Справа № 804/20076/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2015 рокусправа № 804/20076/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі №808/20076/14
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до про Державної податкової інспекції у Бабушкніському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області(далі по тексту відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 14.11.2014 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 14.11.2014 р.,

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 14.11.2014 р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №808/20076/14.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зокрема, зазначив, що висновки податкового органу, на підставі яких ним було прийнято оскаржувані рішення, є такими, що суперечать нормам діючого законодавства.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі №808/20076/14 адміністративний позов задоволено. (суддя Борисенко П.О.)

Постанова суду першої інстанції мотивована, зокрема, тим, що з огляду на відсутність з боку позивача порушень податкового законодавства до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції.

Відповідач Державна податкова інспекція у Бабушкніському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі №808/20076/14 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначив, що позивачем необґрунтовано було включено до складу валових витрат витрати з придбання послуг звязку в 2013 році у сумі 8887,89 грн. без договорів на підключення, інших угод рахунків-фактур. Також позивачем було необґрунтовано включено до складу валових витрат витрати з придбання послуг страхування в 2013 році у сумі 32341,1 грн. Крім того, позивач не донарахував соціальний внесок у сумі 43722 грн.

Позивач та відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників сторін по справі.

У судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, посадовими особами Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області було проведено планову виїзну документальну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013р., виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013 р., результати якої оформлено актом №2583/04-62-1703/НОМЕР_1 від 08.09.2014р.

Висновками даного акту встановлено наступні порушення позивача:

- п. 138.1 ст. 138, п. 138.2 ст. 138, п.139.1.9 п.139.1 ст.139 п.177.2, п.177.4 ст. 177 ПКУ №2755, зі змінами та доповненнями ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.занижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 19 116,00 грн. (2013 р. - 19116, 00 грн.);

- п.п 198.3.ст.198, п.п.198.5. ст..198 , п.п.198.6. ст..198, п.п.201.1. ст..201 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 7362,15 грн. у періоді, що перевірявся;

- в порушення п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ст. 6, п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року №2464-VI перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не донарахувала єдиний соціальний внесок у сумі 43722,00 грн., у тому числі по періодам (2013 рік-43722,00 грн.).

14 листопада 2014 року на підставі акту перевірки №2583/04-62-1703/НОМЕР_1 від 08.09.2014р. відповідачем по відношенню до позивача прийнято наступні податкові повідомлення-рішення форми «Р»:

- № від 14.11.2014 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за недорахований єдиний соціальний внесок у сумі 45908,10 грн., в тому числі за основним платежем на суму 43722,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 2186,10 грн.;

- № від 14.11.2014 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на суму 11043,23 грн., в тому числі за основним платежем на суму 7362,15 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 3681,08 грн.;

- № від 14.11.2014 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 28674,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 19116,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 9558,00 грн.

У відповідності до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до положень п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи, за наслідками проведеної перевірки відповідач дійшов висновку, що позивачем необґрунтовано було включено до складу валових витрат: витрати на ремонт автотранспорту в 2013 р. в сумі 26137, 61 грн.; витрати на придбання автозапчастин (шин, АКБ) в 2013 р. у сумі 36976,7 грн.; витрати на придбання послуг зв'язку в 2013 р. на суму 8887,89 грн.; витрати на придбання послуг страхування в 2013 р. на суму 3234,1 грн.; прочие на суму 4796 грн.

Витрати на утримання, експлуатацію та ремонт (в даному випадку це витрати на придбання запасних частин, технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів) основних засобів, що використовуються в господарській діяльності підприємця, відносяться до загальновиробничих або адміністративних витрат в залежності від того, для чого використовується автомобіль. При цьому, ремонт не відноситься до переліку витрат наведених у підпункті 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, які не включаються до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування. Ремонт не є ні модернізацією ні іншим поліпшенням основних засобів. Витрати на придбання запасних частин відносяться до інших витрат, при цьому до складу саме операційних витрат, крім того усі необхідні первинні документи на підтвердження придбання запасних частин та шин, їх використання, послуги по ремонту автомобілів, оформлені належним чином, були надані до перевірки, але не враховані відповідачем при здійснені такої перевірки.

Відповідачем не прийнято до уваги перелік документів, що підтверджують придбання та встановлення запчастин та шин на вантажні автомобілі, які використовуються позивачем у господарській діяльності, а саме: рахунки на оплату запчастин, платіжні доручення про оплату запчастин, акти списання та встановлення запчастин, видаткові накладні.

Позивачем у ТОВ «Автофастера» були придбані витратні запчастини (фільтри, рем. комплекти та витратні матеріали ), які не пов'язані з поліпшенням основних засобів, а мають бути замінені у зв'язку з ТО, яке проводило ПП «Дніпротрейд», про що свідчать акти виконаних робіт. Крім того, у ПП «ПРОМАГРО ОЙЛ» були придбані тільки мастила без яких робота автомобілів неможлива та які списуються згідно пробігу автомобіля.

Також позивачем у ПП ВІННІК АВ, та КАРАТ ЧП ПКФ були придбані шини в кількості 12 штук. За перевіряємий період у позивача працювало 5 автопоїздів які проїхали понад 500 тис. км та на яких згідно технічних умов встановлено 78 автошин не враховуючи запасні колеса. Таким чином, згідно встановлених норм списання, придбані та встановлені шини є часткою шин, які могли бути встановлені на пересувний склад позивача, про встановлення даних шин свідчать акти виконаних робіт від ЧП ОСОБА_2

З огляду на вказане, правомірним є висновок суду першої інстанції стосовно того, що суми 26137,61 грн. та 36976,7 грн. є операційними витратами у розумінні статті 138 Податкового кодексу України та мають бути включені до валових витрат.

Позивачем надано документи, що підтверджують придбання та оплату запасних частин для автомобілів та їх встановлення на автомобілі, та документи, що підтверджують придбання та оплату шин для автомобілів, що належать ОСОБА_1 та використовуються нею у господарській діяльності, а саме: рахунки - фактури, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, акти списання і установки, акти здачі - прийняття виконаних робіт.

Підпунктом 138.10.2 п.138.10 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, а саме: витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати).

Позивачем у ПАТ «КИЇВСТАР» були придбані послуги, які пов'язані з її господарською діяльністю, про що свідчать угоди про надання стільникового зв'язку, та податкові накладні в яких є данні про покупця , номер угоди, та вартість наданих послуг.

Статтею 138 п. 138.2. Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Стаття 140 Податкового кодексу України визначає особливості визнання витрат подвійного призначення.

При визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: будь-які витрати із страхування ризиків загибелі врожаю, транспортування продукції платника податку; цивільної відповідальності, пов'язаної з експлуатацією транспортних засобів, що перебувають у складі основних засобів платника податку.

Позивач надає послуги з вантажних перевезень автомобільним транспортом. Автомобільний транспорт, який використовується нею у підприємницькій діяльності, зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1

За ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Дана правова норма кореспондується з ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи (ч. 1 ст. 325 Цивільного кодексу України). Отже, чинне законодавство не передбачає відокремлення майна, яке використовується фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, від усього належного такій фізичній особі майна. Крім того, для провадження основного виду господарської діяльності позивачу необхідні транспортні засоби, наявність яких відображена в акті перевірки.

Викладене свідчить, що позивач є власником автомобілів, які використовує у підприємницькій діяльності та в оподатковуваних операціях, він має право на включення до складу витрат суми витрат, пов'язані із страхуванням цього майна.

Позивачем надаються послуги з міжнародних вантажних перевезень. Позивач є учасником Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України, допущеним до роботи в системі МДП.

Основним документом, який регулює організацію та практичне виконання перевезень по системі МДП, встановлює права, обов'язки та відповідальність гарантійного об'єднання, є Митна конвенція про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП(Конвенція МДП 1975 року), яка набула чинності для України 11.10.94 р. згідно із Законом України «Про участь України у Митній конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП 1975 року)» від 15.07.94 р.

Згідно ст.1 Конвенції термін «операція МДП» означає перевезення вантажів від митниці місця відправлення до митниці місця призначення з дотриманням так називаної процедури МДП.

До транспортних документів, які безпосередньо супроводжують товари та транспортні засоби при переміщенні через митний кордон відноситься у тому числі книжка МДП (САРМЕТТІК). Наявність книжки МДП підтверджує допущення транспортного засобу до перевезення вантажів під митними печатками та пломбами та дійсність фінансової гарантії. На дорожньому транспортному засобі, що здійснює операцію МДП, повинні бути прикріплені таблички з написом "ТІК"

Конвенція МДП 1975 р., визначаючи процедуру міжнародного дорожнього перевезення вантажів, передбачає в якості її основного атрибуту книжку МДП - єдиний митний документ при проходженні вантажу від митниці місця відправлення до митниці місця призначення в регіоні МДП. Конвенцією запроваджено інститут гарантійного об'єднання, під яким розуміється об'єднання, визнане митними органами держави - учасниці Конвенції як гаранта для осіб, які використовують процедуру міжнародного дорожнього перевезення вантажів.

Асоціація міжнародних автомобільних перевезень - видає книжки МДП за відповідну плату і контролює їх роботу. Транзитні вантажі звільняються від сплати ввізних мит, податків і зборів.

Книжка МДП дійсна для виконання одного перевезення в одну сторону, згідно з п.4 Правил користування книжкою МДП.

Викладене свідчить, що придбання книжок МДП та отримання послуг страхування правильно включено позивачем до витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів.

Позивачем до суду надано документи, що підтверджують отримання послуг страхування зобов'язань автоперевізника учасника АсМАП України перед суб'єктами «Гарантійної ланки», що виникають в результаті використання книжок МДП: рахунки на оплату послуг за 2013 рік; акти надання вказаних послуг за 2013 рік; платіжні доручення на оплату вказаних послуг за 2013 рік. Також, надано документи, що підтверджують отримання послуг по книжкам МДП; акти надання послуг по книжкам МДП за 2013 рік; податкові накладні за 2013 рік; платіжні доручення на оплату вказаних послуг за 2013 рік.

Також, відповідач в Акті перевірки зазначив, що позивачем необґрунтовано було включено до складу валових витрат: «прочие витрати в 2013 р в сумі 4797 грн. без надання переліку витрат».

Позивачем було надано документи, які підтверджують такі витрати, а саме: акти виконаних робіт № 10 від 30.01.2013р., №20 від 20.02.2013р., №33 від 28.02.2013р., №56 від 30.04.2013, №78 від 29.06.2013, №92 від 30.08.2013, №123 від 30.09.2013, №197 від 30.02.2013, які підтверджують витрати позивача на встановлення шин на автомобілях, які належать позивачеві та використовуються ним в господарській діяльності; сплата за послуги з оброблення даних та розміщення інформації на веб-вузлах за жовтень 2013 р.; придбання запчастин.

Відповідачем вказані документи враховано не було.

З огляду на встановлені судом обставини справи, вказані норми законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що під час судового розгляду відповідач не надав беззаперечних доказів щодо допущення позивачем такого порушення законодавства України, що дає підстави для прийняття по відношенню до останнього оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції під час розгляду даної справи обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 12 лютого 2015 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі №808/20076/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 26 червня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна