Справа № 591/10719/13-а
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/591/181/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Тищенко К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_2, Сумської міської громадської організації «Обєднані будинкові комітети» до Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання прийняти нове рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі в грудні 2013 року звернулися до суду з вказаним позовом та просили постановити судове рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 18 червня 2013 року № 319 «Про надання згоди на продовження строку дії Договору про надання комунального замовлення на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади міста Суми від 25 червня 2013 року № 1» (далі Рішення № 319) та зобовязати виконавчий комітет Сумської міської ради прийняти нове рішення, яке б повністю відповідало чинному законодавству та нормативно-правовим актам у сфері житлово-комунального господарства та інтересам споживачів.

Свої вимоги вони обґрунтовували тим, що оскаржуване Рішення № 319 прийнято всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 631 від 21 липня 2005 року, якою затверджено Порядок проведення конкурсу з надання житлово-комунальних послуг, зокрема п. 3 цього Порядку.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2014 року визнано протиправним та скасовано рішення Сумської міської ради № 319 від 18 червня 2013 року «Про надання згоди на продовження строку дії Договору про надання комунального замовлення на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади міста Суми від 25 червня 2013 року № 1» з 18 червня 2013 року, тобто з дня його прийняття.

Постановою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року постанову Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2015 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2, Сумської міської громадської організації «Обєднані будинкові комітети» - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 18 червня 2013 року № 319 «Про надання згоди на продовження строку дії Договору про надання комунального замовлення на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади міста Суми від 25 червня 2013 року № 1». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 квітня 2015 року постанову Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2015 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_2 направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, дані рані пояснення в судовому засіданні підтримав.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та зазначила, що договір від 25 червня 2011 року №1 втратив свою чинність та в наслідок цього прийняте рішення виконавчим комітетом № 319 від 18 червня 2013 року не є чинним та правомірним. На думку представника позивача відповідач - виконком Сумської міської ради повинен був провести конкурс по визначенню виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, проведеного 21 червня 2011 року, як того вимагає рішення виконкому Сумської міської ради № 310 від 04 травня 2011 року « Про організацію проведення конкурсу по визначенню субєктів господарювання виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності і територіальної громади міста Суми» з дотриманням процедури, як визначено в Порядку.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові докази, вражає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Підпунктом 1 пункту «а» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Судом встановлено, що виконавчим комітетом Сумської міської ради прийняте рішення від 18.06.2013 року № 319 «Про надання згоди на продовження строку дії Договору про надання комунального замовлення на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади міста Суми від 25.06.2011 року № 1» (а.с. 5,6 том 1).

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг згідно з установленим переліком для об'єктів державної або комунальної власності здійснюється за результатами конкурсу.

Перелік житлово-комунальних послуг, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах, визначає орган місцевого самоврядування (ч.2 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Як встановлено частиною 3 статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» організатором конкурсу є власник чи балансоутримувач або уповноважена ним особа. Організатор конкурсу зобов'язаний оприлюднити конкурсні умови. Конкурсні умови мають містити: 1) перелік житлово-комунальних послуг, на надання яких оголошено конкурс; 2) вимоги до учасників конкурсу; 3) вимоги до обсягів надання житлово-комунальних послуг; 4) вимоги до якості виконання з урахуванням діючих стандартів, нормативів, норм і правил; 5) термін, на який укладається договір, та підстави його розірвання; 6) інформацію про об'єкт конкурсу щодо надання житлово-комунальної послуги.

Як визначено статтею 1 цього Закону, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

У свою чергу, власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Отже, у відповідності до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець житлово-комунальних послуг має визначатися на конкурсних засадах.

Як встановлено статтею 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», конкурс проводиться не раніше ніж через 30 днів з дня оприлюднення офіційної інформації про нього. Офіційна інформація повинна включати відомості про місце і час проведення конкурсу (тендеру), назву та адресу установи, прізвище та посаду, номер телефону особи, в якої можна ознайомитися з умовами виконання житлово-комунальних послуг.

У разі якщо в конкурсі на надання житлово-комунальних послуг взяла участь тільки одна особа, договір на здійснення відповідних видів діяльності укладається на термін, що не перевищує 12 місяців.

У разі порушення законодавства при проведенні конкурсу або підписанні договору результати конкурсу та/або договору визнаються недійсними в суді і призначається новий конкурс не пізніше ніж через 10 днів після набрання чинності рішенням суду.

Переможець конкурсу має право, за бажанням, укладати субпідрядні договори без проведення додаткових конкурсів.

Порядок підготовки та проведення конкурсів, типові договори на надання житлово-комунальних послуг затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п.3 Порядку проведення конкурсу з надання житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №631, конкурс проводиться за умови: включення органом місцевого самоврядування послуги до Переліку житлово-комунальних послуг, право на надання яких виборюється на конкурсних засадах; закінчення строку дії або розірвання договору на надання послуг; прийняття судом рішення щодо проведення конкурсу.

Отже, наведеною нормою прямо передбачено обов'язковість проведення конкурсу у випадку закінчення строку дії договору на надання послуг.

Як встановлено судом, рішення № 319 від 18.06.2013 року було прийнято виконавчим комітетом Сумської міської ради у зв'язку із закінченням строку дії договору № 1 від 25.06.2011 року «Про надання комунального замовлення на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади м. Суми», укладеного між Управлінням житлової політики, комунального господарства та благоустрою Сумської міської ради (Замовник) та Комунальним підприємством «Сумижитло» Сумської міської ради (Виконавець) (а.с.7-16 том. 1). Спірним рішенням було фактично пролонговано дію договору № 1, який був укладений на строк з 01.07.2011 р. по 01.07.2013р.

Умовами вказаного договору передбачено, що за згодою сторін Договір може бути продовжений лише рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради.

Як встановлено судом, громада міста Суми (окремі її члени) активно не погоджувалися з тим фактом, що виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій є КП «Сумижитло» Сумської міської ради, а саме: звертались до відповідача з вимогою про виключення з переліків будинків, які обслуговує КП «Сумижитло». (а.с.102-106,112-113 том 2).

Крім того, як вбачається з рішення Адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України від 05 березня 2014 року (долученого стороною позивача до матеріалів справи) визнавались дії виконкому Сумської міської ради в частині не виключення з переліку будинків, які обслуговує КП «Сумижитло» СМР багатоквартирних будинків, власники яких бажають самостійно визначити виконавця робіт з надання послуг з обслуговування будинків і споруд та прибудинкової території такими, що порушують п. 3 ст. 50, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (а.с.107-111 том 2).

Судом встановлено, що конкурс щодо визначення виконавця житлово-комунальних послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, в порушення вимог ст.ст.27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власником або балансоутримувачем не проводився, що не було враховано відповідачем по справі.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний, зокрема, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма типового договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Слід відмітити, що форма договору № 1 від 25.06.2011 року, укладеного між Управлінням житлової політики, комунального господарства та благоустрою Сумської міської ради (Замовник) та Комунальним підприємством «Сумижитло» Сумської міської ради (Виконавець), не відповідає Типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529.

Судом встановлено, що КП «Сумижитло», яке за результатами прийняття спірного рішення та пролонгації договору № 1 від 25.06.2011 року перебрало на себе обов'язки виконавця житлово-комунальних послуг, не було забезпечено укладення договорів про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій із споживачами, тобто власниками розташованих на відповідній території приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд.

Крім того, Статутом КП «Сумижитло», затвердженого рішенням Сумської міської ради від 27.04.2011 року № 410-МР, копія якого наявна в матеріалах справи, а також в подальшому змінами до його пунктів 2.1., 2.2 та 4.3, які були затверджені рішенням Сумської міської ради від 30.01.2013 року № 2095 (т.1, а.с.139-141), не передбачено для КП «Сумижитло» статусу виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Так, метою діяльності підприємства, згідно зі Статутом, є забезпечення належного утримання та експлуатації об'єктів житлово-комунального господарства комунальної власності територіальної громади міста Суми, що передбачає обов'язок КП «Сумижитло» з укладення договорів з суб'єктами господарювання-виконавцями послуг, однак не дає йому права самостійно виступати виконавцем конкретної послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Таким чином, КП «Сумижитло», визначене рішенням №319 виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, не може виконувати функції, які передбачені п.1.3 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу №60 від 25.04.2005 року, та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки є лише посередницькою структурою.

Отже, зміст спірного рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 319 від 18.06.2013 року «Про надання згоди на продовження строку дії Договору про надання комунального замовлення на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади міста Суми від 25.06.2011 року № 1» суперечить Статуту КП «Сумижитло», оскільки останнім не може бути укладено договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в якості Виконавця.

Суд зауважує, що відповідно до преамбули спірного рішення № 319 від 18.06.2013 року, останнім надається згода на продовження строку дії договору про надання комунального замовлення на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності.

Отже, даним рішенням №319 від 18.06.2013 року виконкомом Сумської міської ради передбачено належність житлових будинків з приватизованими квартирами і спільним майном, а також відповідних прибудинкових територій до комунальної власності територіальної громади міста Суми.

Між тим, у відповідності до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво-або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 09.11.2011 року № 14-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", власники квартир дво-або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Статтею 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків» спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Власники приміщень володіють, користуються і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 вказано, що допоміжні приміщення, відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирних будинків багатоквартирного будинку, тобто, їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України).

Відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень.

З огляду на викладене, в резолютивній частині рішення Конституційний Суд України, зокрема, зазначив, що власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що співвласниками будинків і споруд, в тому числі й допоміжних приміщень, та прибудинкових територій є саме власники квартир та житлових приміщень у гуртожитках, розташованих на відповідній території, а не територіальна громада.

Слід зазначити, що відповідачем не доведено та не підтверджено документально належності на праві власності територіальній громаді м.Суми будинків та споруд, прибудинкових територій, послуги з утримання яких доручено КП "Сумижитло", а тому посилання відповідача у спірному рішенні № 319 від 18.06.2013 року про надання комунального замовлення на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади міста Суми, є безпідставним.

Лише самі власники і співвласники будинків, розташованих на відповідній території, можуть вирішувати питання про передачу будинків на баланс конкретним суб'єктам господарювання щодо визначення управління будинками, а також визначати виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення від 18.06.2013 року № 319 «Про надання згоди на продовження строку дії Договору про надання комунального замовлення на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади міста Суми від 25.06.2011 року № 1» діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «;Про місцеве самоврядування в Україні», з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Обов'язковою ознакою як нормативно-правового акта загальної дії так і правового акта індивідуальної дії є юридичний характер, тобто обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта (суб'єктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.

З огляду на викладене, суд вважає, що вищевказане рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 319 від 18.06.2013 року є правовим актом індивідуальної дії, а тому, повинно бути визнано незаконним та скасоване.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів про зобов'язання виконавчого комітету СМР прийняти нове рішення, яке б повністю відповідало чинному законодавству та нормативно-правовим актам у сфері житлово-комунального господарства та інтересам споживачів послуг, з підстав відсутності у відповідача по справі відповідних повноважень, оскільки право визначати виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, як зазначалось вище, належить власникам (співвласникам) відповідних житлових приміщень.

Тому, вказаний позов підлягає задоволенню в частині визнання незаконним та скасування рішення, в іншій частині слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування», Законом України «про житлово-комунальні послуги», ст.ст.11,71,160-163 КАС України , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2, Сумської міської громадської організації «Обєднані будинкові комітети» до Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання прийняти нове рішення задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 319 від 18.06.2013 року «Про надання згоди на продовження строку дії Договору про надання комунального замовлення на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади міста Суми від 25.06.11 №1».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі скарги в десятиденний строк з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду в повному обсязі складена до 10 липня 2015 року.

Суддя Г.В.Кривцова