Справа № 802/1385/15-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 червня 2015 р. Справа № 802/1385/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука К.О.,

за участі секретаря судового засідання Жупанової Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2. ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-В"

до: Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області Державної фіскальної служби України

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Бета-В» (надалі ТОВ «Бета-В», позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницький області (надалі ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №5 та № НОМЕР_1 від 23.04.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що підставою для винесення зазначених податкових повідомлень-рішень слугував акт перевірки від № 3/2-32-22-05/НОМЕР_2, в якому відповідач безпідставно зробив висновок про неправомірне застосування пільги зі сплати ввізного мита, вказавши, що сертифікати про походження товару, подані разом із митними деклараціями, не можуть бути визнані такими, що підтверджують країну походження ввезених товарів.

На переконання позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню у зв'язку із тим, що походження товару із Російської Федерації, заявленого до митного оформлення, підтверджується сертифікатами про походження товару, які в повній мірі відповідають вимогам національного законодавства в частині дотримання умов для звільнення від сплати ввізного мита під час імпорту товару.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові, додаткових письмових поясненнях, та просив їх задовольнити.

В поданих запереченнях на адміністративний позов та в судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали, зазначивши, що імпортований позивачем товар «мильна стружка для мила туалетного «Ординарного» та «мильна стружка для мила господарського твердого» не підлягає розмитненню на умовах вільної торгівлі, оскільки при його виробництві він не проходив такі технологічні операції, як змішування з добавками та штампування. Відтак, на переконання представників відповідача, приймаючи оскаржувані рішення, ГУ ДФС у Вінницькій області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до контракту № OXД-01-008 від 05.11.2013 (а.с.70), додаткових угод до нього (№ 2 від 12.2014, № 3 від 20.01.2015), укладених з ТОВ «КРЦ «ЄФКО-Каскад» (Російська Федерація), ТОВ «Бета-В» придбало мильну стружку у вигляді гранул для виробництва мила туалетного твердого «Ординарного» та для мила господарського твердого.

Зазначений товар позивач імпортував на митну територію України згідно з митними деклараціями № 401090000/2014/004919 від 17.03.2014, № 401090000/2014/011284 від 06.06.2014 (а.с.82), № 401090000/2014/012382 від 20.06.2014 (а.с.89), № 401090000/2014/013108 від 01.07.2014 (а.с.95), № 401090000/2014/014523 від 17.07.2014 (а.с.102). При проведенні митного оформлення вказаного товару позивачем на підставі сертифікатів про походження товарів застосовано пільгову ставку ввізного мита.

На підставі наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 19.03.2015 № 101 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «Бета-В» робочою групою у складі в.о. завідувача сектором митного аудиту управління податкового ти митного аудиту ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_4, головного державного інспектора відділу митних платежів та митно-тарифного регулювання управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Вінницької митниці ДФС ОСОБА_3 проведено невиїзну документальну перевірку з питань дотримання ТОВ «Бета-В» вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг під час митного оформлення товарів за митими деклараціями № 401090000/2014/004919 від 17.03.2014, № 401090000/2014/011284 від 06.06.2014, № 401090000/2014/012382 від 20.06.2014, № 401090000/2014/013108 від 01.07.2014, № 401090000/2014/014523 від 17.07.2014.

За результатами перевірки складений акт № 3/2-32-22-05/002000167 від 31.03.2015 (а.с.33), в якому зафіксовані виявлені під час проведення перевірки порушення. Так, відповідно до висновків, що викладені у акті перевірки, відповідач виявив порушення позивачем вимог пунктів 9.1, 9.3 розділу 9 Правил визначення країни походження товарів, затверджених Угодою урядів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009, ратифікованої 06.07.2011; пункту 190.1 статті 190 ПК України, що призвело до заниження податкового зобовязання зі сплати митних платежів на суму 87489,18 грн. (в т.ч. ввізного мита 72907,64 грн., податку на додану вартість 14581,54 грн.).

На підставі зазначеного акта перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області 23.04.2014 прийняло податкові повідомлення-рішення за № НОМЕР_3 (а.с.16) та № НОМЕР_1 (а.с.28) про визначення позивачу сум грошових зобов'язань (із врахуванням штрафних санкцій) за платежами: мито у розмірі 91134,55 грн. та податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів у розмірі 18226,93 грн.

Надаючи правову оцінку рішенням контролюючого органу, що оскаржуються, суд зважає на таке.

Частиною першою статті 300 Митного кодексу України (надалі МК України) передбачено, що умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обовязковість яких надано Верховною ОСОБА_2 України.

Такі умови визначені Договором про зону вільної торгівлі держав учасниць Співдружності Незалежних Держав від 18.10.2011, ратифікованим Законом України від 30.07.2012 № 5193-1V, чинний з 20.09.2012 року (надалі - Договір).

Статтею 2 Договору передбачено, що сторона не застосовує мита та інших платежів, еквівалентних миту, стосовно експорту товару, призначеного для митної території іншої Сторони, та/або імпорту товару, що походить з митної території іншої сторони, за винятком випадків, передбачених в додатку 1, що є невід'ємною частиною цього Договору

Для визначення країни походження товарів, що походять із Сторін і знаходяться в торговельному обороті між ними, Сторони керуються Правилами визначення країни походження товарів, що є невід'ємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009 (стаття 4 Договору), ратифікованою Україною із застереженням Законом від 06.07.2011 № 3592 - VI (надалі - Правила).

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення щодо визначення країни походження товару закріплені в Правилах. Так, згідно з п. 2.1 Правил країною походження товару в конкретній державі учасниці Угоди (про Правила визначення країни походження товарів у СНД), на території якої товар було цілком вироблено чи піддано достатній обробці (переробці) відповідно до цих Правил.

Відповідно до п. 1 ст. 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Згідно з п. 6.1 Правил для підтвердження країни походження товару в конкретній державі - учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 чи декларації про походження товару.

Пунктом 6.3 Правил передбачено, що під час вивезення товарів з держав - учасниці Угоди сертифікат про походження товару форми СТ-1 видається органом (організацією), уповноваженим державою вивезення відповідно до її національного законодавства (надалі уповноважений орган).

Стаття 43 МК України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують країну походження товару.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 МК України документами, що підтверджують крану походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Сертифікат про походження товару у відповідності до ч. 3 ст. 43 МК України - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення.

Надання будь-яких інших документів для підтвердження країни походження товару, крім тих, що передбачені п. 6.1 Правил та ст. 43 МК України, в тому числі й документів, які підтверджують виконання критерію достатньої обробки/переробки, чинним законодавством не передбачено.

Для підтвердження країни походження імпортованого товару та з метою звільнення від сплати ввізного мита позивач до кожної митної декларації на окрему партію товару надав сертифікати СТ-1:

- до митної декларації № 401090000/2014/004919 від 17.03.2014 сертифікат СТ-1 № RUUA /3183894 від 14.03.2014 (а. с. 80);

- до митної декларації № 401090000/2014/011284 від 06.06.2014 сертифікат СТ-1 № RUUA /3246447 від 04.06.2014 (а. с. 84);

- до митної декларації № 401090000/2014/012382 від 20.06.2014 сертифікат СТ-1 № RUUA /3238142 від 18.06.2014 (а. с. 91);

- до митної декларації № 401090000/2014/013108 від 01.07.2014 сертифікат СТ-1 № RUUA /3246913 від 28.06.2014 (а. с. 97);

- до митної декларації № 401090000/2014/014523 від 17.07.2014 сертифікат СТ-1 № RUUA /4307866 від 15.07.2014 (а. с. 105).

Проте, зазначені сертифікати відповідачем не визнані такими, що надають можливість розмитнення товару в порядку режиму вільної торгівлі.

Підставою для невизнання наданих позивачем сертифікатів про походження товару за формою СТ-1 є посилання відповідача в акті перевірки на відомості, що містяться в актах експертизи, наданих Бєлгородською торгово-промисловою палатою Російської Федерації (надалі ТПП). Зокрема, відповідач зазначає, що за результатами перевірки встановлено, що при виробництві товару «мильна стружка» відсутні такі технологічні операції, як змішування з добавками та штампування. На переконання відповідача, у звязку з цим товар «мильна стружка для мила туалетного «Ординарного», «мильна стружка для мила господарського твердого» не може бути розмитнений на умовах вільної торгівлі.

При цьому посадові особи відповідача зробили висновок про невизнання наданих позивачем сертифікатів СТ-1, керуючись пунктами 9.1 та 9.3 Правил.

Однак, вказані висновки відповідача суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно з пунктом 9.1 Правил сертифікат може бути не визнаний митними органами країни ввезення для цілей надання товарам режиму вільної торгівлі в разі, якщо, зокрема, товар, зазначений у сертифікаті, не відповідає умовам, передбаченим пунктом 5.1 цих Правил.

Відповідно до п. 9.3 Правил сертифікат може бути не визнаний дійсним митними органами країни ввезення в разі, якщо, зокрема, за результатами досліджень, здійснених митними органами країни ввезення, і на основі інформації, отриманої за запитами, надісланими до компетентних органів країни вивезення або країни походження товару, митними органами країни ввезення виявлено, що сертифікат форми СТ-1 видано з порушеннями вимог, установлених цими Правилами.

Суд встановив, що Вінницька митниця з метою підтвердження обгрунтованості видачі сертифіката форми СТ-1 від 14.03.2014 № RUUA НОМЕР_4 направила запит до Бєлгородської торгово-промислової палати Російської Федерації від 21.05.2014 за № 2214/02-80-53 (а.с.147-148).

10.07.2014 листом № 384 ТПП підтвердила факт видачі сертифіката про походження товару від 14.03.2014 № RUUA НОМЕР_4 (а.с.149-150).

13.08.2014 Вінницька митниця повторно направила запит до ТПП за № 4091/02-80-52 щодо підтвердження обгрунтованості видачі сертифікатів форми СТ-1 від 04.06.2014 RUUA НОМЕР_5, від 18.06.2014 № RUUA НОМЕР_6, від 28.06.2014 № RUUA НОМЕР_7, від 15.07.2014 № RUUA НОМЕР_8, а також підтвердження критерію походження товару по сертифікату від 14.03.2014 № RUUA НОМЕР_4 (а.с.154-156).

Листом від 29.10.2014 № 623 ТПП підтвердила факт видачі сертифікатів походження товару форми СТ-1 та додатково надала копії актів експертизи для оформлення сертифікатів походження товару форми СТ-1: від 04.06.2014 № RUUA НОМЕР_5, від 18.06.2014 № RUUA НОМЕР_6, від 28.06.2014 № RUUA НОМЕР_7, від 15.07.2014 № RUUA НОМЕР_8 (а. с. 162-164).

Отже, даними листами підтверджена автентичність сертифікатів форми СТ-1, на підставі яких позивач скористався режимом вільної торгівлі щодо ввезення імпортованого товару.

Сумніви щодо відомостей, зазначених у сертифікатах, які відповідач пов'язує зі змістом актів експертизи, є безпідставними, оскільки згідно з п. 5.1 цих Правил визначення країни походження товарів 2009 товар користується режимом вільної торгівлі на митних територіях держав - учасниць Угоди, якщо він відповідає критеріям походження, установленим цим Правилам. Для підтвердження країни походження товару в конкретній державі - учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 чи декларації про походження товару (п. 6.1 Правил визначення країни походження товарів 2009).

Відповідно до п. 6.6 Правил визначення країни походження товарів 2009 у разі надання сертифіката, що містить у графі 9 відомості про товарну позицію, у якій класифікується кінцевий товар, відмінні від відомостей, що містяться в митній декларації, питання про можливість надання режиму вільної торгівлі вирішується митним органом країни ввезення після надання імпортером (вантажоодержувачем) висновку про походження товару або акта експертизи, який виданий уповноваженим органом або іншими організаціями відповідно до національного законодавства держави - учасниці Угоди та який однозначно свідчить про те, що товар піддавався достатній обробці (переробці) в державі - учасниці Угоди.

Таким чином, саме сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску їх відповідно до заявленого митного режиму.

У графі 33 митних декларацій № 401090000/2014/004919 від 17.03.2014, № 401090000/2014/011284 від 06.06.2014, № 401090000/2014/012382 від 20.06.2014, № 401090000/2014/013108 від 01.07.2014 та № 401090000/2014/014523 від 17.07.2014 позивач зазначив код товару «34012010», що відповідає графі 9 сертифікатів за формою СТ-1, де вказується критерій походження «Д3401», тобто перші чотири цифри коду товарної позиції за ТН ЗЕД кінцевої продукції вказані у відповідності до вимог п.7.4 Правил.

У графі 13 сертифікатів СТ-1 № RUUA /3183894 від 14.03.2014, № RUUA /3246447 від 04.06.2014, № RUUA /3238142 від 18.06.2014, № RUUA /3246913 від 28.06.2014, № RUUA /4307866 від 15.07.2014 зазначена країна походження товару - «Російська Федерація», що також відповідає іншим документам, наданим для митного контролю.

Надані позивачем сертифікати про походження товару за формою СТ-1 містять повну та достовірну інформацію щодо задекларованого товару, будь-які розбіжності в документах про країну походження товару відсутні.

Відповідно до змісту п. 6.3 Правил під час вивезення товарів з держав-учасниць Угоди сертифікат про проходження товару форми СТ-1, як і акт експертизи для оформлення вказаного сертифікату, видається органом (організацією), уповноваженим державою вивезення відповідно до її національного законодавства.

Таким чином, визначення країни походження товару, зокрема, відповідно до критерію достатньої обробки/переробки товару, вказаного у п.2.4 Правил, здійснюється органом (організацією), уповноваженим державою вивезення відповідно до її національного законодавства. За умови виконання такого критерію видається сертифікат про проходження товару форми СТ-1 з зазначенням критерію походження у графі 9 сертифікату, який однозначно свідчить про країну походження товару.

Саме сертифікат про проходження товару форми СТ-1 за відсутності розбіжностей в наданих документах про країну походження товару підтверджує країну походження товару для цілей надання режиму вільної торгівлі відповідно до п.6.1 Правил.

Визначення критерію достатньої обробки/переробки товару митними органами країни ввезення товару чи органами ДФС (дублювання функцій Торгово-промислової палати країни вивезення) шляхом аналізу усіх документів, що надавалися ТТП для експертизи, Правилами не передбачено.

За таких обставин, для надання товару режиму вільної торгівлі єдиним документом, що свідчить про країну походження товару є сертифікат про походження товару, виданий уповноваженим органом держави вивезення відповідно до її національного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на тому, що дотримання вимог Правил визначення країни походження, затверджених Угодою від 20.11.2009 (СНД), неодноразово досліджувалося Вищим адміністративним судом України.

Так, у рішеннях від 20.03.2014 у справі №2а-1870/10006/12, від 15.01.2015 у справі №2а-1870/10058/12, від 08.04.2015 у справі № 816/713/143 Вищий адміністративний суд України сформував чітку позицію, згідно з якою законодавством не передбачено повноважень митних органів самостійно визначати рівень дотримання критерію достатньої обробки/переробки товарів, оскільки ці питання належать до виключної компетенції органів, що видають сертифікати форми СТ-1.

Таким чином, імпортований позивачем товар відповідав критеріям походження, установленим Правилами та одержання пільги зі сплати ввізного мита, а вищевказані сертифікати про походження товарів форми СТ-1 оформлені у відповідності до вимог Правил визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав.

На підставі викладеного суд вважає, що відповідач помилково дійшов висновку про порушення позивачем пунктів 9.1, 9.3 розділу 9 Правил визначення країни походження товарів, затверджених Угодою урядів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009, ратифікованої 06.07.2011, пункту 190.1 статті 190 ПК України, а тому збільшення підприємству грошових зобов'язань є необґрунтованим.

За таких обставин оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

При вирішенні процесуального питання про розподіл судових витрат суд, керуючись нормою ч. 1 ст. 94 КАС України, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із Державного бюджету України на користь позивача сплаченого при поданні позовної заяви судового збору.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та №, що прийняті 23 квітня 2015 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-В" кошти в сумі 218 (двісті вісімнадцять) гривень 73 копійки.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович