Справа № 804/19057/14
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2015 рокусправа № 804/19057/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі № 804/19057/14 за позовом Приватного акціонерного товариства „Нікопольський завод технологічного оснащення до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство „Нікопольський завод технологічного оснащення (далі за текстом - ПрАТ „НЗТО) звернулось до суду з позовом до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі за текстом Нікопольська ОДПІ), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нікопольської ОДПІ від 06.08.2014 р. № НОМЕР_1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Нікопольської ОДПІ від 06.08.2014 р. №.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що ПрАТ „НЗТО () зареєстроване Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради 01.11.2001 р., перебуває на податковому обліку в Нікопольській ОДПІ.

Нікопольською ОДПІ з 04.07.2014 р. по 10.07.2014 р. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПрАТ „НЗТО з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку а додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ „Укр Енерго Холдинг () за період діяльності з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 р.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 17.07.2014 р. №2158/221/31760880, відповідно до висновків якого позивачем порушено п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2014 р. на суму 103296, 00 грн.

Позивач, не погоджуючись з висновками податкового органу, які викладені в акті перевірки № 2158/221/31760880, 28.07.2014 р. звернувся до Нікопольської ОДПІ з запереченнями, за результатами розгляду яких листом від 04.08.2014р. № 15152/10/22-113 Нікопольська ОДПІ повідомила позивача про відповідність висновків акту перевірки вимогам чинного законодавства та залишення їх без змін.

На підставі зазначеного акту перевірки Нікопольською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.08.2014 р. № НОМЕР_1 форми „Р, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 154794, 00 грн., з яких за основним платежем 103196, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 51598, 00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням Державної фіскальної служби України від 07.11.2014 р. № 6367/6/99-99-10-01-15, податкове повідомлення-рішення від 06.08.2014 р. № НОМЕР_1 та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги залишене без змін, а скарга ПрАТ „НЗТО - без задоволення.

Судом встановлено, що основними видами діяльності ПрАТ „НЗТО є виробництво інструментів, виробництво чавуну, сталі та феросплавів, виробництво будівельних металевих конструкцій, оброблення металевих відходів та брухту.

Позивач має ліцензію серії АВ № 580885 на господарську діяльність із заготівлі, переробки, металургійної переробки металобрухту чорних металів, строк дії якої необмежений.

Здійснення позивачем вказаних видів діяльності можливо виключно з використанням природного газу як палива. Позивач є підприємством зі складним технологічним циклом, що потребує значної кількості обладнання, та значних територій для розміщення цього обладнання. Загальна площа земельної ділянки, на якій розташовані промислові потужності позивача складає 119060 кв.м., що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 01.05.2002 р. № 09-1/179 та додатковою угодою № 13 до нього.

У період, що перевірявся, позивачем використовувались приміщення (офісні та складські) згідно договорів оренди з ВАТ „НПТЗ та ПрАТ „Енергоресурси.

Позивачем укладений 10.12.2013 р. з ПАТ„Укртрансгаз договір № 14-8-П355 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Для забезпечення своєї господарської діяльності, позивач має 33 агрегати, які працюють на природному газу та власну опалювальну котельню з трьома газовими водогрійними котлами. Згідно технічної документації обладнання (технічні паспорти котлів), паливом, яке використовується для їх роботи, є природний газ.

ПрАТ „НЗТО (покупець) 30.09.2013 р. укладений з ТОВ „Укр Енерго Холдинг (постачальник) договір на постачання природного газу № 207, за умовами якого постачальник зобовязується надавати у власність покупцю природний газ, а також послуги стосовно забезпечення поставки природного газу, а покупець - оплачувати вартість прийнятого обсягу газу та вартість наданих послуг згідно щомісячних актів приймання-передачі, які за умовами цього договору передбачають назву товару, кількість, одиницю виміру, ціну без ПДВ, відпускну суму.

За умовами розділу 6 цього договору, оплата за газ здійснювалась покупцем виключно грошовими коштами, остаточний розрахунок відбувався на підставі акту приймання-передачі, платіжні доручення містили номер та дату договору, призначення платежу.

Судом встановлено, що передача та транспортування природного газу здійснювалась ПАТ „Укртрансгаз на підставі договору від 10.12.2013 р. № 14-8-П355 з позивачем на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Господарська діяльність позивача з постачальником газу ТОВ „Укр Енерго Холдинг на підставі договору від 30.09.2013 р. № 207 відбувалась з жовтня 2013 р. по березень 2014 р., що підтверджується документами, долученими до матеріалів справи: договором від 30.09.2013 р. № 207, актами приймання-передачі природного газу, податковими накладними, витягами з Єдиного реєстру податкових накладних, платіжними дорученнями.

У березні договірні відносини позивача з ТОВ „Укр Енерго Холдіг були припинені у звязку з тим, що постачальником обрано заявлений ліміт на постачання природного газу за нерегульованим тарифом згідно отриманої ліцензії, з приводу чого направило до позивача лист № 16/05/04 від 16.04.2014 р., копія якого додана до матеріалів справи.

Фактичність виконання позивачем договору з ТОВ „Укр Енерго Холдінг, а також рух активів підтверджується наступними первинними документами: договором на поставку природного газу та додатковими угодами до нього, договором на транспортування природного газу, видатковими накладними, податковими накладними, актами приймання-передачі, платіжними дорученнями, оборотно-сальдовими відомостями, свідоцтвом про державну метрологічну атестацію виробничого обладнання позивача.

Також, на підтвердження використання придбаного у постачальника ТОВ „Укр Енерго Холдінг природного газу для забезпечення власної господарської діяльності позивачем надані до матеріалів справи технічні паспорти на обладнання, яке використовується для виготовлення, переробки сталі та іншої продукції позивача, за основними технічними даними та характеристиками яких значиться паливо, що використовується для роботи - природний газ.

Відповідно до штатного розпису на І квартал 2013 р., у період, що перевірявся, на підприємстві працювало 552 особи. Згідно штатного розпису на ІІІ квартал 2014 р. (станом на час проведення перевірки) на підприємстві працювало 15 осіб.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з, зокрема, придбання або виготовлення товарів (у томі числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду зокрема, у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом першої інстанції було досліджено первинні документи, встановлено використання у господарській діяльності товариства придбаних товарів та послуг, що призвело до змін в активах підприємства та його зобов'язаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків, встановлено дотримання позивачем вимог законодавства щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та валових витрат, перевірено доводи податкового органу.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що надані позивачем первинні документи, підтверджують виконання господарських операцій та мають всі необхідні реквізити первинного документу бухгалтерського обліку, обов'язковість яких встановлена ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та звітність в Україні, ст. 44 Податкового кодексу України та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку №88 від 24.05.1995р.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання податкового органу на акт ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 18.06.2014 р. № 488/3-22-08/38038769, яка, в своє чергу, посилається на акт Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у м. Києві від 08.04.2014 р. № 20/22-00/37757736, з огляду на наступне.

Зазначений акт свідчить про порушення з боку контрагента позивача, за які чинним законодавством встановлено певні види відповідальності, і не доводить порушення позивачем податкового законодавства, тому колегією суддів до уваги не приймається, оскільки статтею 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 р. у справі „Інтерсплав проти України).

Таким чином, безпідставними є посилання податкового органу на нікчемність правочинів по ланцюгу постачання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем правомірно сформований податковий кредит у сумі 103196, 00 грн. з податку на додану вартість у березні 2014 р.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції було досліджено співвідношення між документальним підтвердженням права позивача на податковий кредит, формування валових витрат та обставинами реального здійснення господарських операцій, за наслідками аналізу якого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про реальність господарських операцій та протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров