Справа № 820/5302/15
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 червня 2015 р. № 820/5302/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Кікоян Г.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Комунального закладу "Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9" Харківської обласної ради
про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Комунального закладу "Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9" Харківської обласної ради (далі по тексту відповідач, комунальний заклад), в якому просив суд: визнати неправомірними дії Комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна

школа-інтернат І-Ш ступенів № 9» Харківської обласної ради, що виявились у незаконній

відмові в наданні інформації на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації № 245/15 від 27.04.2015 р. та зобов'язати Комунальний заклад «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат I-III ступенів № 9» Харківської обласної ради надати ОСОБА_1 інформацію, що запитувалася ним в інформаційному запиті № 245/15 від 27.04.2015р., а саме: копію договору разом зі специфікаціями, на підставі якого здійснюється постачання сиру сичужного, кисломолочного сиру до Комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-Ш ступенів № 9» Харківської обласної ради з 01 квітня 2015 р.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він не згоден із діями відповідача щодо відмови в наданні публічної інформації, оскільки вважає, що його запит стосувався інформації про використання бюджетних коштів під час закупівлі продуктів харчування для потреб відповідача, а відтак дана інформація є публічною, і знаходиться у володінні відповідача.

Зазначає, що інформація, надання якої вимагалося в запиті, не належить до категорії інформації з обмеженим доступом, як про те вказано у відповіді відповідача, оскільки відомості про витрати, що здійснюються за рахунок коштів державного бюджету є інформацією про розпорядження бюджетними коштами. Дана інформація не може бути обмежена в доступі згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації», тобто не є інформацією з обмеженим доступом. Доступ до такої інформації санкціонований законом і не потребує згоди особи.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог оскільки вважає, що запитувані позивачем господарські договори не є публічною інформацією, а комунальний заклад субєктом владних повноважень, крім того, вказує, що у зазначених договорах міститься інформація з обмеженим доступом - про фізичних осіб (ідентифікаційний номер, адреса місця реєстрації, телефони тощо) та юридичних осіб, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив повністю відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у письмових запереченнях.

Заслухавши сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9» Харківської обласної ради з інформаційним запитом № 245/15 від 27.04.2015р. про надання публічної інформації.

У зазначеному запиті позивач просив комунальний заклад надати позивачу публічну інформацію щодо використання бюджетних коштів під час закупівлі продуктів харчування, а саме: копію договору разом зі специфікаціями, на підставі якого здійснюється постачання сиру сичужного, кисломолочного сиру до закладу з 01 квітня 2015 р.

Листом комунального закладу від 30.04.2015 р. № 342 на інформаційний запит позивача надано відповідь, в якому зазначено, що Школа-інтернат не є суб'єктом владних повноважень та не виконує владних управлінських функцій, а тому інформація (договори та додатки) є результатом діяльності Школи-інтернату не як суб'єкта владних повноважень, а як учасника господарських правовідносин та не вважається публічною.

Крім того, як вказано у відповіді, у договорі міститься інформація з обмеженим доступом про фізичних осіб (ідентифікаційний номер, адреса місця реєстрації, телефони тощо) та юридичних осіб. В той же час, збирання, зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації про особу, без попередньої згоди цієї особи, має ознаки неправомірного втручання її в особисте життя. Також специфікація чи інший додаток до договору не містить жодної інформації про використання (розпорядження) бюджетних коштів, тому не підпадають під дію Закону України «Про доступ до публічної інформації». Виходячи з вищевикладеного запит на публічну інформацію не може бути прийнятий Школою-інтернатом до виконання.

Позивач вважає таку відповідь на інформаційний запит незаконною, такою, що порушує норми Закону України Про доступ до публічної інформації. Зазначає, що відповідач не надав публічну, відкриту інформацію на запит позивача, чим фактично, обмежив доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами , що є порушенням гарантій права на доступ до публічної інформації, передбачених преамбулою та ст. 3 Закону України Про доступ до публічної інформації, а саме обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про інформацію" передбачено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про інформацію" основними видами інформаційної діяльності є одержання, використання, поширення та зберігання інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України "Про інформацію" конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року N 2939-VI, із наступними змінами і доповненнями (далі - Закон України 2939).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України, з урахуванням положень ст. 1 Закону України Про інформацію, публічна інформація визначається як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Частиною першою ст. 6 Закону N 2939 визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до ч. 5 цієї статті не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 6 вказаного Закону обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідно ст. 7 Закону N 2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частиною 1 п. 2 ст. 13 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Таким чином, згідно із вказаними положеннями Закону публічна інформація може створюватися та знаходитися у володіння не лише у субєктів владних повноважень, а й у інших розпорядників публічної інформації, які не є субєктами власних повноважень.

Судом під час розгляду справи та при виконанні вимог ст. 11 КАСУ не встановлено, а відповідачем не доведено фактів фінансується відповідача за інший ніж за рахунок державного або місцевого бюджету.

А тому, Комунальний заклад «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9» Харківської обласної ради є субєктом на який розповсюджується вимоги Закону України Про доступ до публічної інформації, він є розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів і повинен надавати таку інформацію.

Враховуючи те, що Комунальний заклад «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9» Харківської обласної ради є субєктом на який розповсюджується вимоги Закону України Про доступ до публічної інформації, він повинен був розглянути поданий інформаційний запит по суті.

Відповідно до статті 19 зазначеного Закону встановлено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. При цьому зазначено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні. Запити можуть надаватися в усній, письмовій, іншій (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Статтею 20 Закону України Про доступ до публічної інформації встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит про інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 2 ст. 22 Закону встановлено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Згідно ч. 3 вимог ст. 23 Закону України Про доступ до публічної інформації оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з матеріалів справи , інформаційний запит, який поданий ОСОБА_1, містив вимоги про надання копій документів про розпорядження бюджетними коштами, а саме: копію договору разом зі специфікаціями, на підставі якого здійснюється постачання сиру сичужного, кисломолочного сиру до Комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-Ш ступенів № 9» Харківської обласної ради з 01 квітня 2015 р.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що відповідачем інформаційний запит у відповідності до вимог Закону України Про доступ до публічної інформації не розглянутий по суті у відповідності до вимог Закону.

Щодо позовної вимог про зобовязання відповідача надати ОСОБА_1 інформацію, що запитувалася ним в інформаційному запиті задоволеною не підлягає, оскільки із системного аналізу положень ч. 1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади та ст. 8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій субєкта владних повноважень, а правовим мотивування спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права. При цьому, суд зауважує, що з приписів перелічених норм права вбачається неприпустимість підміни судом субєкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого субєкта.

Зі змісту рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи №R/80/2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за відповідними критеріями.

Тому, в даному випадку, питання про зобовязання відповідача надати інформацію та здійснювати її підбір, віднесено виключно до компетенції відповідача та не входить до компетенції суду, а тому зазначені позовні вимоги є такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Таким чином, враховуючи наведене та вимоги ч. 2 ст. 11 КАС України, суд дійшов висновку, що належним способом захистом порушених прав позивача у сфері публічно-правових відносин буде визнання незаконною відмови Комунального закладу "Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9" Харківської обласної ради в наданні інформації на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації № 245/15 від 27.04.2015 р. та зобовязання відповідача повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути запит ОСОБА_1 № 245/15 від 27.04.2015 р.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунального закладу "Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9" Харківської обласної ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Комунального закладу "Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9" Харківської обласної ради в наданні інформації на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації № 245/15 від 27.04.2015 р.

Зобовязати Комунальний заклад "Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9" Харківської обласної ради повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути запит ОСОБА_1 № 245/15 від 27.04.2015 р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.