Справа № 814/3352/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

16 червня 2015 року Справа № 814/3352/14

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особиа-підприємця ОСОБА_1, пров. Квітневий, 29,Миколаїв,54007
доДержавної податкової інспекції у Ленінському районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, вул. Гмирьова, 1/1,Миколаїв,54028

провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.06.2012р. № НОМЕР_1, від 08.06.2012р. № НОМЕР_2,
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі-позивач, ФОП) звернувся до суду з позовом до ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі-відповідач, ДПІ) про скасування податкових повідомлень - рішень від 08.06.2012р. № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача про порушення позивачем норм діючого законодавства є безпідставними, оскільки платник податків здійснює оптову торгівлю м'ясом та м'ясопродуктами, тому витрати на придбання комбікорму для тварин безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю та можуть бути віднесені до витрат платника податків при визначенні ним об'єкту оподаткування. На думку позивача, виключення податковим органом витрат на загальну суму 280149,9 грн. у зв'язку з придбанням комбікорму у МП «Орбита-Н», ТОВ «Наваліс» та ТОВ АК «АЛЯ» та у зв'язку з придбання транспортних послуг та послуг з вантажно-розвантажувальних робіт у ТОВ «Наваліс» є протиправними, оскільки всі господарські операції підтверджено первинними документами, які надавались під час проведення перевірки.

Порушень щодо складання податкових накладних або їх відсутність податковим органом не виявлено. Також, ФОП ОСОБА_1 не погоджується з висновками податкового органу щодо порушення ним вимог п.198.6 ст.198 ПК України при формуванні податкового кредиту по правовим відносинам з ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІ», оскільки виконання договорів з вказаним контрагентом підтверджено первинними документами, і позивачем підтверджено оприбуткування товару та використання його у господарській діяльності.

Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення таким, що прийняті на підставі обґрунтованих висновків акту та відповідно до норм діючого законодавста.

Справу розглянуто у порядку письмового провадження.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 23.04.2012р. по 16.05.2012р. службовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП за період з 01.04.2010р. по 31.12.2011р., за результатами якої складено акт перевірки №1375/17-200- від 23.05.2012р.

У висновках акту перевірки, серед іншого, вказується на порушення позивачем:

- п.п.7.2.3, п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», абз.1 п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість до сплати в періоді, що перевірявся, з 01.04.2010р. по 31.12.2011р. на загальну суму 57995 грн. (у т.ч. по періодах: червень 2010р. - 2635 грн., листопад 2010р. - 1819 грн., січень 2011р. - 37688 грн., лютий 2011р. - 1260 грн., липень 2011р. - 5333 грн., вересень 2011р. - 8000 грн., жовтень 2011р. - 1260 грн.);

- ч.2, 3 ст.13 розділу ІV Декрету КМУ від 26.12.1992р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», з урахуванням п.п.9.12.1 п.9.12 ст.9, п.22.10 ст.22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п.177.2, п.177.4 ст.177 розділу ІV Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за період з 01.04.2010р. по 31.12.2011р. на загальну суму 64882,69 грн. (у т.ч. по періодах: за 2010р. (ІІ- ІVкв.) - 14836,45 грн., за 2011р. - 50046,24 грн.).

На підставі вказаного акту перевірки 08.06.2012р. ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 62758,75 грн. (у т.ч. за основним платежем - 57995 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4763,75 грн.) та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 77394,25 грн. (у т.ч. за основним платежем - 64882,69 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 12511,56 грн.).

Висновки про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на висновках податкової про безтоварність господарських операцій за договорами, за умовами яких позивачу були поставлені товари, що і було підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Суд надаючи правову оцінку обставинам та відносинам, що виникли між сторонами, виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно пунктом 198.3 статті 198 ПК, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

З наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Чинним законодавством України не встановлено обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність з негативними наслідками саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставною для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній мав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.п. "а" п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, що не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно вимог пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ТОВ «Наваліс» було укладено договір поставки комбікормів №1/02, за яким продавець поставив позивачу комбікорм для свиней, а позивач прийняв та сплатив за поставлений товар (арк. с. 51).

На підтвердження реальності господарської операції за вищезазначеним договором позивач надав до суду видаткову накладну №НА-0000026 від 08.02.2011 р. та квитанцію про оплату отриманого товару (арк.. с. 52-53).

Також, між ТОВ «Наваліс» та позивачем було укладено договір про надання послуг по вантажно-розвантажним роботам та транспортним послугам, на підтвердження реальності якого було надано акти здачі-прийняття робіт, квитанції про сплату отриманих послуг (арк.. с. 71-78)

У перевіряємий період між позивачем та ТОВ «Аля» було укладено договір поставки №01/11 від 01.11.2011 року, за умовами якого позивачу його контрагента було поставлено товар (арк.. с. 54).

На підтвердження вищезазначеного до суду були долучені первинні документи, а саме: накладні, квитанції про оплату товару, видаткова та видаткова накладні (арк.. с. 55-58).

Також у перевіряємий період одним з контрагентів позивача було ТОВ «ОСОБА_3 Компані».

Так, між ТОВ «ОСОБА_3 Компані» та позивачем було укладено ряд договорів про поставку товару, на підтвердження виконання яких було надано позивачем первинні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності (арк.. с. 61-69).

Таким чином, факт отримання послуг та товарів від контрагентів позивача підтверджується належними первинними документами.

Суд вважає, що висновок податкового органу про відсутність у постачальників позивача необхідних умов для здійснення господарської діяльності є недоведеним, так як він був здійснений тільки на підставі податкової звітності без перевірки первинних бухгалтерських та податкових документів підприємства. Більше того, сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків, у зв'язку з його господарською діяльністю.

Жодна норма податкового законодавства не вимагає від платника податків контролювати законність державної реєстрації, видачі свідоцтва платника ПДВ, сплату до бюджету податків та ведення бухгалтерського та податкового обліку своїх контрагентів. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба. Сама по собі несплата податку продавцем (у томі числі і ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця.

Вищенаведені висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.09р. в пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. На думку суду, такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.06р. українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення. У зв'язку з цим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 08.06.2012 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість в сумі 62 758,75 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі - 57 995 грн., за штрафними санкціями в сумі - 4 763,75 грн.

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби від 08.06.2012 року № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб в сумі 77 394,25 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі - 64 882,69 грн., за штрафними санкціями в сумі - 12 511,56 грн.

4.Присудити з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікацій номер НОМЕР_3) сплачений згідно квитанції 7980794 від 19.06.2012 року судовий збір у сумі 1401,53 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є. В. Марич