснення господарських відносин ПАТ ОСОБА_1 Україна, а саме встановлено відсутність обєктів оподаткування та неможливість реального здійснення ПАТ ОСОБА_1 Україна операцій по ланцюгу з постачальниками ТОВ ЕКО ТЕСТ за період квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2011 року, ТОВ Семикс за період лютий 2014 року, ПП Єколінія за вересень 2012 року, ПП Будмай за жовтень 2012 року; порушення п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 6 506,00 грн., в т.ч. по періодам: у вересні 2012 року на суму 1 522,00 грн., у жовтні 2012 року на суму 4 984,00 грн; також занижено податок на додану вартість у травні 2012 р. на суму 26 164,00 грн. в результаті завищення податкового кредиту у квітні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2011 року; Також підприємством завищено суми ПДВ, віднесені до відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (ряд. 19 декларації з ПДВ) у березні 2014 року на загальну суму 7 889,00 грн.; порушення п.п.14.1.27, п.п.14.1.36, п. 14.1 ст.14, п.п. 138.1.1. ст.138 Податкового Кодексу України у звязку з чим занижено податок на прибуток підприємств у II кварталі 2011 року в сумі 4 407,00 грн.

05 вересня 2014 року на підставі акту перевірки №2931/04-64-22-03/05761850 від 14 серпня 2014 року відповідачем по відношенню до позивача прийнято:

- податкове повідомлення-рішення форми «В4» №, відповідно до якого зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в сумі 7889 грн.

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, відповідно до якого збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 49,005 грн., з яких за основним платежем у розмірі 32,670 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 16335,00 грн. (а.с. 13-14)

Перевіряючи обґрунтованість висновків акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувані рішення субєкта владних повноважень, колегія суддів виходить із необхідності безпосередньої оцінки відносин між контрагентами при дослідженні факту здійснення господарської операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія договору від 01.06.2011 р. №0106/11 укладеного між ТОВ «Еко Тест» (далі - Постачальник) та ПАТ «ОСОБА_1 Україна» (далі Покупець), відповідно до якого Постачальник зобов`язувався поставити та передати продукцію (металопродукцію) у власність Покупця, а останній зобов`язувався прийняти товар та оплатити товар на умовах договору.(а.с.112-114)

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано копії видаткових накладних від 01.04.2011 р. №0401-01, від 01.06.2011 р. 0601-02, від 22.07.2011 року № 0722-02, від 25.07.2011 року № 0725-01, від 01.08.2011 року №0801-01, від 05.08.2011 року № 0905-03, від 19.09.2011 року № 0919-01, від 24.10.2011 року № 1024-01, від 25.10.2011 року № 1025-01, від 10.11.2011 року № 1110-01; копії податкових накладних від 01.04.2011 р. №2, від 01.06.2011р. №1 від 22.07.2011р. №109, від 25.07.2011р. №112, від 01.08.2011р. №4, від 05.09.2011р. №18, від 19.09.2011р. №75, від 24.10.2011р. №116, від 25.10.2011р. №120, від 10.11.2011р. №64; копію акту звірки взаєморозрахунків з постачальником ТОВ «Еко Тест» за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. (а.с.115-135)

Між ПП «Еколінія»» (далі Продавець) та ПАТ «ОСОБА_1 Україна» (далі Покупець) укладено договір поставки від 07.03.2012 р. №221, відповідно до якого Продавець зобов`язувався передати (поставити) у зумовлені строки товар за предметом, асортиментом, кількістю та за цінами, визначеними у рахунках-фактурах, що є невідємною частиною даного договору, а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити товар на умовах договору. (а.с.140-141)

На підтвердження виконання умов зазначеного вище договору, позивачем було надано копію видаткової накладної від 14 вересня 2012 року №82, копію податкової накладної від 12.09.2012 року № 6, витяг з ЄРПН № 12110713 на запит від жовтня 2012 року № 12110713. (а.с.142-147)

В матеріалах справи також міститься договір від 16.01.2014 р. №214 на автоматизацію системи наповнення вуглекислотних балонів, відповідно до якого ПАТ «ОСОБА_1 Україна» зобов`язується виконати в строк для ТОВ «Семикс» атоматизацію систем наповнення вуглекислотних балонів, а останній зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах договору. (а.с.148-151)

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано копію Акту приймання виконаних будівельних робіт №1 за лютий 2014 року, копія довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2014 року. (а.с.152-157)

Судом встановлено, що між ПП «Будмай» (далі Підрядник) та ПП «СП «ОСОБА_1 Україна» (далі Замовник) укладено договір від 04.10.2012 р. №4-10, відповідно до якого Підрядник зобов`язується за завданням Замовника виконати наступні підрядні роботи: почистити, поґрунтувати та пофарбувати в колір слонової кістки, тридцять три єлементи обладнання трьох компресорів, а також: ємкість для зберігання води, з обємом 2,50м3, циліндричної форми, з матеріалів Підрядника, а Замовник зобовязується прийняти виконані роботи і сплатити вартість виконаних робіт, визначену на умовах цього договору. (а.с.164-167)

На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано копію Акту прийому передачі виконаних робіт ( надання послуг) від 15.10.2012 р. №36; копію податкової накладної від 15.10.2012 р. №7. (а.с.168-169)

В матеріалах справи міститься копія договору від 17.09.2012 р. №1709, укладеного між ПП «Будмай» (далі Підрядник) та ПАТ «ОСОБА_1 Україна» (далі Замовник), відповідно до якого Підрядник зобов`язується за завданням Замовника виконати наступні підрядні роботи: почистити та пофарбувати в світло сірий колір, чотири елементи конструкції ацетиленового генератора, циліндричної форми, з матеріалів Підрядника, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити виконані роботи, на умовах цього договору. (а.с.170-173)

На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано такі документи, як: копія Акту прийому передачі виконаних робіт (надання послуг) від 01.10.2012 р. №33; копія податкової накладної від 01.10.2012 р. №1. (а.с.174-175)

Стосовно посилань суду першої інстанції на те, що матеріали справи не містять підтверджуючих доказів виконання угод позивачем з ТОВ «Еко Тест», ТОВ «Семикс» та ПП «Будмай», колегія суддів звертає увагу на наступне.

В матеріалах справи наявні копії договорів позивача з вищезазначеними клнтрагентами та копії відповідної первинної бухгалтерської документації.

Наведене свідчить про неповноту зясування судом першої інстанції обставин справи.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні докази реальності господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Еко Тест», ТОВ «Семикс», ПП «Єколінія» та ПП «Будмай».

За таких обставин, посилання суду першої інстанції на необхідність надання позивачем доказів на підтвердження здійснення господарських операцій із вищезазначеними контрагентами є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що належним чином оформленими первинними документами, відповідність яких вимогам закону відповідачем не заперечується, підтверджується правомірність формування позивачем показників податкової звітності.

Натомість відповідач, крім посилань на нікчемність укладених угод не навів жодного обґрунтування порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Стосовно посилань податкового органу на нікчемність укладених між позивачем та контрагентами правочинів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України закріплений принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Податковим органом не було наведено жодних посилань на норми законодавства України, які відносять правочини між позивачем та контрагентами до категорії нікчемних.

Крім того, в матеріалах справи відсутні копії судових рішень або вироків суду, з яких би вбачалась недійсність укладених правочинів або здійснення сторонами даних господарських відносин діяльності, що не спрямована на настання реальних правових наслідків.

За таких обставин, колегія суддів вважає наявні в акті перевірки посилання на нікчемність укладених позивачем правочинів субєктивною думкою, яка ґрунтується на припущеннях, посадових осіб, що проводили перевірку платника податків та підписали акт перевірки.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 року було звернено увагу на наступне: «...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача.

Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину».

Таким чином, у випадку, якщо податковий орган вбачає в укладеному правочині ознаки нікчемності, у нього наявне право звернутись до суду із позовом про стягнення в дохід держави коштів, отриманих по правочину, здійсненому, на його думку, з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на його нікчемність. Докази звернення відповідача із вказаними вимогами до суду матеріали справи не містять.

За викладених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що описані відповідачем в акті перевірки та прийняті до уваги судом першої інстанції недоліки первинної документації позивача не є такими, що доводять відсутність факту здійснення останнім господарських операцій та не спростовують сукупність даних, що містяться в інших первинних документах, наданих позивачем.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що під час судового розгляду відповідач не надав беззаперечних доказів щодо наявності порушень податкового законодавства з боку позивача, відсутності господарських операцій між платником податків та контрагентами, а висновки податкового органу щодо відсутності реального характеру вказаних операцій ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вастберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» суд зазначив, що «… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи необґрунтованість та суперечливість посилань відповідача, що містяться в акті перевірки, ненадання відповідачем беззаперечних доказів щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що податковим органом не доведено законність і обґрунтованість прийнятих ним податкових повідомлень-рішень № та № від 05.09.2014 р.

При цьому колегія суддів виходить із положень частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і тому вимоги апеляційної скарги позивача підлягають задоволенню, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі №804/2215/15 скасуванню.

Враховуючи викладене, керуючись ч.3 ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 України» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі №804/2215/15 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області № та № від 05 вересня 2014 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 26 червня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко