Справа № 808/1176/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року ( 10 год. 25 хв.)Справа № 808/1176/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1, м. Бердянськ

до відповідача 1: Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області, м. Бердянськ

відповідача 2: Головного управління Держземагентства у Запорізькій області, м. Запоріжжя

третя особа: Новотроїцька сільська рада, с. Новотроїцьке

про: зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із адміністративним позовом до Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області (далі відповідач 1), Головного управління Держземагентства у Запорізькій області (далі відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Новотроїцька сільська рада (далі третя особа), в якому позивач просить суд зобовязати відповідачів виділити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, земельну ділянку в натурі (на місцевості) із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розташованого на території Новотроїцької сільської ради, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 24.01.2014, реєстраційний номер 2983.

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно рішення Бердянського районного суду Запорізької області від 25.12.2002 у справі № 2-1268 поновлено за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в КСП «Прогрес» Бердянського району у розмірі 8,349 умовних кадастрових одиниць та визнано за позивачем право на земельну частку (пай) в КСП «Прогрес» Бердянського району в порядку спадкування за законом у розмірі 1/3 частини з виділенням вказаної частини в натурі. Вказує, що у звязку із цим, позивач звертався із відповідними заявами щодо виділення земельної частки (паю) до виконавчого комітету Новотроїцької сільської ради, Бердянської районної державної адміністрації та Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, однак від всіх отримав відмову. Вважає, що відмовами порушуються його права та просить суд задовольнити адміністративний позов, зобовязавши відповідачів виділити земельну частку (пай).

Заявою від 18.05.2015 вх. № 20836 позивач просить суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач 1 адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях від 01.04.2015 вих. № 46, які надійшли до суду факсимільним звязком, посилається на те, що з 01.01.2013 повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) за судовим рішенням із земель, які перебувають у запасі або в резерві передані до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області. Також, просить суд розглянути справу за відсутності уповноваженого представника.

Відповідач 2 проти адміністративного позову також заперечує. В письмовому відзиві від 21.04.2015 з посиланням на положення ст. ст. 3. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначив, що рішення про виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, належить до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій. Тому, вказані обставини позбавляють Головне управління Держземагентства у Запорізькій області можливості виділяти власникам земельних часток (паїв) земельні ділянки. На підставі вищевикладеного, просить у задоволенні позовних вимог відносно Головного управління Держземагентства у Запорізькій області відмовити.

Заявою від 18.05.2015 вх. № 20631 представник Головного управління Держземагентства у Запорізькій області просить розглянути справу за його відсутності. Проти позовних вимог заперечує.

Новотроїцька сільська рада представника у судове засідання не направила. Листом від 13.05.2015 № 389 просить суд розглянути справу за відсутності уповноваженого представника, проти виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП «Прогрес» на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 24.01.2014, реєстраційний номер 2983 не заперечує.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оскільки клопотання про розгляд справи заявили всі особи, які беруть участь у справі, суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, за наявними у справі доказами.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 41 КАС України, відповідно до якої у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що 25.12.2002 рішенням Бердянського районного суду Запорізької області у справі № 2-1268 2002 поновлено за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в КСП «Прогрес» Бердянського району у розмірі 8,349 умовних кадастрових одиниць; визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в КСП «Прогрес» Бердянського району в порядку спадкування за законом, у розмірі 2/3 та 1/3 частин відповідно, з виділенням земельної частки в натурі; зобовязано Бердянську райдержадміністрацію видати на імя ОСОБА_3 сертифікат на право на 2/3 частин земельної частки (паю) в КСП «Прогрес», на імя ОСОБА_1 сертифікат на право на 1/3 частину земельної частки (паю) в КСП «Прогрес» Бердянського району.

Рішення набрало законної сили 26.01.2003.

На підставі рішення суду, 23.01.2014 ОСОБА_1 видано сертифікат РН № 210935 на право на земельну часку (пай) як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Прогрес», яким засвідчено, що позивачу належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес» розміром 2,783 в умовних кадастрових одиницях без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

27.03.2014 ОСОБА_1 звернувся із заявою вх. № 0770/01-16 до Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області з питань отримання земельної ділянки. За результатами розгляду вказаної заяви, листом від 10.04.2014 за вих. № 0770/01-16 позивача повідомлено про те, що починаючи з 01.01.2013 повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення перешли до Головного управління Держземагенства України. У звязку із цим, рекомендовано ОСОБА_1 з питань отримання земельної ділянки на виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по справі № 2-1268 звернутись до Головного управління Держземагенства України в Запорізькій області.

Також, позивач звертався за отриманням земельної ділянки і до Новотроїцької сільської ради Бердянського району Запорізької області, яка в листі від 01.09.2014 вих. № 690 повідомила ОСОБА_1 про те, що вільних земельних ділянок (категорія рілля) у межах населеного пункту с. Новотроїцьке станом на 01.09.2014 не має і розяснено право звернутися до Головного управління Держземагентсва у Запорізькій області із заявою про виділення земельної частки (паю) за межами населеного пункту із земель запасу державної власності.

ОСОБА_1 двічі звертався до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області щодо виділення земельної частки (паю) згідно рішення суду. Листами від 20.06.2014 вих. № 31-8-0.4-4366/2-14 та від 13.11.2014 за вих. № 31-8-0.3-11055/2-14 ОСОБА_1 відмовлено у вирішенні вказаного питання з посиланням на відсутність у Головного управління повноважень щодо виділення земельної частки (паю) згідно рішення суду.

Із вимогою зобовязати Бердянську районну державну адміністрацію Запорізької області та Головне управління Держземагентства у Запорізькій області виділити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, земельну ділянку в натурі (на місцевості), позивач звернувся до суду.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками регулюються Законом України від 05.06.2003 № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон № 899-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 899-IV право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Як зазначалося вище, 23.01.2014 ОСОБА_1 видано сертифікат РН № 210935 на право на земельну часку (пай) як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Прогрес», яким засвідчено, що позивачу належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес» розміром 2,783 в умовних кадастрових одиницях без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Частиною 1 ст. 3 Закону № 899-IV визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 5 Закону № 899-IV сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Згідно з абз. 2 п. 8 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України), члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 188 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Оскільки право на земельну частку (пай) було визначено за позивачем судовим рішенням, відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 №899-ІV то позивач також підпадає під дію абзацу 2 пункту 8 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України.

Частинами 1-3,5,9-10 статті 25 ЗК України врегульовано порядок приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій та встановлено, що: при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно.

Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

З аналізу вказаної норми випливає, що кожна особа має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) і у разі відсутності такої землі - із резервного фонду земель державної або комунальної власності. Така ж правова позиція висловлена у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно якої при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Тобто, право ОСОБА_1 на отримання виділеної в натурі (на місцевості) земельної частики (паю) підтверджується сертифікатом та є безспірним.

В даному випадку спір точиться навколо питання до повноважень якого субєкта відноситься вчинення дій щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 24.01.2014, реєстраційний номер 2983

З цього приводу суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI, який набрав чинності 01.01.2013 року, внесено зміни до статті 122 Земельного кодексу України в частині повноважень щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Зокрема пунктом 4 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №445, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Згідно ч.3 ст.118 ЗК України, громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

З урахуванням викладених норм, територіальним органом Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин є Головне управління Держземагенства у Запорізькій області і саме воно уповноважене на передачу земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення, в тому числі і позивачу на підставі сертифікату на земельну частку (пай).

Посилання Головного управління Держземагенства у Запорізькій області на положення ст. ст. 3. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» суд розглянувши та оцінивши до уваги не приймає.

Так, дійсно, між положеннями вказаного Закону та ст. 122 ЗК України існує суперечність в частині визначення субєкта владних повноважень, до компетенції якого відноситься вирішення вказаного питання. Вирішуючи вказану правову колізію, суд виходить з того, що зміни до Земельного кодексу України внесені пізніше, ніж прийнятий Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». А тому, застосуванню підлягають саме норми Земельного кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу, що практикою Європейського Суду з прав людини визначено, що засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13;), а також принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

Тобто, за правовою позицією Європейського Суду з прав людини, держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії при врегулюванні спірних правовідносин.

Тому, відсутність в державі розробленого механізму виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) саме Головними управліннями Держемагенства не може бути підставою для відмови у захисті прав громадянина.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 69 КАСУ визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 КАСУ).

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі наявних доказів у справі суд дійшов висновку, що вирішення питання про виділення ОСОБА_1 земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відноситься до компетенції Головного управління Держземагентства у Запорізькій області, а тому порушене право позивача на отримання належної йому земельної ділянки підлягає судовому захисту шляхом зобовязання Головного управління Держземагентства у Запорізькій області виділити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, земельну ділянку в натурі (на місцевості) із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 24.01.2014, реєстраційний номер 2983.

Зважаючи на наведені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що у задоволенні позову до Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області слід відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області та Головного управління Держземагентства у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Новотроїцька сільська рада про зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Зобовязати Головне управління Держземагентства у Запорізькій області виділити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, земельну ділянку в натурі (на місцевості) із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 24.01.2014, реєстраційний номер 2983.

У задоволенні адміністративного позову до Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області, - відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 36,54 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко