Справа № 489/1577/15-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 489/1577/15-а

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Коваленко І.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії та надати звіт про виконання рішення,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність УПФ щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 року в частині не нарахування та невиплати пенсії за лютий 2015 року, а також зобовязати УПФ нарахувати та виплатити пенсію за лютий 2015 року і надати до суду звіт про виконання рішення суду. В заяві зазначив, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 року визнано протиправною бездіяльність УПФ в частині невиконання з 01.06.2010 року вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязано УПФ провести йому перерахунок пенсії по інвалідності з 01.06.2010 року виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої пунктом 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсій.

Ухвалою суду від 26.07.2011 року розяснено, що кінцевим терміном нарахування та виплати пенсії є припинення виплати пенсії чи припинення дії статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Між тим, незважаючи на вимоги наведеного Закону та постанову суду в лютому 2015 року відповідач не нарахував та не виплатив пенсію в повному обсязі, що стало наслідком звернення позивача до суду в порядку статті 267 КАС України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в задоволенні заяви просила відмовити.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 року в частині нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії за лютий 2015 року. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за лютий 2015 року відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 року. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва звернулось до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, про те про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок ліквідації Чорнобильської катастрофи, перебуває на обліку в УПФ та з 01.06.2010 отримує пенсію як інвалід ІІ групи внаслідок виконання обовязків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 визнано протиправною бездіяльність УПФ в частині невиконання з 01.06.2010 приписів статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязано УПФ провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії по інвалідності з 01.06.2010 виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсії.

Ухвалою суду від 26.07.2011 вказане рішення розяснено та зазначено, що кінцевим терміном нарахування та виплати пенсії є припинення виплати пенсії чи припинення дії статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно довідки УПФ від 02.03.2015 розмір пенсійної виплати ОСОБА_2 за лютий 2015 року становить 2419,95 грн., що на думку останнього не відповідає розміру визначеному Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та судовим рішенням.

Таким чином, спірні правовідносини стосуються невиконання відповідачем судового рішення, що порушує право позивача на соціальний захист та регулюються, зокрема, нормами Конституції України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та іншими законодавчими актами.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення заяви ОСОБА_2

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Колегією суддів встановлено, що після набрання законної сили постановою суду від 05.07.2010 розмір пенсії позивача УПФ привело у відповідність до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснювало її виплату без будь-яких обмежень. Проте, з 2011 року і по кінець 2014 року виплата пенсії у повному розмірі здійснювалася лише на підставі окремих судових рішень, ухвалених по заборгованості за конкретний календарний місяць. Вказані обставини підтверджуються судовими рішеннями, доданими до заяви.

Апелянт посилається на те, що за лютий 2015 року ОСОБА_2 пенсія виплачена у повному розмірі, який становить 2419,95 грн. Нарахування і виплата такого розміру пенсії відповідає положенням статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які з 01.01.2015 зазнали змін відповідно до Закону України від 28.12.2014 № 76-VII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Колегія суддів не приймає зазначені доводи апелянта, виходячи з наступного.

Так, Законом України від 28.12.2014 № 76-VII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесені зміни до ряду законів, зокрема, і Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Після змін, які набрали чинності з 01.01.2015, положеннями частини першої статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

За положеннями статті 54 вказаного Закону (із змінами) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Таким чином, передбачені Законом України від 28.12.2014 № 76-VII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» зміни до статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачають встановлення пенсії, порушене право на належний рівень якої позивача відновлено в судовому порядку, у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, пунктом 7 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 76-VII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» визначено, що у разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, відповідно до цього Закону, її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порушене право позивача на належний рівень соціального забезпечення відновлене постановою суду від 05.07.2010, виконання якої є обовязковим для УПФ на підставі стаття 124 Конституції України. Таким чином, після набрання законної сили постановою суду розмір пенсії ОСОБА_2 відновлений до рівня 8 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин, враховуючи наведені положення Основного Закону та пункту 7 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 76-VII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» перерахунок пенсії позивачу в сторону зменшення та встановлення її розміру на рівні, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є неправомірним, так як призводить до зменшення розміру пенсії позивача, виплата якої проводилася відповідно до постанови суду від 05.07.2010.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність визнання неправомірною бездіяльності УПФ, яка виразилась у не нарахуванні і не виплаті пенсії за лютий 2015 року у повному розмірі та покладення на УПФ обовязку з такого нарахування і виплати пенсії.

Положеннями ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 цього Закону (у редакції на момент прийняття судом першої інстанції постанови від 05.07.2010) особам, віднесеним до першої категорії, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції на момент прийняття судом першої інстанції постанови від 05.07.2010) в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, після поновлення у липні 2010 року в судовому порядку прав позивача на належний рівень соціального забезпечення, його пенсійна виплата повинна становити на рівні 8 мінімальних пенсій за віком.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Апелянт, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян

Суддя: О.І. Шляхтицький