Справа № 458/701/13-а 2а-458/22/13
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Справа № 876/13424/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Турківського районного суду Львівської області від 9 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, треті особи виконавчий комітет Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, відділ Держземагенства у Турківському районі Львівської області, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання незаконними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, треті особи виконавчий комітет Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, відділ Держземагенства у Турківському районі Львівської області, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», в якому, із врахуванням доповнення до позовних вимог, просить визнати незаконними та скасувати рішення відповідача: №368 від 31.07.2012 року та №534 від 30.04.2013 року про переведення виробничої зони під землі житлової та громадської забудови. Позивач просив поновити строк звернення до суду.

Постановою Турківського районного суду Львівської області від 9 жовтня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 04.06.2013 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем при прийнятті рішень № 368 від 31.07.2012 року та № 534 від 30.04.2013 року не порушено вимог закону та прав позивача і третіх осіб. Вказані рішення прийняті відповідно до вимог ст.20 Земельного кодексу України.

Крім того, суд першої інстанції звертає увагу на те, що сільською радою не порушувалося право позивача на земельну ділянку для обслуговування нежитлової будівлі, земельна ділянка для обслуговування нежитлової будівлі (тваринницької ферми) у позивача не вилучалася, і він нею користується по даний час, незважаючи на відсутність будь-якого договору.

Що стосується земельної ділянки, як позивач стверджує «санітарно-захисної зони», то вона вже давно не функціонує в такій якості, а фактично є землями житлової забудови: на ній побудували житлові будинки жителі села, і існування санітарно-захисної зони в цьому місці стало вже неможливим.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Турківського районного суду Львівської області від 9 жовтня 2013 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувані рішення відповідача оформлено всупереч ст. ст. 20, 113, 114, 120, 123 ЗК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про землеустрій».

Апелянт стверджує, що дані рішення прийнято без проектів землеустрою, які повинні бути оформлені до прийняття рішення про зміну цільового призначення, а також всупереч цільовому призначенню земельної ділянки обслуговування ферм для вирощування скота, а відтак він позбавлений можливості в подальшому використовувати ферми в своїй господарській діяльності за цільовим призначенням нерухомості.

Вказує на те, що оскаржуваними рішеннями відповідач фактично змінив предмет іпотеки без згоди на це банку іпотеко держателя.

Відповідач ухвалюючи рішення дозволив забудову земель в безпосередній близькості, всупереч санітарних норм, із джерелом забруднення тваринницькими фермами.

Апелянт звертає увагу на те, що під час слухання справи відповідач підтвердив, що земельна ділянка, якої змінено її цільове призначення, розприділена між фізичними особами для будівництва, що вказує на те, що рішення відповідача виконано, що як наслідок є перешкодою для зміни цих рішень, їх відкликання чи доповнення.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням 14-ої сесії VІ скликання Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області №368 від 31.07.2012 року «Про переведення виробничої зони під землі житлової та громадської забудови» переведено виробничу зону під землі громадської та житлової забудови в с. Завадівка по вул. Рудавець, на місці колишніх ферм загальною площею 3,0 га. Також, надано дозвіл на розробку детального плану території під будівництво житлових будинків с. Завадівка по вул. Рудавець.

Рішенням 18-ої сесії VІ скликання Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області №534 від 30.04.2013 року внесено зміни до п.1 рішення сесії сільської ради №368 від 31.07.2012 року, а саме віднесено землі по вул. Рудавець, які є вільні від забудови на місці колишніх будівель, орієнтовною площею 1.5 га. до категорії земель громадської та житлової забудови.

В силу ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції сесії сільської ради відноситься вирішення питань регулювання земельних відносин.

Статтею 19 ЗК України закріплено такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з частиною першою статті 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

У відповідності до ч.2 ст.20 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 17.10.2004 року є власником нежитлової будівлі (тваринницької ферми), розташованої на території села Завадівка Турківського району Львівської області по вул. Рудавець, 5, яка залишилася після припинення існування сільськогосподарського підприємства Агросервісного товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина». Площа під будівлею на час її купівлі позивачем становила 1764,6 кв. м., а на даний час становить 2966 м. кв. (0,2966 га).

Навколо вказаної нежитлової будівлі розташована земельна ділянка площею близько 1,5 гектари, яка входить в межі села Завадівка і є власністю Завадівської сільської ради та жителів села Завадівка. Інвентаризацію та землеустрій цієї земельної ділянки сільською радою не проводилося. Дана земельна ділянка лише зазначена на карті роздержавлення сільськогосподарського підприємства «Галичина» як землі сільськогосподарського призначення, а фактично такою не є, оскільки не проведений її землеустрій згідно із Законом України «Про землеустрій».

Також, встановлено, що 10.05.2005 року ОСОБА_1, придбавши в 2004 року нежитлову будівлю (тваринницьку ферму), взяв позику в ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» згідно з кредитним договором № 48/3-05, яку, як він пояснив, використав на реконструкцію придбаної будівлі. Як ферма дана будівля на час її купівлі позивачем вже не існувала і не існує по даний час.

13.05.2005 року позивач уклав із ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» договір іпотеки № 67/23-2005, згідно якого предметом іпотеки є нежитлова будівля (тваринницька ферма) загальною площею 1764,6 кв.м., розташована по вул. Рудавець, 5 в с. Завадівка Турківського району Львівської області.

Згідно з п. 4.1.3. договору іпотеки № 67/23-2005 позивач повинен був застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків. Із вказаного договору іпотеки видно, що на час його укладання банком не перевірялося існування нежитлової будівлі (тваринницької ферми) в якості обєкта сільського господарства, і фактично на час укладання договору іпотеки нежитлова будівля як тваринницька ферма вже не функціонувала.

Відповідно до листа відділу Держземагенства у Турківському районі від 11.06.2013 року № 768 по вул. Рудавець в с. Завадівка відсутні землі промисловості та сільськогосподарських підприємств.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що земельну ділянку по вул. Рудавець позивач згідно із законом не орендував, так як договори оренди, укладені ним із сільською радою, не були зареєстровані в установленому порядку, і землеустрою цієї земельної ділянки не здійснював. Також, позивачем не було оформлено право на земельну ділянку під обслуговування будівлі, а також її землеустрій.

У відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки може бути право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Завадівська сільська рада Турківського району Львівської області приймаючи рішення №368 від 31.07.2012 року та №534 від 30.04.2013 року про переведення виробничої зони під землі житлової та громадської забудови, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України. Оспорюваними рішеннями сільської ради законні права та інтереси позивача та третіх осіб не порушено.

Відповідно до частини першої ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, треті особи виконавчий комітет Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, відділ Держземагенства у Турківському районі Львівської області, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання незаконними та скасування рішень.

З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Турківського районного суду Львівської області від 9 жовтня 2013 року у справі №458/701/13-а за позовом ОСОБА_1 до Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, треті особи виконавчий комітет Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, відділ Держземагенства у Турківському районі Львівської області, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання незаконними та скасування рішень без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

ОСОБА_2