Справа № 804/15091/14
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2015 рокусправа № 804/15091/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Губар Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_2 особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 особа підприємець ОСОБА_3В (далі ФОП ОСОБА_3В) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі ОСОБА_1 ОДПІ), в якому просить визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем 08.09.2014 року податкове повідомлення рішення №, яким ФОП ОСОБА_3В збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем в розмірі 45980 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 22990 грн., податкове повідомлення рішення №, яким ФОП ОСОБА_3В нараховано штрафні санкції в розмірі 510 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2014 року позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення №, № від 08.09.2014 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в сумі 182,70 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 ОДПІ подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у звязку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно ст.41 КАС України не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ОДПІ в період з 06.08.2014 року по 12.08.2014 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Велар-Д» за травень 2014 року, за результатами якої складено акт № 3545/391/04-03-17-01-27/НОМЕР_1 від 19.08.2014 року.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків позивачем порушено приписи п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в частині безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ за травень 2014 року в сумі 45980 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Велар-Д»; п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п.п.16.1.5 п. 16.1 ст. 16 ПК України, з урахуванням п. 85.2 ст. 85 ПК України, в частині ненадання до перевірки документів у повному обсязі.

Висновки податкового органу про недійсність даних у податковій звітності позивача ґрунтуються на отриманому від ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя акті від 27.06.2014 року №534/153-120/37442787 «Про результати камеральної перевірки податкової декларації з ПДВ ТОВ Компанія «Металозбуд» щодо нереальності поставки товарів від ТОВ Компанія «Металозбуд» до ТОВ «Велар-Д».

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № від 08.09.2014 року, яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем в розмірі 45980 грн., штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 22990 грн.; № НОМЕР_2 від 08.09.2014 року, яким ФОП ОСОБА_3 нараховано штрафні санкції у розмірі 510 грн.

Позивач оскаржив зазначене податкове повідомлення рішення в судовому порядку.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до приписів п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Згідно вищевказаних норм, ПК України встановлено вичерпний перелік документів (податкова накладна, митна декларація, товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ), на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

Пунктами 201.8. та 201.9. ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

Таким чином, витрати для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Із матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Велар-Д» укладено договір поставки нафтопродуктів №164ОПТ від 16.05.2014 року.

Виконання вищевказаного договору підтверджується первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV, а саме: податковими накладними, видатковими накладними, товарно транспортними накладними, банківською довідкою.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем правомірно віднесені суми ПДВ за травень 2014 року, оскільки чинне податкове законодавство України не ставить в залежність право сторони в договорі на податковий кредит від проведення перевірок податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків правочин укладений позивачем з ТОВ «Велар-Д» має ознаки нікчемності.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідно до приписів Податкового кодексу України відповідачу згідно покладених на нього функцій та повноважень не надано право щодо встановлення нікчемності правочинів, укладених чи неукладених суб'єктами господарювання при перевірці їх господарської діяльності ; разом з тим податкові органи не позбавлені права звернутися до суду з вимогою про визнання недійсним правочину при умові його укладання контрагентами з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами відповідно до вимог ч.3 ст.228 ЦК України.

Оскільки відповідачем не надані належні докази фіктивності (нікчемності) укладеного позивачем з контрагентом правочину, відсутні рішення суду про визнання його таким, також не існує судових рішень, яким контрагент позивача визнаний фіктивним, а його установчі документи недійсними, на час дії угоди ТОВ «Велар-Д» було зареєстровано в установленому порядку як платник ПДВ, мало право виписувати та надавати податкові накладні, не був виключений із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем висновок про нікчемність правочину з зазначеним контрагентом зроблений на припущеннях.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України згідно приписів ч.2 ст.71 КАС України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність скасування винесених ОСОБА_1 ОДПІ податкових повідомлень рішень №, № від 08.09.2014 року.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються.

Судом першої інстанції правомірно у відповідності до приписів ст. 94 КАС України, стягнуто на користь позивача здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 182,70 грн.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко