Справа № 815/2854/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2854/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 або позивач) до ОСОБА_2 районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області, в якому позивач просить суд зобовязати відповідача зняти з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_3 11.07.1990р.н. у звязку зі смертю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ОСОБА_3, син її сестри, з народження проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, основним наймачем якої є ОСОБА_4 У 2000 році ОСОБА_3 разом із сестрою позивача поїхали в невідомому напрямку, а на початку 2015 року позивачці стало відомо про смерть ОСОБА_3 Звернувшись до ОСОБА_2 районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з проханням зняти ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання у звязку зі смертю, позивач отримала відмову, оскільки не надала свідоцтва про смерть. Враховуючи, що позивач не є близьким родичем померлого, самостійно отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_3 не вбачається можливим. Відтак позивач просить витребувати копію свідоцтва про смерть в судовому порядку та зобовязати відповідача зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 11.07.1990р.н.

В судовому засіданні 02.07.2015р. протокольною ухвалою суду здійснено заміну відповідача ОСОБА_2 районний відділ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області на належного Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі ГУ ДМС України в Одеській області або відповідач).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд заволинити позов, зазначивши при цьому, що ухвалення судового рішення про зняття її померлого родича з реєстрації місця проживання є єдиним способом захисту її прав як основного наймача квартири, оскільки вона не може самостійно отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_3

Представник відповідача у судовому засіданні заявив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Однак заперечень проти адміністративного позову, право на подання яких передбачено ст. 46 КАС України, відповідачем, який є субєктом владних повноважень, до суду не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо можливості продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Встановивши відсутність потреби заслуховувати свідка чи експерта, суд вирішив продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

Представники сторін проти розгляду справи в письмовому провадженні не заперечували.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 21.01.1987р.

Згідно Довідки №617 від 03.03.2015р., виданої КП «ЖКС Північний», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, сестра ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, племінник ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_1 (а.с. 9).

14.06.2013р. Виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області складено актовий запис №33 про смерть ОСОБА_7, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с. 8) та копією актового запису (а.с. 20).

Як вбачається з наданого актового запису, ОСОБА_3 помер 11.06.2013р. у віці 22 років у с. Центральне, Снігурівського району Миколаївської області.

Актовий запис складено за заявою ОСОБА_8, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8,Україна, на підставі Остаточного лікарського свідоцтва про смерть №89 від 12.06.2013р., виданого Снігурівським міжрайонним відділенням судово-медичної експертизи Миколаївської області (а.с. 20).

ОСОБА_2 районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області від 25.04.2015р. за вих. №17/1798 надано відповідь на заяву позивача щодо зняття з реєстрації місця проживання її померлого племінника ОСОБА_3 та повідомлено, що зняття з реєстрації місця проживання померлих громадян здійснюється згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі оригінала свідоцтва про смерть або судового рішення оголошення її померлою. Крім того, ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду з позовом про оголошення ОСОБА_3 померлим (а.с. 7).

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, якими регулюються спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Порядок реєстрації місця проживання фізичних осіб здійснюється відповідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі Закон), Житлового, Цивільного та Сімейного кодексу України, Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 N 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за N 2109/22421 (надалі - Наказ № 1077).

Абзацами 7-8 ст. 3 Закону встановлено, що реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, у випадку смерті особи зняття її з реєстрації місця проживання можливе лише за наявності свідоцтва про смерть або рішення суду про оголошення такої особи померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану виготовляються за затвердженими Кабінетом Міністрів України зразками та їх описами.

Відповідно до ст. 19 цього ж Закону повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, оригінал якого було вкрадено, загублено, пошкоджено чи знищено, та повторна видача свідоцтва у разі внесення змін до актового запису чи його поновлення здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичними представництвами і консульськими установами України на підставі актового запису цивільного стану за заявою особи, щодо якої складено запис, батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, представника закладу охорони здоров'я, навчального або іншого дитячого закладу, де постійно перебуває дитина, органу опіки та піклування. Свідоцтво про смерть повторно видається другому з подружжя та близьким родичам померлого на підставі їх заяви та представникові органу опіки і піклування у разі виконання ним повноважень з опіки та піклування стосовно осіб, які мають право на отримання такого свідоцтва.

Наведеній правовій нормі також кореспондують положення абзацу 4 пункту 2 розділу VI Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, відповідно до якого свідоцтво про смерть повторно видається другому з подружжя, а також дітям, у тому числі й усиновленим, та їх законним представникам, близьким родичам померлого (братам і сестрам, онукам, діду і бабі як з боку батька, так і з боку матері), особі, яка є спадкоємцем за законом або за заповітом, представникові органу опіки та піклування у разі виконання ним повноважень з опіки та піклування стосовно осіб, які мають право на отримання такого свідоцтва.

Отже, з аналізу чинного законодавства вбачається, що не усі родичі померлої особи можуть в установленому законом порядку отримати свідоцтво про смерть.

Разом з тим, підстави для висновку про наявність спору, що міг би бути вирішений в порядку іншого судочинства, а саме встановлення факту смерті особи в судовому порядку, в даному випадку відсутні, оскільки факт смерті громадянина ОСОБА_3 ніким не оспорюється та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актового запису про смерть та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть.

З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про зобовязання вчинити певні дії, задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області зняти з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_3 11.07.1990р.н. у звязку зі смертю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М.Токмілова