Справа № 489/1635/15-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 489/1635/15-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Алексєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва виражені у відмові в поновленні пенсії; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва поновити та виплачувати пенсію позивачу з 19.12.2014 року в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва надати до суду звіт про виконання рішення суду протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є громадянкою України, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон № АЕ 621322. На даний час проживає на території держави Ізраїль. Позивач отримувала пенсію за віком в УПФ в Центральному районі м. Миколаєва. 19.12.2014 позивачем було подано до УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва заяву про поновлення пенсії, на що їй було відмовлено, вказано що для розгляду питання поновлення пенсії необхідно подати заяву встановленого зразка, яку надати особисто або через законного представника. 27.02.2015 заяву про поновлення пенсії було подано представником позивача ОСОБА_2 З огляду на те, що заяву подано не уповноваженою особою (не законним представником) їй знову було відмовлено. Позивач вважає такі висновки управління хибними, а дії протиправними, у зв`язку з чим звернулась до суду.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала на обліку в УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва з 28.03.1995 та отримувала пенсію за віком (а. с. 18).

Позивач є живою та проживає за адресою: Держава Ізраїль, м. Хайфа, вул. Ма`анілімАДРЕСА_1 та документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії АЕ № 621322, що дійсний до 11.03.2021 (а. с. 8).

21 вересня 2014 року позивач видала генеральну довіреність, якою уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси зокрема по всім питанням в УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва з питань поновлення, нарахування та індексації її пенсії. Довіреність видана з правом передоручення та безстрокова.

19.12.2014 позивачем було направлено до УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва заяву про поновлення пенсії, на що їй було відмовлено, вказано що для розгляду питання поновлення пенсії необхідно подати заяву встановленого зразка, яку надати особисто або через законного представника (а. с. 14, 15).

З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2015 представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала, за встановленою формою, заяву про поновлення пенсії позивачки. Проте, УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва було зазначено, що немає законних підстав для розгляду відповідної заяви. Свої висновки відповідач обґрунтовував тим, що згідно з п.1. 5. розділу I Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про поновлення виплати пенсії, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Відтак, діючим законодавством встановлено чіткий перелік осіб, які мають право на таке звернення. Це, відповідно до п. 1.1. зазначеного порядку є батьки, усиновителі, батьки - вихователі, прийомні батьки, патронатні вихователі, опікуни, піклувальники за місцем їх проживання(реєстрації), представники закладів (органів опіки та піклування), які виконують функції опікунів та піклувальників. Аналізуючи дану норму, відповідач приходить до висновку, що законодавством не передбачена можливість надавати вказану заяву представником громадянина, який діє на підставі довіреності.

Позивач у своїй позовній заяві просить поновити їй пенсію, оскільки проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.5, п. 2.8 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 аява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

В ст. 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

В ст. 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, ОСОБА_1, проживаючи в державі Ізраїль, являючись громадянкою України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

В ч. 3 ст. 22 Конституції України проголошено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07. 2003 р. № 1058IV. Положення Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Вказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення позивачу виплати раніше призначеної йому пенсії.

Згідно ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Наявність Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07. 2003 р. № 1058IV є підставою для відновлення виплати пенсії.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про поновлення виплати пенсії є довединими, обґрунтованими у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик