Справа № 521/15130/14а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 521/15130/14а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Роїк Д.Я.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусик А.Г.,

суддів Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, третьої особи - ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 та представника Одеської міської ради ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_5 апеляційну скаргу Одеської міської ради на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю третіх осіб - Комунального підприємства "Міське агентство з приватизації житла" та ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради (далі ОМР), за участю третіх осіб - Комунального підприємства "Міське агентство з приватизації житла" (далі КП) та ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність ОМР щодо відмови в скасуванні розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради № 197876 від 13 листопада 2006 року та скасування вказаного розпорядження.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено. Суд визнав протиправною бездіяльність ОМР щодо відмови в скасуванні розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради № 197876 від 13 листопада 2006 року та скасував вказане розпорядження.

Не погоджуючись з постановою суду, ОМР подала апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДПІ повинна бути задоволена з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 13 листопада 2006 року було прийняте розпорядження №197876, згідно якого квартира за адресою: м.Одеса, вул.І.Рабіна, 39, №20 була передана у приватну власність ОСОБА_6.

10 січня 2009 року ОСОБА_6 помер, про що Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в книзі реєстрації смертей 12 січня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 390.

Згідно довідки (виписки із домової книги про склад сім'ї і реєстрації) вбачається, що позивач є користувачем квартири за адресою: м.Одеса, вул.І.Рабіна, 39, №20, на його ім'я відкритий особовий рахунок на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради № 536/01-06 від 02 липня 2010 року, в квартирі постійно проживають та зареєстровані батько позивача та його син .

23 травня 2014 року позивач звернувся до ОМР із завою про скасування розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради № 197876 від 13 листопада 2006 року, на яку позивачу було відмовлено, що і стало підставою для звернення ОСОБА_2 з позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Так, скасовуючи спірне розпорядження суд першої інстанції вважав, що реалізація права позивача на приватизацію не може порушити права особи, на користь якої було видано оскаржуване розпорядження про приватизацію квартири у зв'язку з її смертю, а тому розпорядження, яке перешкоджає реалізації права позивача на приватизацію квартири підлягає скасуванню.

Разом з тим, положеннями ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

З наведеного вбачається, що положеннями КАС України не визначено такої підстави для скасування правового акту індивідуальної дії, як відсутність порушення прав інших осіб в разі скасування акту, рівно як і не передбачено такої підстави для скасування, як наявність перешкод для реалізації права особи в разі існування відповідного акту.

Крім того, зі спірного розпорядження вбачається, що останнім було надано згоду на приватизацію ОСОБА_6 квартири.

Так, преамбулою Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі Закон) передбачено, що цей Закон визначає правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання.

Положеннями ст.8 Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідачем, як правонаступником та відповідним органом приватизації, в межах компетенції та власних повноважень було вирішено питання про передачу квартири за адресою: м.Одеса, вул.І.Рабіна, 39, №20 у приватну власність ОСОБА_6, іншого під час судового засідання та у відповідності до положень ст.71 КАС України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, доведено не було.

При цьому в ході розгляду справи позивачем не було надано суду будь-яких доказів та будь-якого обгрунтування які саме його права та яким чином були порушені спірним розпорядженням при його прийнятті та якім саме нормам законодавства воно суперечить.

Стосовно обґрунтування власної правової позиції судом першої інстанції рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 колегія суддів зазначає, що вказаним рішенням за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР визначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (п.5).

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання спірного розпорядження про приватизацію ОСОБА_6 квартири, останнім було отримано свідоцтво про право власності на житло від 13 листопада 2006 року (а.с.5), тобто, самим фактом набуття права власності ОСОБА_6 спірне розпорядження було виконано та реалізовано, а тому законних підстав для його скасування у відповідача немає.

Отже, враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю третіх осіб - Комунального підприємства "Міське агентство з приватизації житла" та ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та скасування розпорядження залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_7
Суддя: Суддя: ОСОБА_8 ОСОБА_5