Справа № 808/2646/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року (09 год. 35 хв.)Справа № 808/2646/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Запоріжжя

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя

про: стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) звернулось із адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач або ФОП ОСОБА_1В.), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році в розмірі 9 713,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач використовує найману працю працівників, а отже за приписами ОСОБА_2 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» повинен забезпечувати працевлаштування інвалідів в установлених законодавством нормативах. Відповідно до Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою № 10-ПІ, наданого відповідачем, середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за звітний період склала 14 осіб. Таким чином, середньооблікова кількість інвалідів, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 ОСОБА_2 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», у підприємства повинна складати 1 особу. Згідно відомостей, наданих відповідачем у Звіті, середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві склала 0 осіб, у звязку з чим, відповідачу було нараховано суму адміністративно-господарський санкцій у розмірі 9 439,29 грн. та пені в сумі 273,76 грн., яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нараховану на повну суму недоїмки за весь її строк. Оскільки відповідач обовязок щодо сплати санкцій в добровільному порядку не виконав, чим порушив майнові інтереси держави, позивач просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку.

Представник відповідача позов не визнав та подав до суду відповідні докази в обґрунтування своєї правової позиції.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 808/2646/15 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 02.06.2015.

Відповідно до ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2015 провадження у справі зупинялось до 22.06.2015.

Згідно ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 22.06.2015 провадження у справі поновлено.

У судове засідання 22.06.2015 зявився представник позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові.

22.06.2015 представником відповідача через канцелярію суду подано заяву (вх. № 25732) про розгляд справи за його відсутністю. Проти позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на те, що у судове засідання зявився лише представник позивача, суд скористався правом, передбаченим положеннями ч. 6 ст. 128 КАС України, щодо розгляду та вирішення справи в порядку письмового провадження.

Оскільки у судове засідання зявились не всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 1 ст. 41 КАС України, не здійснювалось.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрована як фізична особа-підприємець 04.07.2012, номер запису в єдиному державному реєстрі 2 070535.

Відповідно до довідки від 06.03.2013 № 6405, відповідач зареєстрована у Запорізькому обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів з 06.03.2013 № 23/101/8630.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює та визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантії їх рівності з усіма іншими громадянами для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875ХІІ (зі змінами та доповненнями, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон України № 875ХІІ).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відноситься до субєктів, яким, відповідно до ст. 19 ОСОБА_2 України № 875ХІІ, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до приписів ст. 19 ОСОБА_2 України № 875ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 «Про реалізацію статей 19 та 20 ОСОБА_2 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Порядок № 70).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом, а інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідачем до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 03.02.2015 було направлено Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за Формою № 10-ПІ за 2014 рік разом із супровідним листом - поясненнями, які отримані уповноваженою особою позивача 07.02.2015, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Із поданого позивачем звіту форми № 10-ПІ вбачається наступне:

- середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить - 14;

- середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить - 0;

- кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 ОСОБА_2 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1;

- фонд оплати праці штатних працівників становить 264,30 грн.;

- середньорічна заробітна плата штатного працівника 18 880,71 грн.

У поясненнях до звіту, відповідача зазначила, що на протязі 2014 року систематично надавались звіти до Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя та Харківського обласного центру зайнятості за формою № 3-ПН, в яких вказувалась інформація про наявність робочого місця для відповідної категорії працівників. За 2014 рік з Державної служби зайнятості було направлено дві особи, які або не відповідали вимогам вакансії, згідно звіту за формою № 3-ПН, або відмовлялись від роботи самостійно.

Позивач зазначає, що за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, встановленого ОСОБА_2 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (відповідач повинен був працевлаштувати одного інваліда, однак не працевлаштував жодного), ФОП ОСОБА_1 має сплатити адміністративно-господарські санкції в сумі 9 439,29 грн. Також, за порушення термінів сплати адміністративно-господарської санкції Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів нарахована відповідачу пеня в сумі 273,76 грн.

Статтею 18 ОСОБА_2 України № 875ХІІ встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 ОСОБА_2 України № 875ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень ч. 3 ст. 18-1 ОСОБА_2 України № 875ХІІ, Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу положень вказаного ОСОБА_2 вбачається, що на субєктів господарювання покладено обовязок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому, обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. Водночас, законодавець зобовязує підприємства надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

У звязку із набуттям чинності ОСОБА_2 України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI, Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520 (який набрав чинності з 12.07.2013) затверджено Форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Зазначена Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії (й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Тобто, на підприємство покладається обовязок створювати та належним чином атестувати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць (вакансій) органи працевлаштування інваліда. Обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Як вбачається з поданих сторонами документів, на виконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідачем у 2014 році вживалися всі можливі і залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів.

Зокрема, судом встановлено, що відповідачем на протязі 2014 року подані до Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН станом на 09.01.2014, 20.01.2014, 03.02.2014, 03.03.2014, 01.04.2014, 05.05.2014, 03.06.2014, 01.07.2014, 04.08.2014, 01.09.2014, 01.10.2014, 03.11.2014, 01.12.2014, в яких зазначалася інформація про наявність робочого місця для інвалідів.

Судом зясовано, що на протязі 2014 року Південним районним центром зайнятості м. Запоріжжя було направлено 1 особу для працевлаштування на заявлену вакантну посаду.

Так, відповідно до направлення на працевлаштування № 0004001 від 27.01.2014 центром зайнятості направлено ОСОБА_3 для працевлаштування на посаду менеджер (управитель) в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами. Вказане направлення було здійснено відповідно до інформації про потребу у працівниках від 14.01.2014. У корінці направлення на працевлаштування № 0004001 зазначено, що з 20.01.2014 відповідачем подано новий звіт про вакансії, а вакансія від 14.01.2014 є не актуальною. Роботу, згідно вакансії від 20.01.2014, ОСОБА_3 виконувати відмовилася, про що зроблено відповідну відмітку у корінці направлення на працевлаштування № 0004001.

Крім того, відповідачем направлено лист до Харківського обласного центру зайнятості від 20.01.2014 № 1 щодо сприяння підбору персоналу по вакансії «продавець консультант, категорія - інваліди», для роботи у роздрібному відділі.

Також, відповідачем на протязі 2014 року подані до Харківського обласного центру зайнятості звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН станом на 20.01.2014, 11.02.2014, 03.03.2014, 01.04.2014, 05.05.2014, 03.06.2014, 01.07.2014, 04.08.2014, 01.09.2014, 01.10.2014, 03.11.2014, 01.12.2014, в яких зазначалася інформація про наявність робочого місця для інвалідів.

Представником відповідача до матеріалів справи надано копію індивідуального плану працевлаштування, з якого вбачається, що Харківським міським центром зайнятості направлено ОСОБА_4 для працевлаштування на посаду продавець-консультант. Однак, дана особа відмовилася від зазначеної посади мотивуючи це тим, що її не влаштовують умови праці, про що 10.09.2014 зроблено відповідну відмітку в індивідуальному плані працевлаштування.

Крім того, із наданих представником відповідача документів судом встановлено, що згідно наказу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 17.01.2014 № 1-17-01-14 створено робоче місце для працевлаштування інваліда, згідно вакансії продавець консультант у відділі роздрібної торгівлі, розташованому за адресою: м. Харків, вул. Героїв праці, 9 ТРЦ «Дафі».

До того ж факт створення відповідачем робочого місця для працевлаштування інваліда встановлено постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2014 по справі № 808/4893/14 (судді Нечипуренка О.М.), якою у задоволенні адміністративного позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 10 242,65 грн. відмовлено повністю. Вказана постанова залишена в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 по справі № 808/4893/14, якою також підтверджено факт створення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 робочого місця для працевлаштування інваліда та здійснення відповідачем усіх можливих заходів для недопущення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ОСОБА_2 України № 875ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього ОСОБА_2, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч. 2 ст. 20 ОСОБА_2 України № 875ХІІ).

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією України та іншими законами України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи обставини справи, що підтверджується долученими до справи доказами, суд приходить до висновку, що відповідачем було вжито всі залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення, а тому відсутні правові підстави (склад господарського правопорушення) для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі № 21-60а11, від 26.06.2012 у справі № 21-105а12 та від 16.04.2013 у справі № 21-81а13.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частин 1, 6 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладені обставини, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обґрунтованості та відповідності законодавству своїх висновків та доводів щодо порушення відповідачем ОСОБА_2 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а відтак відсутні законні підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році в розмірі 9 713,05 грн.

Відповідно до ч. 4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі вищезазначеного, та керуючись ст.ст. 41, 71, 86, 94, 128, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко