Справа № 807/80/15
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 р. Справа № 876/5898/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

участю секретаря Щерби С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Берегівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на займаній на час звільнення посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 20.01.2015року звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області , третя особа - Берегівський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, якою просить: визнати нечинним та скасувати наказ УМВС України в Закарпатській області від 23.12.2014 року за № 250 о/с (про звільнення з органів внутрішніх справ) та зобов'язати поновити на займаній на час звільнення посаді в органах внутрішніх справ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звільнення з органів внутрішніх справ є безпідставним, так як звільнення за п. 64 "й" (в зв'язку з набранням законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ проведено при звільненні ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі законодавства про амністію, відтак, вказана норма застосована до спірних правовідносин невірно, в зв'язку з чим наказ про звільнення підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на займаній посаді зі стягненням на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Оскаржуваною постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 року в задоволенні позовної заяви - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим , що звільнення з органів внутрішніх справ є безпідставним, так як звільнення за п. 64 "й" (в зв'язку з набранням законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ проведено при звільненні ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі законодавства про амністію, відтак , вказана норма застосована до спірних правовідносин невірно , а наказ про звільнення підлягає скасуванню , а ОСОБА_1 поновленню на займаній на час звільнення посаді зі стягненням на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того , що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті цього правового інституту не свідчить про виправдання особи , про визнання її невинною у вчиненні злочину. У даному випадку Кримінальний кодекс України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально - карного діяння, а тому передбачені розділом IX Особливої частини Кримінального кодексу України підстави звільнення від кримінальної відповідальності визнаються нереабілітуючими.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів , відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 станом на час виникнення спірних правовідносин проходив службу органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Берегівського РВ УМВС України в Закарпатській області.

Наказом начальника УМВС України в Закарпатській області від 23 грудня 2014 року за № 250 о/с , відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено зі служби в органах внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Берегівського МВ УМВС України в Закарпатській області з 23 грудня 2014 року, за п .64 "й" (набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення … кримінального правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Підстава, згідно тексту наказу, вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2014 року, ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 28.10.2014 року та лист Берегівського районного суду Закарпатської області від 08.12.2014 року № 14759/14-вих1-кп/297/14.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УМВС України в Закарпатській області (та ухвалою суду від 09.02.2015 року до участі у справі залучено Берегівський РВ УМВС як співвідповідача) про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Закарпатській області від 23.12.2014 року № 250 о/с про звільнення його зі служби в ОВС, поновлення на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про міліцію" правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови КМ України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Стаття 18 Закону України "Про міліцію" встановлює, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним КМ України.

КМ України Постановою від 29 липня 1991 року за № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (з наступними змінами та доповненнями, далі - Положення).

Згідно п. 10 Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією України та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Відповідно до абзацу чотирнадцятого п. 8 Положення, встановлено можливість дострокового звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, яке провадиться в зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення, зокрема, кримінального правопорушення.

Звільнення зі служби в органах внутрішніх справ регулюється розділом VII "Звільнення зі служби" Положення, пунктом 64 (регулює звільнення зі служби осіб середнього, вищого і начальницького складу органів внутрішніх справ) встановлено звільнення зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) в зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення а вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", або кримінального правопорушення (підпункт "й" цього пункту).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи , наказом начальника УМВС України в Закарпатській області від 23 грудня 2014 року за № 250 о/с , відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено зі служби в органах внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Берегівського МВ УМВС України в Закарпатській області з 23 грудня 2014 року, за п .64 "й" (набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 3 квітня 2014 року у справі № 297/1228/13-к (а.с.10-22) ОСОБА_1 визнаний винуватим у пред'явленому обвинувачені за ст. 364 ч. 1, ст. 371 ч. 1, ст. 366 ч. 1 та призначено йому покарання за ст. 364 ч. 1 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011 року №3207-VІ) до двох років шести місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади у правоохоронних органах та пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки та зі штрафом в розмірі 4250 (чотири тисячі двісті п'ятдесят) гривень, за ст. 371 ч. 1 КК України до двох років обмеження волі, за ст. 366 ч. 1 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011 року №3207-VІ) до одного року шести місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади у правоохоронних органах та пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на один рік; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш судового покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 два роки шість місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади у правоохоронних органах та пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки та зі штрафом в розмірі 4250 (чотири тисячі двісті п'ятдесят) гривень; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання , якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2014 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про застосування до нього амністії; вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2014 року, ухвалений у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 16.01.2013 року щодо обвинуваченого ОСОБА_1 - змінено та на підставі п. "в" ст. 1 та ст. ст. 9, 10 Закону України від 8 квітня 2014 року "Про амністію у 2014 році" звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного йому за вироком Берегівського районного суду від 03 квітня 2014 року за ч. 1 ст. 364 (у редакції Закону України від 07.04.2011 року № 3207-VI), ч. 1 ст. 371 та ч. 1 ст. 366 ( у редакції Закону України від 07.04.2011 року № 3207-VI) Кримінального кодексу України із застосуванням ст. ст. 70, 75 цього Кодексу покарання у виді обмеження волі строком на два роки шість місяців з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади у правоохоронних органах та пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки, та зі штрафом в розмірі 4250 грн., з випробуванням з іспитовим строком два роки, як особу не позбавлену батьківських прав, яка на день набрання чинності цим Законом - 18 квітня 2014 року, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_2, 29.01.2014 року, якій не виповнилося 18 років, а у решті вирок залишено без зміни.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання певної категорії осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році", звільнено від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статі 12 Кримінального кодексу України осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, або дітей-інвалідів незалежно від їх віку.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23 грудня 2005 року № 12, звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінально-процесуальним законодавством відмова держави в особі компетентних органів від засудження особи, яка вчинила злочин, від застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Так, за своїм змістом звільнення від кримінальної відповідальності характеризується такими моментами: не відбувається державний осуд особи, яка вчинила злочин (обвинувальний вирок суду не постановляється); до винного не застосовується покарання та через відсутність обвинувального вироку особа, звільнена від кримінальної відповідальності вважається такою, що не має судимості. Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті цього правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У даному випадку Кримінальний кодекс України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально - караного діяння, а тому передбачені розділом IX Особливої частини Кримінального кодексу України підстави звільнення від кримінальної відповідальності визнаються нереабілітуючими. Від кримінальної відповідальності звільняється особа, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, що містить склад конкретного злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Кримінальний кодекс України передбачає такі види звільнення від кримінальної відповідальності: у зв'язку з дійовим каяттям (ст. 45 КК України); за примиренням винного з потерпілим (ст. 46 КК України); передачею особи на поруки (ст. 47 КК України); зміною обстановки (ст. 48 КК України); закінченням строків давності (ст. 49 КК України); неповнолітньої особи із застосуванням примусових заходів виховного характеру (ч. 1 ст. 97); неповнолітньої особи у зв'язку з закінченням строків давності (ст. 106); на підставі Закону України про амністію (ст. 86) або на підставі акта помилування (ст. 87).

В усіх перелічених випадках особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК України умов і підстав. Так, умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному Кримінально - процесуальним кодексом порядку відповідне судове рішення.

Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави, тобто , при застосуванні амністії особа фактично визнає свою вину, але вважається такою, що не вчиняла злочин.

Виходячи з наведеного, амністія характеризується звільненням від покарання (як пов'язаних з позбавленням волі, так і покарань, що не пов'язані з позбавленням волі) осіб, які вчинили злочин, тобто, обов'язковою умовою застосування акту амністії до особи є вчинення нею злочину та визнання особою вини у вчиненні цього злочину.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 3 квітня 2014 року (що набрав законної сили 28 жовтня 2014 року, згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2014 року) ОСОБА_1 визнаний винуватим у пред'явленому обвинувачені за ст. 364 ч. 1, ст. 371 ч. 1, ст. 366 ч. 1, листом від 08.12.2014 року за № 14759/14-вих Берегівським райсудом надіслано до УМВС України в Закарпатській області вирок Берегівського районного суду та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області для відома та виконання, в зв'язку з чим та у відповідності до вимог п. 67 Положення - наказом УМВС України в Закарпатській області від 23 грудня 2014 року за № 250 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за п .64 "й" Положення (набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем 1 (оскільки до відповідача 2 позовом ставляться вимоги тільки в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу) доведено правомірність звільнення ОСОБА_1 зі служби органах внутрішніх справ в зв'язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення його до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, звільнення за яке передбачено п. 64 "й" Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, відтак, відповідачем 1 доведено правомірність оскарженого наказу УМВС України в Закарпатській області від 23 грудня 2014 року за № 250 о/с, в зв'язку з чим вимоги позову щодо визнання наказу про звільнення ОСОБА_1 не чинним та поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді - є необґрунтованими, суперечать нормам чинного законодавства та не відповідають обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим задоволенню не підлягають. В зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу та поновлення позивача - не підлягають задоволенню вимоги про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 року у справі № 807/80/15 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_3