Справа № 2а-5061/09/0870
Суддя: Каракуша Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2010-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2010 року Справа № 2а-5061/09/0870

12 год. 15 хв.

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Каракуша С.М.

при секретарі Гончаренко А.І.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5, ОСОБА_6

прокурора Шульги О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_7

до: Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі

м.Запоріжжя

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича

компанія «Сандра Голд»

за участю прокуратури Запорізької області

про: визнання нечинними та скасування податкових повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 подано адміністративний позов до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевського району м. Запоріжжя про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 09.04.2009, яким позивачу визначені податкові зобовязання з податку з доходів фізичних осіб-субєктів підприємницької діяльності у розмірі 78303 грн. 58 грн., № /0 від 09.04.2009, яким визначені податкові зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 15991472 грн. (за основним платежем 7995736 грн. та штрафними санкціями 7995736 грн.), № /1 від 15.06.2009, яким визначені податкові зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 11980059 грн. (за основним платежем 7986706 грн. та штрафними санкціями 3993353 грн.), № /2 від 28.08.2009, яким визначені податкові зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 52248 грн. (за основним платежем у розмірі 31092 грн. та штрафними санкціями у розмірі 21156 грн.), № /2 від 28.08.2009, яким визначені податкові зобовязання з податку з доходів фізичних осіб-субєктів підприємницької діяльності у розмірі 25172 грн. 52 коп., посилаючись на їх протиправність. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час перевірки, яка проведена відносно неї, та на підставі висновків якої прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідачем невірно визначено розмір виручки внаслідок реалізації позивачем товарів в межах укладених між ним та ТОВ «Сандра Голд» договорів консигнації, оскільки, на думку позивача, виручкою є лише отримана винагорода за договорами консигнації, яка є меншою ніж 500000 грн. за рік, і тому позивач не порушила вимогу Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» і вона не є платником податку на додану вартість. Із зазначених обставин вважає прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними та спросить їх скасувати.

Відповідачем подані заперечення, відповідно до яких відповідач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті на законних підставах, внаслідок виявлених в ході перевірки допущених позивачем порушень податкового законодавства, підстав для їх скасування не вбачає та просить у задоволенні позову відмовити.

За клопотанням представників позивача судом до участі у справі як третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ТОВ «ТВК «Сандра Голд».

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити та дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Також зазначили, що внаслідок реалізації позивачем товарів в межах укладених між ним та ТОВ «Сандра Голд» договорів консигнації, ТОВ «Сандра Голд» нараховувало та сплачувало до бюджету податок на додану вартість з даних операцій, тому у випадку нарахування ОСОБА_7 податкового зобовязання з податку на додану вартість, відбудеться подвійне оподаткування, що суперечить принципам системи оподаткування.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, визначених у запереченнях.

Представники третьої особи просили позов задовольнити і пояснили, що внаслідок реалізації позивачем товарів в межах укладених між нею та третьої особою договорів консигнації, ТОВ «ТВК «Сандра Голд» сплачувало податок на додану вартість, у звязку з чим вважає рішення Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій неправомірними, оскільки це призводить до подвійного оподаткування.

Вислухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя на підставі направлень на проведення перевірки № 138 від 02.03.2009, № 173 від 10.03.2008, була проведена планова виїзна перевірка фізичної особи підприємця ОСОБА_7 з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства за період з 01.01.2006р. по 31.12.2008р., за результатами якої був складений акт перевірки №21/17/2-221/НОМЕР_1 від 26.03.2009.

Перевіркою встановлено порушення вимог ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998р. №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», ст. 19 Закону України від 22.05.2003р. №889-ІV «Про податок з доходів фізичних осіб» зі змінами та доповненнями, п. п. «б» п.п.4.1.4. п.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. №2181-ІІІ, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 78 303 грн. 58 коп., вимог п.п.2.3.1. п.2.3. ст.2, п.4.1 ст.4, п.9.3., п.9.4 ст. 9 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 7 995 736 грн. 00 коп.

За результатами перевірки ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя прийняті наступні податкові повідомлення рішення: податкове повідомлення рішення з податку з доходів фізичних осіб від 09.04.2009 № /0 на суму 78 303 грн. 58 коп., та податкове повідомлення рішення з податку на додану вартість № /0 від 09.04.2009 на суму 15 991 472 грн. 00 коп. (основний платіж у сумі 7 995 736 грн. 00 грн., штрафні (фінансові) санкції у сумі 7 995 736 грн. 00 коп.).

Рішенням ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя від 12.06.2009 №11999/10/25-27, прийнятим за наслідком розгляду первинної скарги, податкове повідомлення рішення від 09.04.2009 №/0 на суму 78 303 грн. 58 коп., яким позивачу визначений податок з доходів фізичних осіб залишено без змін та скасовано податкове повідомлення рішення №/0 від 09.04.2009 на суму 9 030 грн. 00 коп. в частині нарахування податкового зобовязання по податку на додану вартість на суму 4 002 383 грн. 00 коп. в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість. За результатами розгляду первісної скарги ПП ОСОБА_7, ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя прийняті податкове повідомлення рішення з податку з доходів фізичних осіб від 15.06.2009 №/1 на суму 78 303 грн. 58 коп.,

податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість від 15.06.2009 № /1 на суму 11 980 059 грн. 00 грн. (основний платіж у сумі 7 986 706 грн. 00 коп., штрафні (фінансові) санкції у сумі 3 993 353 грн. 00 коп.).

На підставі рішення ДПА У Запорізькій області № 354/14/25-020 від 03.08.2009, ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя була проведена позапланова перевірка з питань дотримання ФОП ОСОБА_7 вимог законодавства про податок з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість за період з 01.01.2006 по 31.12.2008, за результатами якої складено акт № 50/17/2-221/НОМЕР_1 від 14.08.2009.

Рішенням ДПА у Запорізькій області від 20.08.2009, прийнятим за розглядом скарг, залишено без змін податкове повідомлення рішення з податку з доходів фізичних осіб від 09.04.2009 № /0 на суму 78 303 грн. 58 коп., залишено без змін податкове повідомлення рішення з податку на додану вартість від 15.06.2009 № /1 на суму 11 980 059 грн. 00 коп. (основний платіж у сумі 7 986 706 грн. 00 коп., штрафні (фінансові) санкції у сумі 3 993 353 грн. 00 коп.), а також збільшено суму податкових зобовязань по податку з доходів фізичних осіб на суму 25 172 грн. 52 коп., та суму податкових зобовязань по податку на додану вартість на 31 092 грн. 00 коп.

ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя прийняті податкове повідомлення рішення з податку з доходів фізичних осіб від 28.08.2009 №/2 на суму 78 303 грн. 58 коп., податкове повідомлення рішення з податку на додану вартість від 28.08.2009 №000611702/2 на суму 11 980 059 грн. 00 коп. (основний платіж у сумі 7 986 706 грн. 00 коп., штрафні (фінансові) санкції у сумі 3 993 353 грн. 00 коп.), податкове повідомлення рішення з податку на додану вартість від 28.08.2009 №/2 на суму 52 248 грн. 00 коп. (основний платіж у сумі 31 092 грн. 00 коп., штрафні (фінансові) санкції у сумі 21 156 грн. 00 коп.), податкове повідомлення рішення з податку з доходів фізичних осіб від 28.08.2009 № /2 на суму 25 172 грн. 52 коп.

Не погоджуючись із даними податковим повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_8ОСОБА_7 звернулася до суду.

Як встановлено в ході перевірки та досліджено в судовому засіданні, ФОП ОСОБА_7 відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 (далі Указ), здійснювала підприємницьку діяльність шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку за ставкою 200 грн. 00 коп. на здійснення діяльності у сфері оптової торгівлі будівельними матеріалами за договором консигнації з «ТВК «Сандра Голд».

Згідно з актом перевірки № 50/17/2-221/НОМЕР_1 від 14.08.2009, ФОП ОСОБА_7 в порушення пункту 1 Указу було перевищено граничний обсяг виручки від реалізації продукції на підставі договору консигнації у 2005-2008 рр., що призвело до переведення позивача на загальну систему оподаткування, обліку та звітності з 2006 року. Перевіркою встановлено, що підприємець на протязі 2006-2008рр. отримала виручку у розмірі 48 505 559 грн. 22 коп. згідно з даними книги обліку доходів та витрат, виписок банку та акту звірки взаєморозрахунків по виплаті комісійної винагороди між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «ТВК «Сандра Голд».

За І квартал 2006р. ФОП ОСОБА_7 отримала виручку від реалізації товарів (робіт, послуг) у розмірі 585 339 грн. 00 коп., що на 568 139 грн. 00 грн. більше, ніж визначено підприємцем самостійно у звіті за I квартал 2006 року.

Розбіжність виникла у зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_7 при реалізації комісійного товару включала до загального обсягу виручки не весь отриманий обсяг виручки, а лише суму винагороди за реалізацію даного товару.

Представником позивача у судовому засіданні підтверджений факт надходження зазначених коштів у відповідні періоди на його розрахунковий рахунок. Проте, позивач вважає, що оскільки дані кошти надходили до нього в рамках виконання договору консигнації, їх не можна вважати виручкою. На думку позивача, виручкою є лише комісійна винагорода за зазначеними договорами, яка становить: у 2006 році 114777 грн., у 2007 році 499845грн., у 2008 році 335393 грн. 15 коп.

Зазначене твердження позивача суд вважає необґрунтованим виходячи з наступного.

Судом встановлено, що договори консигнації від 01.01.2004 та від 10.04.2006, укладені між позивачем та ТОВ «ТВК «Сандра Голд», за істотними умовами відповідають визначенню договору комісії, що регулюється главою 69 ЦК України.

Відповідно до абзацу 5 ст. 1 Указу, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно з ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Тобто, комісіонер діє від свого імені, а отже, приймає на себе всі права та обовязки за договорами, що укладаються з третіми особами, та несе за них відповідальність.

Пунктом 1 ст. 1013 ЦК України встановлено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату у розмірі і в порядку, встановленому у договорі комісії.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що продаж товарів будь які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Із наведеного визначення договору купівлі-продажу вбачається, що продавцем товару є саме та особа, яка передає його у власність покупця, не обовязково власник цього товару, а покупець, згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, зобовязаний сплатити повну ціну переданого товару саме продавцеві.

Підпунктами 1.1 1.2 договорів консигнації від 01.01.2004 та 10.04.2006 встановлено, що консигнант надає консигнатору для продажу на умовах договору консигнації товар, у кількості та номенклатурі згідно заявки консигнатора, за цінами згідно накладної, що додається, а консигнатор реалізує товар від свого імені, але за рахунок консигнанта.

Таким чином, передача товару покупцям за договорами купівлі-продажу, які укладались позивачем, як комісіонером, в рамках договорів консигнації від 01.01.2004 та від 10.04.2006, здійснювалась саме позивачем, отже оплата товару покупцями здійснювалась на розрахунковий рахунок позивача і відповідно до положень ст. 1 Указу, ці кошти є його виручкою.

В обґрунтування неправомірності включення відповідачем до виручки позивача сум, що фактично надійшли на його рахунок, позивач посилається на пункт 7.9 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94, де зазначено що кошти, залучені платником податку на підставі договору комісії та інших цивільно-правових договорів, що не передбачають передачі права власності на такі кошти, не включаються до валового доходу і не підлягають оподаткуванню.

Надаючи оцінку даному обґрунтуванню позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 3 Указу, субєкт підприємницької діяльності юридична особа, який перейшов на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, самостійно обирає одну з наступних ставок єдиного податку: 6 відсотків суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) без урахування акцизного збору у разі сплати податку на додану вартість згідно із Законом України «Про податок на додану вартість» або 10 відсотків суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), за винятком акцизного збору, у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Відповідно до абзацу 2 ст. 2 Указу ставка єдиного податку для субєктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

Ставки податку та обсяг сум єдиного податку для юридичних осіб, на відміну від фізичних осіб підприємців, прямо залежать саме від суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) та ставок податку. Ставки єдиного податку для фізичних осіб підприємців є фіксованими і не залежать від розміру виручки фізичної особи платника єдиного податку.

За правилами ст. 1 Указу спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень

Тому річний обсяг виручки підприємця, що не повинен перевищувати 500 тис. грн., є лише критерієм визначення можливості фізичної особи підприємця перебувати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, на відміну від юридичних осіб, в яких обсяг виручки являється обєктом оподаткування.

З цих же підстав суд не приймає до уваги посилання представника позивача на лист ДПА України від 24.12.2009 № 28729/7/15-0117 «Про надання роз'яснення щодо оподаткування у юридичних осіб єдиним податком транзитних коштів», оскільки даний лист стосується субєктів малого підприємництва юридичних осіб, які здійснюють свою діяльність на підставі договорів комісії та інших цивільно правових договорів, про що і зазначено у даному листі.

Отже, сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності платником єдиного податку готівкою за реалізований товар та за здійснення операцій по наданню послуг за договором комісії, яка включає в себе і суму винагороди, є виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, оскільки комісіонер (фізична особа - платник єдиного податку) здійснює саме продаж (реалізацію) товару покупцеві, тому сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності - платником єдиного податку на розрахунковий рахунок за здійснення операції із продажу комісійного товару, що містить у собі й суму винагороди, вважається виторгом від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і, з огляду на положення Указу, не повинна перевищувати протягом календарного року 500 тис. грн.

Абзацом 1 ст. 5 Указу встановлено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Як вбачається із матеріалів справи, обсяг виручки позивача перевищив 500 тис. грн. у I кварталі 2006 року, а тому позивач повинен був перейти на загальну систему оподаткування обліку та звітності з ІІ кварталу 2006 року.

З цих підстав суд вважає, що відповідачем було правомірно проведено нарахування податку з доходів фізичних осіб позивачу починаючи з ІІ кварталу 2006 року.

Підпунктом 3.1.1. акту № 50/17/2-221/НОМЕР_1 від 14.08.2009 встановлено, що в порушення ст.1 Указу сума перевищення законодавчо встановленого рівня (500 000 грн.) склала 85 339 грн. 00 грн.

Підпунктом 9.12.2, п.9.12 ст.9 Закону України від 22.05.2003 № 889 «Про податок з доходів фізичних осіб», встановлено, що якщо фізична особа субєкт підприємницької діяльності отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту (одержаними не за правилами , встановленими спеціальним законодавством з цих питань), то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом.

За 2006 - 2008 ФОП ОСОБА_7 не надавала декларації про доходи, чим порушила вимоги п.14.4 ст.14 р. ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992, ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889-ІV від 22.05.2003, п. «б» пп.4.1.4 п.4.1.4 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року.

Відповідно до п.п. 5.2.1 договорів між ТОВ «ТВК «Сандра Голд» та ФОП ОСОБА_7, сума комісійної винагороди визначається у відсотках від 0,01% до 10% в залежності від обсягу продаж по домовленості сторін.

Перевіркою правильності визначення валового доходу (виручки у грошовій та натуральній формі) встановлено заниження суми валового доходу за період з 01.01.2006 по 31.12.2008 всього у сумі 791679 грн. 29 коп. (без ПДВ). Валовий доход був сформований на підставі даних книги обліку доходів та витрат, виписок банку та акту звірки взаєморозрахунків по виплаті комісійної винагороди між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «ТВК «Сандра Голд».

Суми валового доходу визначені перевіркою без врахування ПДВ згідно з вимогами додатку № 7 Інструкції «Про прибутковий податок з громадян», затвердженої наказом ГДПІ України від 21.04.1993 № 12 та зареєстрованої у Міністерстві Юстиції України 09.06.1993 за № 64, якими передбачена необхідність визначення сум сукупного валового доходу та витрат без урахування ПДВ, який входить до ціни придбання та продажу товарів (робіт, послуг).

Позивачем не було додержано вимог законодавства, перехід до загальної системи оподаткування не здійснено, а отже податковим органом було проведено розрахунок податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за 2006 - 2008 р.р. з урахуванням отриманих доходів та понесених витрат, за звітні періоди.

Враховуючи зазначене та вимоги чинного законодавства, за результатами перевірки, з урахуванням ст.7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, у розмірі 103476 грн. 10 коп.

Отже, висновок акту перевірки щодо донарахованого податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 103476 грн. 10 коп. відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з п.4.1 ст. 4 Закону від 03.04.97р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - ОСОБА_5 №168), база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Відповідно до п.4.7 ст. 4 Закону № 168, у випадках коли платник податку здійснює підприємницьку діяльність з поставки вживаних товарів (комісійну торгівлю), що придбані в осіб, не зареєстрованих платниками податку, базою оподаткування є комісійна винагорода такого платника податку. Правила комісійної торгівлі та визначення комісійної винагороди встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У випадках коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього Закону, а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів. При цьому датою збільшення податкових зобов'язань комітента є дата отримання коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

Підпунктом 7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону №168 визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Статтею 2 Закону №168 визначено платників податку на додану вартість.

Підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону №168 визначені особи, які підлягають обов'язковій реєстрації як платники податку, а саме, коли сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000грн. (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до п.9.4 ст.9 Закону №168, якщо обсяг оподатковуваних операцій протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більш ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним періодом.

Згідно банківських виписок та книги обліку доходів та витрат у період з 01.01.06 по 31.12.08 позивачу надійшло на рахунок та отримано готівкою, як сплата операцій на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків, крім імпорту товарів 48505559 грн. 22 коп. (в т.ч. ПДВ 8084259 грн. 87 коп.)

В ході проведення перевірки встановлено, що згідно з банківськими виписками та книгою обліку доходів та витрат у період з 01.01.2006 по 28.02.2006 ФОП ОСОБА_7 надійшло грошових коштів від реалізації товару на суму 442769 грн. 00 коп. (з ПДВ).

Таким чином, ФОП ОСОБА_7 повинна була надіслати податковому органу заяву про реєстрацію платника на додану вартість протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким податковим звітним періодом, а саме до 20.03.2006 включно.

В порушення вимог Закону №168 ПП ОСОБА_7 не зареєструвалась як платник ПДВ. Декларації з податку на додану вартість до податкового органу не надавала.

Відповідно до п.9.4 ст.9 Закону №168, особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Враховуючи зазначене, висновок акту перевірки щодо донарахованого податку на додану вартість в сумі 8017798 грн. та штрафних санкцій з податку на додану вартість в сумі - 4014 509 грн. відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд вважає необґрунтованими посилання представників позивача та третіх осіб про не завдання шкоди бюджету внаслідок сплати ТОВ «ТВК «Сандра Голд» податку на додану вартість та подвійне оподаткування як на підставу протиправності прийнятих рішень щодо визначення податкових зобовязань з податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій з наступних підстав.

Обовязок реєстрації позивача як платника податку на додану вартість у разі, коли сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000грн. (без урахування податку на додану вартість), передбачений підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 та п.9.4 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість».

При цьому, сам факт сплати податку на додану вартість ТОВ «ТВК «Сандра Голд» за реалізовані позивачем у межах укладених договорів консигнації товари, що не оспорюється сторонами, не звільняє ФОП, яка здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), від імені та за дорученням іншої особи (комітента) без передання права власності на такі товари, від визначення власних податкових зобов'язань з подальшим збільшенням суми податкового кредиту у разі перерахування коштів на користь комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, суд вважає позицію позивача помилковою та приходить до висновку, що позивачем порушено вимоги чинного податкового законодавства України, а отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені законно та є обґрунтованими, відповідач при їх винесенні діяв у межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства України, у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 94, 160, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова , якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а у разі складання постанови в повному обсязі з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Якщо постанову проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М. Каракуша

Постанову виготовлено ту повному обсязі 2 березня 2010 року