Справа № 818/2154/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" червня 2015 р. м. Київ К/800/54426/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.06.2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року

у справі № 818/2154/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергонафтмаш»

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Сумської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергонафтмаш» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Сумської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19.06.2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року, позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах від 17.12.2012 року №/64942 про збільшення суми грошового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності юридичних осіб на загальну суму 113 699, 27 грн. в частині збільшення суми на 93 914, 74 грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Згідно із пунктом 1 частини першої ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Енергонафтмаш» з питань дотримання вимог податкового законодавства за 2010-2011 роки, січень-жовтень 2012 року, відповідачем складено акт від 28.11.2012 року №3982/152/32318138, яким встановлено порушення ст.ст. 2, 17, 23 Закону України «Про плату за землю», п. 288. 7 ст. 288, п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2010 рік на суму 15 810, 29 грн., 2011 рік - 43 354, 76 грн., січень-жовтень 2012 року - 36 129, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.12.2012 року №/64942, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності юридичних осіб на суму 113 699, 27 грн., в тому числі 95 294, 05 за основним платежем та 18 405, 22 - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В межах даної справи позивачем оскаржується податкове повідомлення-рішення від 17.12.2012 року №/64942 про збільшення суми грошового зобов'язання в частині збільшення суми на 93 914, 74 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ЗАТ «Енергонафтмаш» (орендар) м. Суми та Сумською міською радою (орендодавець) було укладено договір оренди земельні ділянки від 05.03.2005 року, площею 9874 кв. м. по вул. Машинобудівників, 4 в м. Суми.

Відповідно до п. 3 даного договору орендна плата на рік складає 2 % від нормативної грошової оцінки землі для 0,3189 га та 1 % від нормативної грошової оцінки землі для 0,6685 га.

Згідно із витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.02.2005 року №346/01-20 грошова оцінка 1 кв. м земельної ділянки на 2005 рік становить 99, 72 грн.

Спір у даній справі виник з приводу розміру нормативної грошової оцінки землі, який має використовуватися для її розрахунку.

Скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення, суди виходили з того, що податковим органом при здійсненні розрахунку розміру орендної плати безпідставно застосовано дані державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку землі від 19.01.2010 року, оскільки такі дані є підставою для нарахування земельного податку, а не оренди землі.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, частково погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи таке.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Статтею 13 Закону України «Про плату за землю» визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Разом із тим, статтею 30 Закону України «Про плату за землю» встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Таким чином, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 11.06.2013 року у справі 21-443а12, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що у 2010 році орендна плата за землю не відносилась до земельного податку і здійснювалась відповідно до закону на підставі договору оренди землі, відповідно до умов якого складовими частинами розрахунку орендної плати є нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на момент укладення договору.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про порядок розрахунку орендної плати у спірний період, в якому діяли норми Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктом 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата).

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, в якій би формі не справлялась плата за землю (чи то у вигляді земельного податку, чи то у вигляді орендної плати), вона у відповідності до положень Податкового кодексу України залишається загальнодержавним податком.

В свою чергу, норми ст. 288 Податкового кодексу України містять вичерпні правила визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Так, за загальним правилом п. 288.1 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Водночас, спеціальний припис п. 288.5 Податкового кодексу України встановлює, що розмір орендної плати встановлюється договором, але річна сума платежу не може бути меншою, зокрема, трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом (підпункт 288.5.1 цього пункту).

Диспозиція розглядуваної норми чітко розрізняє розмір орендної плати (яка визначається договором) та річну суму платежу (яка, в свою чергу, не може бути меншою від затвердженого законодавцем розміру).

Так, з наведеної норми випливає, що незалежно від установленого договором розміру орендної плати сума річного платежу не повинна бути меншою від певної суми.

Отже, незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення розміру орендної плати, Податковий кодекс України вимагає аби річний платіж був не менше трикратного розміру земельного податку.

При цьому, з огляду на норми ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом касаційної інстанції враховується правова позиція Верховного Суду України, викладена у рішенні від 02.12.2014 року у справі № 21-274а14.

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про те, що за нормами Податкового кодексу України при щорічному перерахунку розміру орендної плати за землю слід застосовувати нормативну грошову оцінку землі, зазначену в договорі оренди землі, є необґрунтованими.

Отже, враховуючи наявний у матеріалах справи витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 19.01.2010 року №154/01-17, судам необхідно з'ясувати питання правомірності нарахування податковим органом земельного податку за спірний період, починаючи з 2011 року.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій вищеназвані обставини враховано не було, і це призвело до необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, а також те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Встановлено, що позивачем оскаржується податкове повідомлення-рішення від 17.12.2012 року №/64942 в частині збільшення суми на 93 914, 74 грн., в тому числі 78 587, 16 грн. за основним платежем та 15 327, 58 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Таким чином, з урахуванням наявного у матеріалах справи розрахунку штрафних (фінансових) санкцій, справа в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах від 17.12.2012 року №/64942 в частині суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності юридичних осіб в загальному розмірі 74 867, 26 грн. підлягає скасуванню та направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині, а саме щодо скасування податкового-рішення від 17.12.2012 року №/64942 в загальній сумі 19 047, 48 грн. (15 237, 98 грн. - основний платіж та 3 809, 45 грн. - штрафні (фінансові) санкції) судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.06.2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року у справі № 818/2154/13-а про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах від 17.12.2012 року №/64942, яким збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності юридичних осіб на загальну суму 113 699, 27 грн., в частині збільшення суми на 93 941, 74 грн. в частині збільшення суми на 74 867, 26 грн. скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.06.2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року у справі № 818/2154/13-а залишити без змін.

Ухвала в частині направлення справи на новий розгляд набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

В частині залишення судових рішень без змін ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук