Справа № 805/923/15-а
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року справа №805/923/15-а

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Васильєвої І.А.

ОСОБА_2

при секретарі

судового засідання ОСОБА_3

за участю представника:

від позивача: ОСОБА_4, довір. №320 від 18.12.2014р.

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Державної

фіскальної служби Центральний офіс з

обслуговування великих платників

на постанову Донецького окружного адміністративного суду

від 28 квітня 2015 року

по адміністративній справі № 805/923/15-а (суддя Галатіна О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«ДТЕК Східенерго»

до Міжрегіонального головного управління Державної

фіскальної служби Центральний офіс з

обслуговування великих платників

про визнання протиправним та скасування податкового

повідомлення-рішення від 18 грудня 2014 року

№, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (надалі позивач, товариство, підприємство) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби Центральний офіс з обслуговування великих платників (надалі відповідач, фіскальний орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 грудня 2014 року № (том 1, арк. справи 4-13).

Постановою суду першої інстанції від 28 квітня 2015 року позовні вимоги задоволені, визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення рішення Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби Центральний офіс з обслуговування великих платників від 18 грудня 2014 року за №, яким зменшено розмір бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2014 року на загальну суму 70 708,50 грн., з яких основний платіж 47 139грн., штрафні (фінансові) санкції 23 569,50грн. (том 2, арк. справи 100-103).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з протиправності податкового повідомлення-рішення прийнятого фіскальним органом, яка полягає у тому, що платник податку не може бути позбавлений права на відшкодування податку на додану вартість у разі, коли його контрагент не виконав свого зобовязання щодо сплати податку.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, відповідач з посиланням на неповне з'ясування та не врахування всіх обставин справи, що мають значення для справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позивачу в задоволенні позовних вимог відмовити повністю (том 2, арк. справи 104-110).

Фіскальний орган доводить, що нормами пунктів 201.1, 201.4 - 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлений прямий взаємозв'язок між податковим кредитом з податку на додану вартість та податковими зобов'язаннями його контрагента, у разі недекларування податкових зобов'язань - відсутнє право на податковий кредит.

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (ідентифікаційний код юридичної особи 31831942) зареєстроване у якості юридичної особи 17 грудня 2001 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (том 1 арк. справи 47). Згідно довідки відповідача від 17 травня 2012 року № 20/10/18-314-4 позивач 19 грудня 2001 року взятий на облік як платник податків в Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку Державної податкової служби (том 1 арк. справи 48). Підприємство зареєстровано в якості платника податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість від 1 червня 2012 року за №200048316 (том 1 арк. справи 46).

Як платник податку на додану вартість позивача звітував до фіскального органу податковими деклараціями з податку на додану вартість за серпень - вересень 2014 року (том 1 арк. справи 79-121).

Фіскальним органом відповідно до пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку правомірності нарахування задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання і сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2014 року, за результатами якої складено акт від 19 листопада 2014 року за №1354/28-10-37-10/31831942 (далі акт перевірки, том 1, арк. справи 14-26).

Наведеним актом перевірки встановлені порушення пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200, підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит та суму відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту у серпні 2014 року, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 47 139 грн. та завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у вересні 2014 року в розмірі 47 139грн.

З урахуванням розгляду заперечень на акт перевірки від 3 грудня 2014 року №13/2056, висновки акту перевірки залишені без змін та фіскальним органом винесено спірне податкове повідомлення - рішення від 18 грудня 2014 року за № НОМЕР_1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 47139грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 23 569,50грн (том 1, арк. справи 20-28).

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, підприємством до Державної фіскальної служби України подано скаргу від 24 грудня 2014 року за №13/2161, яку залишено без задоволення рішенням про результати розгляду скарги від 19 лютого 2015 року.

Спірним питанням у даній справі є правомірність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 47139грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 23 569,50 грн., що регулюється нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету визначає стаття 200 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 200.1, якої сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню до Державного бюджету України визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В силу приписів пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

Виходячи з вимог наведених норм, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та підставою для нарахування податкового кредиту і податкового зобов'язання з податку на додану вартість є податкова накладна.

Суть податкового правопорушення за висновками фіскального органу полягає у тому, що позивачем сформований податковий кредит за взаємовідносинами з пятьма контрагентами, які не задекларували обєкт оподаткування та податкові зобовязання з податку на додану вартість у вересні 2014 року, а саме, з Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» на суму податку на додану вартість у розмірі 11228,68грн., Товариством з обмеженою відповідальністю «Луга -НКС» на суму податку на додану вартість у розмірі 16391,37грн., Товариством з обмеженою відповідальністю «Техно-електро» на суму податку на додану вартість у розмірі 13526,05грн., Товариством з обмеженою відповідальністю «Донбасенергомаш» на суму податку на додану вартість у розмірі 1739,2грн., Державним підприємством «Донецький обласний геодезичний центр» на суму податку на додану вартість у розмірі 4253,32грн.

Обставини щодо факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами по отриманню послуг, постачанню товарів, складання та отримання податкових накладних та інших документів (квитків), включення їх до реєстру отриманих податкових накладних, включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, повна сплата зазначених сум формування на їх підставі податкового кредиту не є між сторонами спірними, підтверджені дослідженнями акту перевірки, долученими до матеріалів справи документами, повно встановлені судом першої інстанції у постанові, що є предметом апеляційного перегляду не є спірними між сторонами (том 1 арк. справи 79-221, том 2 арк. справи 9-96).

Пунктом 20.1.4 Податкового кодексу України передбачено право контролюючого органу проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків. Пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбаченні випадки у яких контролюючий орган самостійно зокрема зменшує (збільшує) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством. Конкретний підпункт даного пункту (один із шести) податковим органом не зазначений. Податкові повідомлення - рішення, прийняті відповідачем як спосіб реалізації владних управлінських функцій приймається відповідно до статті 58 Податкового кодексу України.

Суму бюджетного відшкодування зменшено податковим органом з посиланням на положення пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України за положеннями якого право на віднесення до податкового кредиту пов'язане із наявністю податкової накладної.

До складу податкового кредиту включені позивачем також суми на підставі транспортних квитків відповідно до абзацу а підпункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України., порушення якої актом перевірки та спірним податковим повідомленням - рішенням не зазначено.

Позивачем, як платником податків також сформований податковий кредит за положеннями абзацу одинадцятого підпункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на підставі первинних документів, підтверджуючих факт постачання товарів та послуг для здійснення господарської діяльності, з дотриманням процедури передбаченої цим підпунктом, а саме поданням заяви та скарги до податкового органу. Надходження такої заяви та скарги, за положеннями абзацу дванадцятого пункту 201.10 є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Результати такої перевірки є належними доказами в розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини достовірності та повноти мають бути підтвердженні актом документальної перевірки відповідно до частини четвертої цієї статті. Під час апеляційного провадження з'ясовано, що документальна перевірка за ці періоди не проводилась.

Таким чином, пославшись на порушення норми фіскальний орган не довів факт її порушення позивачем, як платником податків.

Аналіз долучених до матеріалів справи первинних документів (податкових накладних, видаткових накладних, платіжних доручень), на підставі яких позивачем сформований податковий кредит доводить їх відповідність вимогам первинних документів, які містять відомості про господарську операцію позивача з його контрагентами та підтверджує її здійснення.

В матеріалах справи містяться акти приймання-передачі виконаних робіт, відомість виконаного обєму робіт, які підтверджують виконання робіт за відповідними договорами. Факт оприбуткування та використання придбаного за договором обладнання і устаткування підтверджується відповідними прибутковими ордерами, наявними у матеріалах справи. Факт установки придбаних приборів підтверджується актами, які містяться у матеріалах справи. Рух товарно-матеріальних цінностей підтверджується картками складського обліку матеріалів. Зазначене спростовує доводи апелянта про відсутність реальності господарських операцій за договорами.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що факт здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами підтверджено належними первинними документами, що свідчить про наявність права позивача на включення сум за цими господарським операціями до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Єдиним доводом завищення податкового кредиту та від'ємного значення за позицією апелянта є недекларування податкових зобов'язань контрагентами позивача. Зазначене твердження спростовується наявними у матеріалах справи податковими накладними та Реєстром виданих та отриманих податкових накладних, який підтверджує реєстрацію податкових накладних в реєстрі (том 1 арк. справи 134, 138, 142, 157, 167, 190, 196, 208, 206, 212-221).

Хибність висновків податкового органу пов'язана з тим, що в межах камеральної перевірки неможливо здійснити повний аналіз господарських операцій, формування та відображення податкового обліку позивача та його контрагентів.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність прийнятої судом першої інстанції постанови.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив постанову із дотриманням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 24, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року по справі №805/923/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року по справі №805/923/15-а - залишити без змін.

Ухвала постановлена та підписана 7 липня 2015 року.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 7 липня 2015 року. Повний текст ухвали складений та підписаний у нарадчій кімнаті 7 липня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Васильєва

ОСОБА_2