Справа № 2а-61/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 р. Справа № 62266/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Глушка І.В., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Великоберезнянської районної ради Закарпатської області на постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 21 березня 2011 року у справі за позовом прокурора Великоберезнянського району Закарпатської області до Великоберезнянської районної ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний підприємець ОСОБА_1, про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Великоберезнянського району Закарпатської області звернувся в суд з позовом до Великоберезнянської районної ради Закарпатської області, яким просив скасувати рішення відповідача від 15.04.2008 року № 263 «Про договір оренди нежилого приміщення спільної власності територіальних громад району з приватним підприємцем ОСОБА_1М.».

Постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 21 березня 2011 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що оскаржуване рішення відповідача суперечить вимогам ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. ст. 5, 9, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки договір оренди приміщення, що перебуває в комунальній власності, може бути укладений на пільгових умовах виключно на підставі розробленого та затвердженого на пленарному засіданні районної ради Порядку визначення об'єктів, що мають важливе соціальне значення та умов надання пільг таким об'єктам, з включенням даного об'єкту оренди до такого переліку, однак відповідачем не дотримано вказаних вимог законодавства під час укладання договору оренди з ПП ОСОБА_1 Крім того, всупереч вимогам ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» перед укладенням зазначеного вище договору не було здійснено оцінку мана, що передавалось в оренду.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, в тому числі з дотриманням вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановив суд, 02.10.2007 року між Відділом по забезпеченню повноважень щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад району та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нежитлового приміщення в Стужицькій ЗОШ І-ІІ ступенів площею 3,9 кв. м, для організації гарячого харчування дітей.

Рішенням від 15.04.2008 року № 263 «Про договір оренди нежилого приміщення спільної власності територіальних громад району з приватним підприємцем ОСОБА_1М.» Великоберезнянська районна рада Закарпатської області затвердила зазначений договір та встановила орендну плату за оренду вказаного приміщення.

На рішення від 15.04.2008 року № 263 прокурор Великоберезнянського району Закарпатської області вніс протест від 10.01.2011 року № 23, в якому вимагав скасувати дане рішення як незаконне.

Однак рішенням Великоберезнянської районної ради Закарпатської області від 20.01.2011 року № 69 протест прокурора було відхилено.

В звязку з цим відповідно до п. 4 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, скасовуючи оскаржуване рішення відповідача, виходив з того, що воно суперечить вимогам положень Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. ст. 5, 9, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Однак суд першої інстанції не врахував наступного.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. п. 1, 7 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 17 цього Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Як зазначено вище, оскаржуваним рішенням Великоберезнянської районної ради Закарпатської області від 15.04.2008 року № 263 було затверджено договір оренди нежитлового приміщення в Стужицькій ЗОШ І-ІІ ступенів площею 3,9 кв. м для організації гарячого харчування дітей від 02.10.2007 року, укладений між Відділом по забезпеченню повноважень щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад району та ПП ОСОБА_1, та встановлено орендну плату за оренду вказаного приміщення.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

За змістом ст. ст. 2, 5 цього Кодексу відповідна місцева рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Оцінивши суть спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що у правовідносинах, які склалися між сторонами у справі, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок в оренду чи про розірвання договору оренду, позов про оскарження такого рішення в залежності від статусу позивача повинен вирішуватися у порядку цивільного або господарського судочинства, оскільки в цьому випадку має місце спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 09.12.2014 року (справа № 21-308а14), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності в розумінні наведених вище норм Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з чим, на думку колегії суддів, даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А згідно з ч. 1 ст. 203 цього Кодексу постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального справа, що призвело до неправильного вирішення справи, тому її слід скасувати і закрити провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Великоберезнянської районної ради Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 21 березня 2011 року у справі № 2а-61/11/0702 за позовом прокурора Великоберезнянського району Закарпатської області до Великоберезнянської районної ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний підприємець ОСОБА_1, про скасування рішення скасувати і закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_2

Ухвала складена в повному обсязі 29.06.2015 року