Справа № 808/2149/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

22 червня 2015 року (об 11 год. 53 хв.) Справа № 808/2149/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Приватний вищий навчальний заклад «Запорізький інститут економіки та інформаційних технологій»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Приватний вищий навчальний заклад «Запорізький інститут економіки та інформаційних технологій» (далі ПрАТ «ПВНЗ «ЗІЕІТ», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить:

скасувати рішення відповідача №72 від 04.11.2014 про відмову у внесенні установи (організації) до Реєстру неприбуткових установ та організацій;

зобовязати відповідача внести позивача в Реєстр неприбуткових установ та організацій з 01.07.2014.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зазначає, що ПрАТ «ПВНЗ «ЗІЕІТ» є вищим навчальним закладом IV рівня акредитації, внесеним до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, тобто відноситься до окремої групи визначеної пп. «б» п. 157.1 ст. 157 Податкового кодексу України та має ознаку неприбутковості (0014) відповідно до п. 5.7. Розділу І Положення про Реєстр неприбуткових установ та організацій затвердженого наказом Міністерства фінансів України №37 від 24.01.2013, а тому довід відповідача про те, що включення позивача до реєстру неприбуткових установ та організацій є неможливим, оскільки організаційно-правова форма позивача - акціонерне товариство, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. Вважає, що Закони України "Про освіту" та "Про вищу освіту" не містять вимог відносно обов'язкової організаційно - правової форми вищого навчального закладу, тому останнє може бути створене і в формі господарського (акціонерного) товариства. Підпункт «б» п. 157.1 ст. 157 Податкового кодексу України не пов'язує законодавче наділення статусом неприбуткових установ вищих навчальних закладів III - IV рівня акредитації, внесених до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, з їх організаційно-правовою формою. Крім того, вказує, що текстуальний аналіз вищенаведеної норми дає підстави для висновку, що, по-перше, від оподаткування звільняються не будь-які доходи неприбуткових організацій, а лише визначені в цій нормі, по-друге, Податковий кодекс України передбачає можливість отримання неприбутковою організацією доходу, який є базою оподаткування. Тобто, передбачений відповідний порядок оподаткування операцій неприбуткової установи у залежності від джерел надходження коштів, але наявність таких операцій не позбавляє неприбуткову установу її статусу. Визначення термінів "доход" і "прибуток" використовуються в різних сферах (в економічній теорії, в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку, в цивільному законодавстві) і в кожній сфері можуть мати різне визначення. При цьому, правовий обсяг визначень в різних сферах може не співпадати. У звязку із вищезазначеним, вважає безпідставним висновок ГУ ДФС у Запорізькій області щодо відмови у включенні до реєстру неприбуткових організацій на підставі положень щодо можливих варіантів розподілу прибутку, що містяться у Статуті ПрАТ «ПВНЗ «ЗІЕІТ», оскільки вищий навчальний заклад здійснює свою основну діяльність як до моменту включення до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, так і після закінчення строку дії відповідного Свідоцтва, а рішення щодо напрямків використання чистого прибутку акціонерного товариства приймають акціонери і воно не може суперечити законодавству України. Просить адміністративний позов задовольнити та зобовязати відповідача внести позивача в Реєстр неприбуткових установ та організацій з 01.07.2014.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченнях (вх. №23893) на адміністративний позов від 08.06.2015 №7892/10/10-017. Зазначає, що особливості оподаткування неприбуткових установ та організацій визначено статтею 157 Податкового кодексу України (з 01.01.2015 втратила чинність згідно Закону від 28.12.2014 №71). Так, п. 157.15 ст. 157 Податкового кодексу України, зокрема, встановлено, що статутні документи неприбуткових організацій повинні містити вичерпний перелік видів діяльності, які не передбачають одержання прибутку згідно з нормами законів, що регулюють їх діяльність. Пояснює, що в ході розгляду установчих документів встановлено, що статут позивача суперечить вищезазначеним нормам Податкового кодексу України, зокрема, Розділом II статуту «Мета та предмет діяльності інституту» зазначено «Інститут створюється з метою задоволення освітніх потреб особи, суспільства і держави провадження освітньої діяльності». Крім цього, передбачено «Інші види діяльності, допоміжні, сумісні або дні для досягнення цілей інституту, але такі, що не суперечать чинному законодавству України, посередницькі операції, що здійснюються на основі договорів комісії» та «інші види діяльності, що не суперечать чинному законодавству». Підпунктом 1.5.12 пункту 1.5. Розділу 1 статуту «Загальні положення про інститут» передбачено, що «Інститут реалізує свої послуги по цінах і тарифах, які встановлюються згідно з чинним законодавством». Також, пп. 1.5.11 визначено «Інститут самостійно планує основні напрямки своєї діяльності та визначає перспективи розвитку виходячи з попиту на товари, роботи, послуги Інституту з урахуванням забезпечення самоокупності та прибуткової діяльності», пп. 9.1.1 п. 9.1 Розділу 9 «Порядок розподілу прибутку та збитків. Дивіденди.» - «Прибуток Інституту утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці». З огляду на вищенаведені пункти статуту, вважає, що діяльність позивача передбачає здійснення господарської діяльності з метою одержання прибутку, що суперечать вимогам пп. 14.1.121 п. 14.1 ст. 14 та п. 157.15 ст. 157 Податкового кодексу України. Крім того, п. 157.10 ст. 157 Податкового кодексу України передбачено, що доходи або майно неприбуткових організацій, за винятком неприбуткових організацій, визначених у підпунктах "а" і "в" п. 157.1 цієї статті, не підлягають розподілу між їх засновниками, учасниками або членами та не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого засновника, учасника або члена такої неприбуткової організації, її посадових осіб (крім оплати їх праці та, відрахувань на соціальні заходи). Розділ 9 статуту позивача «Порядок розподілу прибутку та збитків. Дивіденди.» суперечить вищезазначеним нормам Податкового кодексу України, зокрема п.п. 9.1.2 пункту 9.1 Розділу 9 «Чистий прибуток, одержаний після здійснення зазначених розрахунків, залишається у повному розпорядженні Інституту, яке відповідно до Статуту на власний розсуд та у своїх інтересах і інтересах акціонерів визначає напрямки його використання, як-то: розширення виробництва, виплата дивідендів (частини прибутку), та інше». Крім цього, п. 1.1 розділу І «Загальні положення про інститут» визначено, що позивач є Приватним акціонерним товариством, який діє на підставі Цивільного та Господарського Кодексів України і Законів України «Про господарські товариства», «Про цінні папери та фондову біржу» та іншими законодавчими актами України. Ураховуючи зазначене, просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані позивачем документи, заслухавши пояснення представника відповідача, судом встановлені наступні обставини.

ПрАТ «ПВНЗ «ЗІЕІТ» (ідентифікаційний код 22115979) є юридичною особою, яка зареєстрована 22.03.1994 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради, про що свідчить Відомості № 761/2014 від 09.12.2014 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ). Відповідно до вказаних відомостей Організаційна-правова форма за КОПФГ 230. Акціонерне товариство, видами діяльності за КВЕД-2010 є « 85.42 Вища освіта, 85.31 Загальна середня освіта, 85.59 Інші види освіти».

Наказом Державного агентства з питань науки, інновацій та інформатизації України № 111 від 26.06.2014 ПрАТ «ПВНЗ «ЗІЕІТ» включено до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, про що видано свідоцтво Серії ВД №01898 від 26.06.2014.

Судом встановлено, що розглянувши реєстраційну заяву форми № 1-РН та статутних документів позивача щодо можливості включення Приватного акціонерного товариства «Приватний вищий навчальний заклад «Запорізький інститут економіки та інформаційних технологій» до Реєстру неприбуткових установ та організацій листом від 04.11.2014 № 11967/10/08-28-15-01 ДПІ в Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, оскільки організаційно-правова форма позивача акціонерне товариство, а Статут не відповідає вимогам передбаченим ст. 157 Податкового кодексу України та Положення про Реєстр неприбуткових установ та організацій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №37 від 24.01.2013, а саме:

пп.1.5.9 «випускати цінні папери» п. 1.5 Правовий статус Інституту;

пп.1.5.11 «Інститут самостійно планує основні напрямки своєї діяльності та визначає перспективи розвитку виходячи з попиту на товари, роботи, послуги Інституту з урахуванням забезпечення самоокупності та прибуткової діяльності»;

пп.4.1.1 «отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації Інституту частини його майна аьо вартості» п.1 Права акціонерів власників простих акцій;

пп.5.1.4 «Інститут має право продавати, передавати безкоштовно, обмінювати, ліквідувати та списувати з балансу майно, майнові та немайнові права, що належать Інституту на праві власності, передавати в оренду та інше користування на умовах майнового найму фізичним і юридичним особам засобами виробництва і інші матеріальні цінності, використовувати і відчужувати іх іншими документами Інституту» Майно інституту 5.1;

пп.9.1 Розділу 9 Порядок розподілу прибутків та збитків. Дивіденди;

Розділ 22. Припинення діяльності Інституту.

07.11.2014 головним бухгалтером позивача отримано Рішення від 04.11.2014 № 72 про відмову у внесенні установи (організації) до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

17.11.2014 зазначене рішення в адміністративному порядку було оскаржено до ГУ ДФС у Запорізькій області, проте Рішенням №144/10/08-01-15-02-11 від 16.01.2015 скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення ДПІ у Ленінському районі без змін.

Крім того, позивач оскаржив вказане рішення до ДФС України від 30.01.2015 №34/15. Рішенням ДФС України №4914/6/99-99-15-02-02-15 від 10.03.2015 у задоволенні скарги на рішення ГУ ДФС у Запорізькій області №144/10/08-01-15-02-11 від 16.01.2015 також відмовлено, оскаржуване рішення залишено без змін.

Вважаючи безпідставним висновок ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області щодо відмови у включенні до реєстру неприбуткових організацій, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування рішення відповідача №72 від 04.11.2014 та зобовязання внести Приватне акціонерне товариство «Приватний вищий навчальний заклад «Запорізький інститут економіки та інформаційних технологій» до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Створення та діяльність вищих навчальних закладів регламентується спеціальним нормативним актом Законом України «Про вищу освіту».

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» вищий навчальний заклад - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Положеннями ст. 27 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що вищий навчальний заклад утворюється у формі державної, комунальної, приватної установи і працює на засадах неприбутковості. Юридична особа (крім наукової установи) набуває статусу вищого навчального закладу з моменту отримання ліцензії на провадження освітньої діяльності.

Згідно п. 15 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про вищу освіту», вищі навчальні заклади приватної форми власності, засновані в організаційно-правовій формі товариств та в інших передбачених законодавством формах, можуть продовжувати свою діяльність в існуючій організаційно-правовій формі.

Підпунктом 14.1.121 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що неприбуткові підприємства, установи та організації - підприємства, установи та організації, основною метою діяльності яких є не одержання прибутку, а провадження благодійної діяльності та меценатства і іншої діяльності, передбаченої законодавством.

Порядок оподаткування неприбуткових установ та організацій визначений ст. 157 ПК України, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п. 157.12 ст. 157 Податкового кодексу України з метою оподаткування центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр всіх неприбуткових організацій та їх відокремлених підрозділів, які звільняються від оподаткування згідно з положеннями цього пункту. Право неприбуткової організації на користування пільгами в оподаткуванні податком на прибуток виникає після внесення такої організації до Реєстру неприбуткових організацій та установ контролюючими органами в порядку, встановленому законодавством. Державна реєстрація неприбуткових організацій здійснюється в порядку, передбаченому відповідним законодавством.

Відповідно до пункту 2 розділу I Положення про Реєстр неприбуткових установ та організацій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2013 № 37 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.02.2011 № 267/22799 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі Положення) Реєстр неприбуткових установ та організацій (далі - Реєстр) - це автоматизована система збору, накопичення та обробки даних про неприбуткові підприємства, установи та організації та їх відокремлені підрозділи (далі - неприбуткові установи та організації), визначені підпунктом 14.1.121 пункту 14.1 статті 14 розділу I Кодексу , доходи яких згідно зі статтею 157 розділу III Кодексу звільняються від сплати податку на прибуток.

За приписами п. 5 Положення при визначенні структури ознаки неприбуткових установ та організацій необхідно керуватися такими нормативно-правовими актами: Конституцією України , Бюджетним кодексом України , Податковим кодексом України , законами України, що регулюють діяльність відповідної неприбуткової установи та організації, тощо.

Відповідно до пп. 5.4 п. 5 Положення присвоєння установам та організаціям ознаки неприбутковості здійснюють державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонні, обєднані та спеціалізовані державні податкові інспекції (далі - територіальні органи ДПС нижчого рівня) відповідно до такої структури ознаки, зокрема, згідно п. 5.7 науково-дослідні установи та вищі навчальні заклади III - IV рівнів акредитації, внесені до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, заповідники, музеї, музеї-заповідники (підпункт "б" пункту 157.1 статті 157 розділу III Кодексу ).

Пунктом 157.1 ст. 157 Податкового кодексу України визначено, що ця стаття застосовується до неприбуткових установ та організацій, зареєстрованих згідно з вимогами законодавства та внесених контролюючими органами в установленому порядку до Реєстру неприбуткових організацій та установ, які є:

а) органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, Національною академією наук України та створеними ними установами або організаціями, що утримуються за рахунок коштів відповідних бюджетів;

б) благодійними фондами і благодійними організаціями, створеними у порядку, визначеному законом для провадження благодійної діяльності; громадськими організаціями, створеними з метою надання реабілітаційних, фізкультурно-спортивних для інвалідів (дітей-інвалідів) та соціальних послуг, правової допомоги, провадження екологічної, оздоровчої, аматорської спортивної, культурної, просвітньої, освітньої та наукової діяльності, а також творчими спілками та політичними партіями, громадськими організаціями інвалідів, спілками громадських організацій інвалідів та їх місцевими осередками, створеними згідно із відповідним законом; науково-дослідними установами та вищими навчальними закладами III-IV рівнів акредитації, внесеними до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави; заповідниками, музеями та музеями-заповідниками;

в) кредитними спілками, пенсійними фондами, створеними в порядку, визначеному відповідними законами;

г) іншими, ніж визначені в підпункті "б" цього пункту, юридичними особами, діяльність яких не передбачає отримання прибутку згідно з нормами відповідних законів;

ґ) спілками, асоціаціями та іншими об'єднаннями юридичних осіб, створеними для представлення інтересів засновників (членів, учасників), що утримуються лише за рахунок внесків таких засновників (членів, учасників) та не провадять господарську діяльність, за винятком отримання пасивних доходів;

д) релігійними організаціями, зареєстрованими в порядку, передбаченому законом;

е) житлово-будівельними кооперативами та об'єднаннями співвласників багатоквартирного будинку;

є) професійними спілками, їх об'єднаннями та організаціями профспілок, утвореними в порядку, визначеному законом;

ж) організаціями роботодавців та їх об'єднаннями, утвореними в порядку, визначеному законом;

з) садівничими та гаражними кооперативами або товариствами, створеними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 157.3 ст. 157 Податкового кодексу України від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, визначених у підпункті "б" пункту 157.1 цієї статті, отримані у вигляді:

коштів або майна, які надходять безоплатно або у вигляді безповоротної фінансової допомоги чи добровільних пожертвувань;

пасивних доходів;

коштів або майна, які надходять таким неприбутковим організаціям від ведення їх основної діяльності, з урахуванням положень пункту 157.13 цієї статті;

дотацій або субсидій, отриманих із державного або місцевого бюджетів, державних цільових фондів або в межах технічної чи благодійної, у тому числі гуманітарної, допомоги, крім дотацій на регулювання цін на платні послуги, які надаються таким неприбутковим організаціям або через них їх одержувачам згідно із законодавством з метою зниження рівня таких цін.

За змістом п. 157.15 ст. 157 Податкового кодексу України під терміном "основна діяльність" для цілей цього підпункту слід розуміти діяльність неприбуткових організацій, яка визначена для них як основна законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації, у тому числі з надання реабілітаційних та фізкультурно-спортивних послуг для інвалідів (дітей-інвалідів), благодійної допомоги, просвітніх, культурних, наукових, освітніх, соціальних та інших подібних послуг для суспільного споживання, зі створення систем соціального самозабезпечення громадян (недержавні пенсійні фонди та інші подібні організації).

До основної діяльності також включається продаж неприбутковою організацією товарів, виконання робіт, надання послуг, які пропагують принципи та ідеї, для захисту яких було створено таку неприбуткову організацію, та які є тісно пов'язаними з її основною діяльністю, якщо ціна таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг є нижчою від звичайної або якщо така ціна регулюється державою.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що неприбутковими організаціями є організації, основною метою діяльності яких є не одержання прибутку, а провадження благодійної діяльності та меценатства і іншої діяльності, передбаченої законодавством, та статутні документи такої організації повинні містити вичерпний перелік видів їх діяльності, які не передбачають одержання прибутку.

Таким чином, в статутних документах неприбуткової організації при визначенні мети її створення має бути чітко зазначено про те, що основною метою її діяльності є не одержання прибутку, а провадження благодійної діяльності, меценатства та іншої діяльності, передбаченої законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи у суді ПрАТ «ПВНЗ «ЗІЕІТ» діє на підставі Статуту (нова редакція), затвердженого рішенням Загальних зборів, оформленим протоколом № 1/14 від 30.04.2014, із відповідними змінами внесеними до установчих документів, зареєстрованими 03.12.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Проте, на час винесення оскаржуваного рішення відповідача №72 від 04.11.2014 про відмову у внесенні установи (організації) до Реєстру неприбуткових установ та організацій діяла попередня редакція Статуту позивача, положеннями якої було передбачено, а саме:

пп.1.5.9 «випускати цінні папери» п. 1.5 Правовий статус Інституту;

пп.1.5.11 «Інститут самостійно планує основні напрямки своєї діяльності та визначає перспективи розвитку виходячи з попиту на товари, роботи, послуги Інституту з урахуванням забезпечення самоокупності та прибуткової діяльності»;

пп.1.5.12 «Інститут реалізує свої послуги по цінах і тарифах, які встановлюються згідно з чинним законодавством»;

пп.4.1.1 «отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації Інституту частини його майна аьо вартості» п.1 Права акціонерів власників простих акцій;

пп.5.1.4 «Інститут має право продавати, передавати безкоштовно, обмінювати, ліквідувати та списувати з балансу майно, майнові та немайнові права, що належать Інституту на праві власності, передавати в оренду та інше користування на умовах майнового найму фізичним і юридичним особам засобами виробництва і інші матеріальні цінності, використовувати і відчужувати іх іншими документами Інституту» Майно інституту 5.1;

пп.9.1.1 «Прибуток Інституту утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці».

Разом з тим, п. 157.15 ст. 157 Податкового кодексу України встановлено, що статутні документи неприбуткових організацій повинні містити вичерпний перелік видів їх діяльності, які не передбачають одержання прибутку згідно з нормами законів, що регулюють їх діяльність.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Аналізуючи наведені положення редакції Статуту ПрАТ «ПВНЗ «ЗІЕІТ», суд приходить до висновку про невідповідність його окремих положень вимогам ст. 157 Податкового кодексу України. Частково вказані положення збережені й у новій редакції Статуту товариства.

Крім того, пп.9.1.2 Статуту передбачено, що «Чистий прибуток, одержаний після здійснення зазначених розрахунків, залишається у повному розпорядженні Інституту, яке відповідно до Статуту на власний розсуд та у своїх інтересах і інтересах акціонерів визначає напрямки його використання, як-то розширення виробництва, виплата дивідендів (частини прибутку) та інше».

При цьому, відповідно до п. 157.10 ст. 157 Податкового кодексу України доходи або майно неприбуткових організацій, за винятком неприбуткових організацій, визначених у підпунктах "а" і "в" пункту 157.1 цієї статті, не підлягають розподілу між їх засновниками, учасниками або членами та не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого засновника, учасника або члена такої неприбуткової організації, її посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи).

Наведені положення Статуту позивача, на переконання суду, є несумісними з наведеними в ст. 157 Податкового кодексу України ознаками неприбуткової організації, а тому позовні вимоги в частині скасування рішення відповідача №72 від 04.11.2014 про відмову у внесенні установи (організації) до Реєстру неприбуткових установ та організацій є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд вважає, що права позивача не є порушеними та в разі внесення відповідних змін до установчих документів, позивач не обмежений в праві звернутися із заявою про його включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій у порядку, визначеному чинним законодавством.

Оскільки вимоги про відповідача внести ПрАТ «ПВНЗ «ЗІЕІТ» в Реєстр неприбуткових установ та організацій з 01.07.2014, тобто з дати звернення позивача із відповідною заявою до контролюючого органу, є похідними позовними вимогами від скасування рішення, при прийнятті якого відповідачем не було допущено порушень прав, свобод та інтересів позивача, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволені позову в цій частині також.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак