Справа № 813/3053/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року № 813/3053/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участі секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова до відкритого акціонерного товариства Український інститут автобусо-тролейбусобудування про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова до відкритого акціонерного товариства Український інститут автобусо-тролейбусобудування про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в розмірі 6268,92 грн. за період березня - травня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до п. п. «б-з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації, на яких набуто пільговий стаж, з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак, всупереч зазначеним вимогам відповідач не сплатив суму витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за оскаржуваний період в розмірі 6268,92 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві, просив такий задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, зазначивши при цьому, що колишнім працівникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 правомірно призначено пенсію на підставі пунктів б-з ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, однак не враховано, що під дію ч.2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування попадає тільки частка нарахування пільгової пенсії за частину набутого стажу з шкідливими і важкими умовами праці після 01.01.1992 року. Тобто вважає, що відшкодуванню підлягає лише частина від заявленої суми виплаченої пільгової пенсії, а саме пропорційно до набутої частини трудового стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці після 01.01.1992 року. Наголошує, що при оформленні пільгової пенсії з відшкодуванням витрат на її виплату та доставку Управлінням порушено законодавчо регламентований порядок, так як ніхто не вимагав гарантійного листа про перерахування коштів на рахунок пенсійного фонду. З наведених підстав вважає, що позов підлягає до задоволення в частині.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до наступного висновку.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначається положеннями Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 1 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з положеннями ст. 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема, передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Законом № 1058-IV порядок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій був врегульований Законом України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування від 26.06.1997 року №400/97-ВР, який визначає порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, відповідно до п. 1 ст. 1 якого, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є: суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, абз. 2 п. 1 ст. 4 Закону України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, платники збору сплачують до Пенсійного фонду України збір у порядку, визначеному законодавством України; на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору у таких розмірах: 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абз. 4 п. 1 ст. 2 цього Закону.

Абзацом 4 п. 1 ст. 2 даного Закону встановлено, що для платників цього збору, визначених пунктами 1 та 2 ст. 1 Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів б-з ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення до досягнення працівниками пенсійного віку.

Процедуру добровільної участі осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначено Інструкцією № 21-1.

Розділ 6 Інструкції № 21-1 визначає порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Відповідно до п. 6.1 Інструкції №21-1 відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV.

Відповідно до п. 6.4 Інструкції №21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з п. 6.7 Інструкції №21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Підсумовуючи вказане, підприємства та організації, на яких працівники вийшли на пенсію, призначену відповідно до ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення на пільгових умовах, з коштів призначених на оплату праці, зобовязані згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та п. 6.1. Інструкції № 21-1, відшкодувати органу Пенсійного Фонду плату, що покриває сто процентів витрат на оплату і доставку пільгових пенсій.

Розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду щорічно в повідомленнях про Розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій призначених відповідно до ст. 13 Закону (форма Розрахунку затверджена постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. №21-1) складених відповідно до п. 6.4 вищезазначеної Інструкції, надсилаються платникам до 20 січня поточного року, а протягом 10 днів повідомлення з новопризначених пенсій та повинні бути ними оплачені щомісячно до 25 числа.

Як встановлено судом, то за період роботи у відповідача, право на пільгову пенсію за списком № 2 набули ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується довідками про особливий характер роботи і умови праці для призначення пільгової пенсії.

Матеріалами справи стверджується, що відповідачу були вручені розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б-з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за березень-травень 2015 року.

Згідно розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, розрахунку заборгованості та картки особового рахунку, загальна заборгованість відповідача з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за період березень-травень 2015 року становить 6268,92 грн.

Докази сплати відповідачем вказаних сум у матеріалах справи відсутні.

Оскільки предметом спору є відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, то суд не засовує правомірність призначення пільгових пенсій ОСОБА_4, ОСОБА_3 та зарахування їхнього стажу роботи у відповідача, що дає право для призначення пільгової пенсії пропорційно до набутої частини трудового стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, так як це виходить за межі предмету дослідження у даній категорії справ.

З огляду на зазначене суд не приймає заперечення на позов.

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідачем не подано доказів в спростування вимог позивача щодо сплати заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за березень-травень 2015 року становить 6268,92 грн.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі є обґрунтованими та документально підтвердженими, тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України судові витрати у формі судового збору у даній справі з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства Український інститут автобусо-тролейбусобудування (79026, м. Львів, вул. Персенківка, 10, ) на користь Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова (79070, м. Львів, пр. Червоної Калини, 35, ) заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в розмірі 6268,92 грн (шість тисяч двісті шістдесят вісім грн. 92 коп.)

Судові витрати з відповідача не стягуються.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 07.07.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.