Справа № 814/1115/15
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв
04 червня 2015 року Справа № 814/1115/15

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

доВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

пропризупинення наказу від 23.03.2015р.,визнання неправомірним та скасування наказу від 23.03.2015р. №187,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) з наступними вимогами:
- призупинити дію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2015 року №187 до винесення рішення по даній справі;
- визнати неправомірним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2015 р. №187;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2015 р. №187
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки виданий без врахування вимог діючого законодавства України.
Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими з підстав зазначених у письмових запереченнях.
Представниками сторін подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
23 квітня 2014 року командиром військової частини НОМЕР_1 було видано Наказ №78, згідно якого позивач був відряджений в зону проведення АТО з метою технічного забезпечення підрозділів антитерористичної операції (арк. с. 10).
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2014 №83 02.05.2014 року позивач повернувся до Військової частини НОМЕР_1 (арк. с. 11).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 №158 « Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету, Наказу Міністра оборони України від 12.06.2014 №383 «Про виплату винагороди Військовослужбовцям Збройних Сил України» та роз`яснення Департаменту фінансів МО України від 13.06.2014 №248/3/9/1/502, військовослужбовцям військової частини згідно наказів командира військової частини проводилась виплата винагороди за безпосередню участь в АТО.
Так, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 21.10.2014 №560 позивачу виплачено зазначену винагороду у розмірі 3000 грн. за період з 23.04.2014 року до 02.05.2014 року (арк. с. 12).
Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2015 р. №187 з позивача підлягає стягненню надмірно сплачена винагорода за безпосередню участь в АТО в сумі 3000 грн. (арк. с. 9)
Оскаржуваний наказ був винесений з посиланням на звіт Південного Територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю від 17.02.2015 р. №234/3/2/7аз (арк. с. 44-54).
Відповідно до вказаного звіту наказом першого заступника командувача антитерористичної операції при СБ України від 16.10.2014 р. №38 перебування позивача в АТО підтверджено лише з 24.04.2014 року по 28.04.2014 року, а перебування в дорозі (з військової частини НОМЕР_1 до зони АТО та у зворотному напрямку) не повинно враховуватись.
Вищезазначена позиція була підтримана відповідачем у письмових запереченнях.
Суд приймаючи рішення виходив з наступного.
Відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 12.06.2014 року №383 (чинний на час винесення Наказу про виплату винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за безпосередньо участь в АТО від 21.10.2014 року №560), виплачувати військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.
До лютого 2015 року, тобто на час прийняття оскаржуваного наказу єдиними документами, які роз`яснюють поняття «строки безпосередньої участі в АТО» є роз`яснення Першого заступника начальника ГШ ЗС України від 10.06.2014 №300/1/с/2030 та наказ першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБ України від 16.10.2014 №73.
Так, відповідно до наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБ України від 16.10.2014 №73 «Про порядок залучення особового складу до участі в Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та його обліку», строком участі особового складу в АТО вважається період з дати вибуття для виконання завдань у складі сил та засобів АТО до дати повернення, визначених у наказі командира військової частини (установи, організації) (по стройовій частині), але не раніше дати фактичного прибуття в район проведення АТО та не пізніше дати вибуття з району проведення АТО.
Згідно п. 5 Роз`яснення Першого заступника начальника ГШ ЗС України від 10.06.2014 №300/1/с/2030, строком перебування особового складу ЗСУ у відрядженні для участі в АТО вважати термін перебування особового складу Збройних Сил України з дати вибуття у відрядження та дати повернення з нього зазначеного у наказі командира військової частини (по стройовій частині) особового складу.
З огляду на вищезазначені норми, судом встановлено, що позивачу правомірно визначено період з 23.04.2014 р. по 02.05.2014 р. безпосередньої участі в АТО та виплачено винагороду в сумі 3000 грн., а відтак Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2015 р. №187 про стягнення надмірно сплаченої винагороди за безпосередню участь в АТО є протиправним.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України та є підставами для скасування оскаржуваного наказу.
Щодо позовної вимоги в якій позивач просить призупинити дію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2015 року №187 до винесення рішення по даній справі, суд вбачає забезпечення позову, яке необхідно розглядати відповідно до ст. 117, 118 КАС України, однак оскільки позивачем не сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову відповідно до Закону України "Про судовий збір", судом питання щодо призупинення оскаржуваного наказу не розглядалось.
Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач не довів суду правомірність та обґрунтованість прийнятого ним наказу про стягнення надмірно сплаченої винагороди за безпосередню участь в АТО. У зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.
Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати неправомірним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2015 р. №187.
3. Скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2015 р. №187.
4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (інд. номер НОМЕР_2 ) сплачений згідно квитанції 0.0.366451928.1 від 26.03.2015 року судовий збір в сумі 73,08 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.
Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є. В. Марич