Справа № 2-а-558/10
Суддя: Гнатик Г. Є.
Дата ухвалення: 2010-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2а- 558 2010 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2010 року Орджонікідзевський районний суд ОСОБА_1

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Соловйовій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в ОСОБА_1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі ОСОБА_1 про визнання протиправною відмову щодо виплати щомісячної соціальної допомоги, покладання зобов»язання у нарахуванні і виплаті щомісячної державної соціальної допомоги за 2006 - 2009 роки,

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У позові вказав, що він належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період 2006 по 2009 роки, має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідач всупереч Рішенню Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р., яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й щодо зупинення дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не здійснив нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії у вказаний період, тому, просив суд визнати протиправною відмову відповідача щодо виплати їй щомісячної соціальної допомоги, покласти зобов»язання у нарахуванні і виплаті щомісячної державної соціальної допомоги за період з 2006 по 2009 роки.

У судовому засіданні позивач позов підтримав і просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, просить справу розглядати у відсутності представника відповідача, про що направив суду письмову заяву, також направив письмові заперечення, у яких зазначив, що проти позову заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни. У відповідності до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" позивач має права на отримання щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України „Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансування виплат по даному Закону проводиться із Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не із бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України.

Крім того, відповідач вважає свої дії щодо невиплати позивачу доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» правомірними, через невизначеність на законодавчому рівні органу, на який покладено обов'язок здійснення таких виплат особам, які мають статус дитини війни, за рахунок яких коштів повинні здійснюватися ці виплати та який розмір мінімальної пенсії за віком необхідно застосовувати при обчисленні таких доплат. При цьому, відповідач зазначив про необґрунтованість доводів позову щодо застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки розмір мінімальної пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених за цим Законом.

Також відповідач наполягає на відмові в задоволенні позову через пропущених позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, визначеного ст. 99 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, шо позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання державної соціальною підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітяу війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, шо виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно п. 17 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005р. дію ст. 6 зазначеного Закону на 2006 рік було зупинено. Проте Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» віл 19.01.2006р., який набрав чинності 15.03.2006р., до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" було внесено зміни та виключено п. 17 ст. 77 зазначеного закону, і 02.04.2006 було відновлено дію ст. 6 в редакції від 01.01.2006 року.

Згідно до вимог ст. 110 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» віл 20.12.2005р.( зі змінами від 19.01.2006) зазначене підвищення повинно було запроваджуються поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховно: Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст. 6 Законом України „Про соціальний захист дітей війни" запроваджені не були.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Законом України „Про соціальний захист дітей війни", оскільки до 15.03.2006р. дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України" Про Державний бюджет на 2006 рік' від 20.12.2005р. та „Про внесення змін до Закону України" Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 р., суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п. З мотивувальної частини рішення від 03.10.1997р. №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас .врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2007- 2008 роки, суд вважає, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення „Про Пенсійний фонд України" і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до задип. /країни „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення га перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" покладено на УПФУ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, за місцем проживання позивача.

Відповідно до п. 1,2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач про порушення прав, повинен був дізнатися ще у 2006 році.

До суду ж, позивач звернувся лише 18.02.2010 року.

Відповідно до ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача, відповідач наполягає на залишенні позовних вимог позивача без задоволення, відповідно до ст.. 100 КАС України.

Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги позивача у частині визнання протиправної відмови відповідача щодо виплати щомісячної соціальної допомоги та покладання зобов»язання у нарахуванні і виплаті такої допомоги за 2006- 2008 роки, не підлягаючими задоволенню.

Позовні вимоги позивача у частині у частині визнання протиправної відмови відповідача щодо виплати щомісячної соціальної допомоги та покладання зобов»язання у нарахуванні і виплаті такої допомоги за 2009 рік, у зв»язку з вищевказаним, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 158-163 КАС України, суд-,

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати частково протиправною відмову УПФ України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя у виплаті щомісячної соціальної допомоги ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за 2009 рік.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду до Орджонікідзевського районного суду ОСОБА_1 та подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду.

Суддя Гнатик Г.Є.