Справа № 2а-3703/10/2770
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/9991/50408/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного казначейства України (далі - ДСА України), Територіального управління державної судової адміністрації України в м. Севастополі, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення страхової суми,

в с т а н о в и в :

У грудні 2010 року позивач звернуся до суду із вказаним позовом.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Севастополя від 12 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2012 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ДСА України щодо невжиття заходів по здійсненню державного обов'язкового страхування життя та здоров'я ОСОБА_4, як судді Ленінського районного суду міста Севастополя. Стягнуто з Державної судової адміністрації України, на користь позивача страхову суму у розмірі 478 696 грн. 60 коп. Стягнуто з ДСА України, на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

В касаційній скарзі відповідач ДСА України просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій з підстав порушення цими судами норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що Указом Президента України від 13 серпня 2002 року №712 ОСОБА_4 призначено суддею Ленінського районного суду м. Севастополя.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 2 грудня 2010 року №2762-VІ позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

З матеріалів даної справи вбачається, що у грудні 2009 року в приміщенні Ленінського районного суду м. Севастополя ОСОБА_4 при проходженні зі свого кабінету до залу судового засідання для здійснення правосуддя на сходах перегону між першим та другим поверхами при недостатньому освітленні зачепилась ногою за край мантії судді та впала, ударившись головою об сходи.

Згідно з висновком лікарсько-консультаційної комісії 7-ї поліклініки міста Севастополя від 23 липня 2010 року №854 внаслідок отриманої черепно-мозкової травми, у позивача маються наслідки у вигляді помірного церебростеничного синдрому остеохондрозу шийного відділу хребта, підвивих атланту, синдром хребтової артерії, стійкий помірний алогічний синдром, помірний вестібуло-атактічний синдром, субатрофія зорового нерва обох очей, деструкція склоподібного тіла, двостороння нейросенсорна туговухість 1 ступеня. За станом здоров'я позивачу протипоказано виражена психоемоційна напруга, тривала напруга на орган зору, у тому числі й у роботі з комп'ютером.

Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії 2-18АД №000225 від 21 червня 2010 року «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» ОСОБА_4 встановлений 5% ступень втрати професійної працездатності з 9 червня 2010 року безстроково.

На звернення позивача із проханням повідомити страхову компанію про страховий випадок Державною судовою адміністрацією у м. Севастополі надана відповідь від 5 січня 2011 року, де зазначено, що протягом 2009 року уповноважена страхова компанія, в якої були б застраховані судді м. Севастополя, не визначена.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Частиною першою статті 45 Закону України «Про статус суддів» передбачено, що життя і здоров'я суддів підлягають обов'язковому державному страхування за рахунок державного бюджету на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про статус суддів» у разі заподіяння судді у зв'язку з виконанням відповідно до закону службових обов'язків каліцтва чи іншого стійкого ушкодження здоров'я, що виключає можливість продовження професійної діяльності, йому виплачується одноразова страхова сума за рахунок страхових платежів по обов'язковому державному особистому страхуванню суддів в розмірі п'ятирічного заробітку.

Коли заподіяне каліцтво чи інше пошкодження здоров'я не призвело до стійкої втрати працездатності, виплачується одноразова страхова сума за рахунок страхових платежів по обов'язковому державному особистому страхуванню суддів в розмірі річного заробітку.

Виплата страхових сум, згідно Порядку та умов державного обов'язкового страхування життя і здоров'я суддів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 1994 року №89, проводиться відповідно до річного заробітку застрахованого на день настання страхового випадку за вирахуванням раніше виплачених страхових сум за цей страховий випадок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 1994 року №89, у редакції, яка діяла на час виникнення страхового випадку, затверджено Порядок та умови державного обов'язкового страхування життя і здоров'я суддів (далі -Порядок), де передбачено, що державне обов'язкове страхування життя і здоров'я судді здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що страхові платежі за державним обов'язковим страхуванням життя і здоров'я суддів, включаючи пов'язані з цим витрати страховиків, уповноважених на здійснення такого виду страхування, в розмірі шести відсотків загальної суми цих платежів, а також витрати на виплату страхових сум застрахованим, перераховуються Конституційним Судом України, Верховним Судом України, Вищим господарським судом України, Вищим адміністративним судом України, Державною судовою адміністрацією (далі - страхувальники) на спеціальні рахунки страховиків, уповноважених на здійснення такого виду страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року №14 затверджено Положення про Державну судову адміністрацію України, згідно якого відповідач здійснює матеріальне та соціальне забезпечення суддів і працівників апарату судів тощо.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що саме на відповідача покладено організаційне забезпечення діяльності судів, що становлять і заходи фінансового, матеріально-технічного, кадрового, інформаційного та організаційно-технічного характеру і спрямовані на створення умов для повного й незалежного здійснення правосуддя. Державна судова адміністрація України є розпорядником бюджетних коштів на вказані цілі і повинна визначати компанію-страховика і забезпечувати належний рівень матеріального забезпечення суддів, у тому числі обов'язок по соціальному страхуванню життя та здоров'я суддів.

Враховуючи те, що відповідачем не було вжито всіх необхідних дій щодо укладання відповідного договору із страховиком, а також того, що не визначення страховика не може бути підставою для не виконання вимог статті 45 Закону України «Про статус суддів», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які дійшли правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і не дають підстав вважати, що цими судами при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржених судових рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополь від 12 жовтня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман