Справа № 395/91/15-а(2-а/395/2/2015)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"17" червня 2015 р.справа № 395/91/15-а 2-а/395/2/2015

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2015 року у справі № 395/91/15-a(2-а/395/2/2015) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тишківської сільської ради про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Тишківської сільської ради (далі відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплат по день фактичного розрахунку та коштів за затримку видачі трудової книжки, всього у розмірі 164 958грн.25 коп..

Позов обґрунтовано тим, що 15.09.2011року позивачка звільнена з посади інспектора по роботі з неповнолітніми дітьми Тишківської сільської ради у звязку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування. При звільненні їй не була виплачена заробітна плата один фактично відпрацьований робочій день у сумі 65 грн. 33коп., яка підлягає стягненню у судовому порядку. З посиланням на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України вважає що їй також належить виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 82 446грн. 46коп. Крім того, за затримку видачі їй трудової книжки підлягають стягненню з відповідача кошти у сумі 82 446 грн. 46коп. відповідно до вимог ст.. 235 КЗпП України.

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі вимог ст. 100 КАС України та відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 109 КАС України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та направити справу для продовження розгляду.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, залишаючи позовну заяву без розгляду, суд вказав на пропуск позивачкою без поважних причин строку звернення до адміністративного суду, встановленого статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виходячи з положень частин першої і третьої статті 99 КАС України, строки звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод чи інтересів встановлюються цим Кодексом та іншими законами.

Частиною третьою статті 99 КАС України передбачено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Водночас, згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає строки звернення до суду за вирішенням трудового спору, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 р. № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З огляду на викладене, звернення до суду позивача, який перебував на публічній службі, з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати не обмежується будь-яким строком.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Також колегія суддів не погоджується і з висновками суду, викладеними в цій же оскарженій ухвалі, щодо того, що позовні вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на що, суд відмовив у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 109 КАС України.

Як вже зазначалося вище, позивачка була державним службовцем та займала посаду інспектора по роботі з неповнолітніми дітьми Тишківської сільської ради, з якої її звільнено у звязку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

В п.15 ч.1 ст.3 КАС України наведено поняття публічної служби це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Вимоги позивачки стосуються дотримання відповідачем порядку проведення розрахунку при звільненні із публічної служби, проведенні належних виплат при звільненні. З огляду на що, позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів приходить висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, що тягне за собою її скасування, а справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 197, п.3 ч.1 ст. 199, ст.ст. 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2015 року у справі № 395/91/15-a(2-а/395/2/2015) скасувати.

Справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає провадженню по справі.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак