Справа № 2а-2860/08/0570
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2015 р. м. Київ К/800/46346/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
при секретарі: Корецькому О.І.,

розглянувши у судовому засідання

касаційну скаргу Шахтарської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області та заяву про приєднання до касаційної скарги заступника прокурора Донецької області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2013

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013

у справі № 2а-2860/08/0570 Донецького окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Донрозробка»

до Шахтарської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (ОДПІ)

за участю прокурора Донецької області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2013, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013, позов задоволено: визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Шахтарської ОДПІ від 11.12.2007 № /0/1701.

У касаційній скарзі ОДПІ, до якої приєднався заступник прокурора Донецької області, просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування позивачу податкових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 29.11.2007 № 1248/144/17-111/31362083, про порушення позивачем норм підпункту 4.2.1 пункту 4.2 ст.4, підпунктів 8.1.1 та 8.1.2 пункту 8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (далі - Закон № 889-IV), а саме: занижено податок з доходів фізичних осіб (найманих працівників) за період з 01.10.2004 по 30.06.2007 на загальну суму 464483,46 грн. Вказане заниження податкових зобов`язань із податку з доходів фізичних осіб, за висновком податкового органу, мало місце у зв`язку з не нарахуванням, неутриманням та несплатою позивачем податку з виплаченого на користь фізичних осіб-працівників позивача доходу у загальній сумі 3899393,57 грн., який протягом вказаного періоду надходив на карткові зарплатні рахунки працівників.

За наслідками перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 11.12.2007 № /0/1701 про донарахування податкових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб у сумі 1393450,38 грн. (у т.ч. 464483,46 грн. - основний платіж та 928966,92 грн. - штрафні (фінансові) санкції, застосовані на підставі підпункту 17.1.9 пункту 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

Згідно з підпунктом 1.2 статті 1 Закону № 889-ІV (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковий кодексом України) дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді: доходів у вигляді заробітної плати, нарахованих (виплачених, наданих) внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від працедавця, незалежно від того, чи є такий працедавець резидентом або нерезидентом, а також заробітної плати, нарахованої особі за здійснення роботи за наймом у складі екіпажу (команди) транспортного засобу, який перебуває за межами території України, її територіальних вод (виключної економічної зони), у тому числі на якірних стоянках, та належить резиденту на правах власності або перебуває у його тимчасовому (строковому) користуванні та/або є зареєстрованим у Державному судновому реєстрі України чи Судновій книзі України. (підпункт «д» пункту 1.3 ст.1 Закону № 889-IV).

Податковий агент, за визначенням пункту 1.15 цієї статті, - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 ст.3 цього Закону загальний місячний оподатковуваний дохід визначено об'єктом оподаткування резидента, до складу якого, згідно підпункту 4.2.1 пункту 4.2 ст. 4, включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

Відповідно до підпункту 8.1.1 пункту 8.1 ст.8 Закону № 889-IV податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Податковий агент є особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України, як це встановлено підпунктом «а» пункту 17.2 ст.17 цього ж Закону.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач виконав податковий обов'язок щодо нарахування, утримання та сплати податку з доходів, виплачених за період з 01.10.2004 по 30.07.2007 на користь фізичних осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, у повній мірі. Такий висновок суд обґрунтував посиланням на податкові розрахунки форми №1ДФ, які підприємство подало до ОДПІ за І квартал 2005 року, ІІ-ІУ квартали 2006 року, І квартал 2007 року, та розрахунково-платіжні відомості, суми нарахованої заробітної плати за якими співпадають, а розмір нарахованого, утриманого та сплаченого до бюджету податку визначений за ставкою, встановленою пунктом 7.1 ст. 7, ст. 22 Закону № 889-ІV.

Однак, з таким висновком судів попередніх інстанцій не можна погодитись, оскільки він не відповідає обставинам у справі та правильному застосуванню норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (частина 1 ст. 70 КАС України).

Під час перевірки підприємство надало платіжні доручення про перерахування з рахунку № 331, відкритому в Донецькій філії Українського промислового банку в м. Донецьку, на карткові зарплатні рахунки, відкриті своїм працівникам, заробітної плати в сумі 688777,54 грн., тоді як згідно з банківськими роздруківками про відомості щодо надходження на карткові зарплатні рахунки працівників ТОВ «Донрозробка» сума грошових коштів, яка була зарахована на ці рахунки, склала 4721446,11 грн. Ці обставини позивачем не оспорюються, у зв'язку з чим відповідно до частини 3 ст. 72 КАС України можуть не доказуватися перед судом.

Відповідно до листа Донецької філії Укрпромбанку від 27.08.2007 № 7312/10/17-113 ( грошові кошти, які надходили на рахунки фізичних осіб (працівників позивача) надходили від ТОВ «Донрозробка» з рахунку № 331 та від будь-яких інших підприємств не надходили (а.с.64, т.1).

З огляду на обставини щодо виплати позивачем на карткові рахунки своїх працівників грошових коштів у сумі 3899393,57 грн., які не були відображені у податкових розрахунках форми № 1 ДФ, суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про повне виконання позивачем податкового обов'язку податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку з цих доходів, а відтак і про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 11.12.2007 № /0/1701.

Відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Шахтарської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області та заяву про приєднання до касаційної скарги заступника прокурора Донецької області задовольнити, скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2013 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013, у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев