Справа № 814/1894/15
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

09.07.2015 р. № 814/1894/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В., секретар Науменко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомМиколаївського зонального відділу військової служби правопорядку, вул. Нікольська, 30,Миколаїв,54030

доВідділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області, вул. Адміральська, 27/1,Миколаїв,54001

проскасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Миколаївський зональний відділ військової служби правопорядку (далі по тексту позивач, Військова служба правопорядку), відповідно до уточнених позовних вимог, звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі відповідач, ДВС) про скасування постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду від 05.06.2015 р. та постанови про стягнення виконавчого збору від 05.06.2015 р.. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що державним виконавцем незаконно та передчасно винесено постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду та стягнення виконавчого збору, оскільки ним не перевірено добровільне виконання рішення боржником, яке було виконано ще 02.03.2015 р. (до відкриття виконавчого провадження), хоча строк для виконання встановлений до 03.06.2015р. Крім того, державним виконавцем направлено постанову про відкриття виконавчого провадження листом, який фактично отримано позивачем 04.06.2015р., тобто після закінчення строку на самостійне виконання.

Відповідач позов не визнав, зазначивши про правомірність оспорюваних рішень, оскільки позивачем вчасно не повідомлено ДВС про добровільне виконання рішення, строк для виконання якого визначений державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження до 03.06.2015р., не оспорюючи факт виконання рішення ще до відкриття виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень судам належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон), державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Кошти виконавчого провадження складаються з: 1) коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника; 2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 3) стягнутих з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій; 4) інших надходжень, що не суперечать законодавству. До витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Відповідно ч. 2 ст. 25 Закону, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вбачається з приписів п. 5 ст.12 Закону, сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Згідно ч.1 ст.28 Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

При розгляді справи встановлено, що 28.05.2015 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №814/4726/13а від 13.04.2015 р., щодо зобовязання Миколаївської зональної служби правопорядку внести зміни до особової справи ОСОБА_1 (ОСОБА_2О.) в частині підстав її звільнення з військової служби з пп. «е» п.85 Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України на пп. «а» п.85 вказаного Положення. В постанові про відкриття виконавчого провадження вказано строк самостійного виконання до 03.06.2015 р.

Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем направлено позивачу рекомендованим листом, яким був отриманий останнім лише 04.06.2015 р., про що свідчить реєстраційний вхідний індекс, дата резолюції щодо виконання документу, виконана безпосередньо на документі/, та журнал реєстрації вхідних документів.

08.06.2015 р. позивачем на адресу ДВС було направлено письмове повідомлення про повне виконання рішення суду ще 02.03.2015 р. з наданням копій документів. Так, наказом начальника Миколаївського зонального відділу правопорядку від 02.03.2015 р. №46 скасовано п.1 наказу від 01.07.2008 р. №128 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. «є» п.85 Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України, та змінено підставу звільнення на пп. «а» п.85 Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України.

05.06.2015 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанови про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 2040 грн. та постанову про накладення штрафу за невиконання виконавчого листа у розмірі 680 грн.

Аналіз встановлених в судовому засіданні фактичних даних вказує на те, що оспорювані постанови винесені державним виконавцем, по-перше, без врахування тієї обставини, що боржник не мав реальної можливості надати повідомлення про виконання рішення суду до 03.06.2015 р., оскільки був ознайомлений постановою про відкриття виконавчого провадження 04.06.2015 р., по-друге, державним виконавцем не перевірено своєчасність та взагалі факт виконання виконавчого листа позивачем, яким рішення суду фактично виконано ще до відкриття виконавчого провадження.

Вищенаведене вказує на передчасність оспорюваних постанов та відповідно їх незаконність в контексті встановлених обставин.

Згідно зі ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду законність та обґрунтованість прийнятих ним рішень.

Отже, аналіз встановлених в судовому засіданні обставин вказує на те, що відповідач - субєкт владних повноважень при прийнятті оспорюваних постанов діяв без врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 11, 70, 71, 86, 159-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про накладення штрафу (ВП№47686280).

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про стягнення виконавчого збору (ВП№47686280).

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.В.Желєзний