Справа № 2а/2270/2205/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Київ К/9991/3573/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.10.2011

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2011

у справі № 2а/2270/2205/11 Хмельницького окружного адміністративного суду

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області (ОДПІ)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.10.2011, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2011, позов задоволено: скасовано податкові повідомлення - рішення щодо визначення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 за № /0 від 01.03.2010 (№ /1 від 12.05.2010, № /2 від 21.07.2010, № /3 від 13.10.2010) щодо сплати 44796,00 грн. податку на додану вартість від підприємницької діяльності, з них 29864,00 грн. - за основним платежем та 14932,00 грн. - за штрафними санкціями, № /0 від 01.03.2010 ( № /1 від 12.05.2010, № /2 від 21.07.2010, № /3 від 13.10.2010) щодо сплати 239,00 грн. податку з доходів фізичних осіб, та № /0 від 01.03.2010 (№ /1 від 12.05.2010, № /2 від 21.07.2010, № /3 від 13.10.2010) про сплату 170,00 грн. за штрафними санкціями по збору за забруднення навколишнього природного середовища.

У касаційній скарзі ОДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом надати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування позивачу грошового зобов`язання із податку на додану вартість, з податку з доходів фізичних осіб, зі збору за забруднення навколишнього природного середовища та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 16.02.2010, про порушення позивачем норм пунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР), частини 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про прибутковий податок з громадян» та підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пунктів 7.1, 7.2 статті 7 Інструкції «Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища», а саме: 1) завищено податковий кредит на загальну суму 29864,00 грн. у податковому обліку за червень, липень 2008 року за податковими накладними, виписаними Військовим радгоспом «Хмельницький», на придбання будівлі консервного цеху по вул. Заїкіна, 10, в м. Старокостянтинів, та ТОВ «Агрофірма «Случ-Агро»- на придбання товару (пшениця); 2) занижено чистий дохід за період з 01.04.2008 по 30.09.2008 на 1599,66 грн. (не нараховано та не переховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 239,95 грн. (1599,66х15%); 3) не подано до ДПІ розрахунок збору за забруднення навколишнього природного середовища за 2008 рік.

За результатами перевірки та адміністративного оскарження ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення № /0 від 01.03.2010, № /1 від 12.05.2010, № /2 від 21.07.2010, № /3 від 13.10.2010 про донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 44796,00 грн. (у т.ч., 29864,00 грн. - основний платіж та 14932,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № /0 від 01.03.2010, № /1 від 12.05.2010, № /2 від 21.07.2010, № /3 від 13.10.2010 про донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 239,95 грн.; № /0 від 01.03.2010, № /1 від 12.05.2010, № /2 від 21.07.2010, № /3 від 13.10.2010 про визначення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170,00 грн. зі збору за забруднення навколишнього природного середовища.

У судовому процесі встановлено, що до реєстру наданих позивачем при проведенні перевірки податкових накладних, за якими було сформовано податковий кредит за період з 01.04.2008 по 30.09.2009, не були включені податкова накладна від 13.03.2007 № 14, виписана ТОВ «Агрофірма «Случ-Агро» на поставку зерна пшениці суму 50752,00 грн. (у т.ч., ПДВ 8458,67 грн.) та податкова накладна від 16.04.2007 № 35, виписана Військовим радгоспом «Хмельницький» на поставку будівлі консервного цеху вартістю 135630,00 грн., у т.ч., ПДВ 22605,00 грн. Копію податкової накладної від 13.03.2007 № 14, а в подальшому її оригінал, пояснення та примірник уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань за червень 2008 року позивач надіслав на адресу ОДПІ в процедурах надання заперечень на акт перевірки та апеляційного узгодження визначеної за результатами перевірки суми податкових зобов'язань. Позивач надав суду вище зазначені податкові накладні, накладну №26 від 16.04.2007 на операцію з поставки будівлі консервного цеху, блок № 3, загальною площею 600,10 кв.м за адресою АДРЕСА_1, рахунок від 13.03.2007 на оплату зерна пшениці кількістю 63440 кг на суму 50752,00 грн., в т.ч. ПДВ 8458,67 грн. (а.с.24-25). В акті перевірки не зафіксовано факт відсутності у позивача на час перевірки податкової накладної від 16.04.2007 № 35. Виключаючи вказану в цій податковій накладній суму ПДВ з податкового кредиту, задекларованого позивачем, ДПІ, не оспорюючи операцію з поставки позивачу від Військового радгоспу «Хмельницький» будівлі цеху, посилається на не підтвердження позивачем використання будівлі у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст.7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 цієї статті датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У судовому процесі встановлено, що позивачем у Військового радгоспу «Хмельницький» будівля консервного цеху придбана з метою здійснення господарської діяльності. У зв'язку із проведенням ремонту будівлі протягом звітного періоду остання використовувалася позивачем у господарській діяльності частково.

Доводи ОДПІ, що виробнича будівля консервного цеху була придбана позивачем для власних потреб, не пов'язаних із господарською діяльністю, не були підтверджені належними доказами. З врахуванням цього, суд дійшов правильного висновку, що реєстрація права власності на будівлю цеху без зазначення його статусу підприємця не виключає можливість її використанню позивачем у підприємницькій діяльності.

Частиною 2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» визначено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Висновок ОДПІ про порушення позивачем вимог ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» не знайшов свого підтвердження в судовому процесі, оскільки висновок про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку з доходів на 239,95 грн. зроблений ОДПІ без врахування наявних у позивач на час перевірки актів виконаних робіт від 30.09.2008, підписаних між ДП ДАК «Хліб України» «Староконстянтинівський елеватор» (виконавець) та позивачем (замовник) щодо поставки послуг з приймання автомобілів із зерном, зберігання, очищення, сушіння зерна, рахунків-фактур на оплату цих послуг, акту звірки взаєморозрахунків між ДП ДАК «Хліб України» «Староконстянтинівський елеватор» та позивачем (а.с.29-36).

Відповідно до пункту 7.1 Інструкції «Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища» платники збору складають податкові розрахунки за формою, затвердженої центральним органом державної податкової служби, наростаючим підсумком за квартал, півріччя, дев'ять місяців та рік і подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до органів державної податкової служби: за місцем знаходження стаціонарних джерел забруднення - у разі здійснення викидів стаціонарними джерелами забруднення та скидів; за місцем знаходження спеціально відведених для розміщення відходів місць чи об'єктів - у разі розміщення відходів; за місцем перебування платника збору на податковому обліку - у разі здійснення викидів пересувними джерелами забруднення.

Під час проведення перевірки не було встановлено факту використання позивачем впродовж періоду часу, за який здійснено перевірку, будівельних машин, механізмів, транспортних засобів та інших пересувних чи стаціонарних джерел забруднення у господарській діяльності, а також розміщення відходів при здійсненні підприємницької діяльності, яке є підставою для нарахування та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища і відповідно подання розрахунку. З огляду на це суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок про неправомірне застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкової зв'язності зі збору за забруднення навколишнього природного середовища.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність вищенаведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.10.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2011 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко
Судді: О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев