Справа № 804/6432/15
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2015 р. Справа № 804/6432/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі за участю представників: позивача відповідачаОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-
Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» в якому просить стягнути з Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 284 956,21 грн.; стягнути з відповідача на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 284,96 грн.
В обґрунтування вимог позивач зазначив,що відповідач до 15.04.2015 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 284 956,21 грн. за 7 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та не зайнятих ними. Несплата вчасно адміністративно-господарських санкцій за нездійснення працевлаштування інвалідів призвела до нарахування пені у розмірі 284,96 грн., та утворення заборгованості у загальній сумі 285 241,17 грн.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у запереченні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
21.01.2015 року відповідач подав до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, згідно з яким кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, становить 89 осіб, а фактично серед штатних працівників облікового складу, яким відповідно до вимог чинного законодавства встановлена інвалідність становить 82 особи.
Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, Закону України Про зайнятість населення, Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70, Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.
Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, підприємства, установи, організації зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70, передбачено, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою затвердженою Міністерством праці за погодженням з Держкомстатом.
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України Про зайнятість населення від 05.07.2012 року № 5067- VI, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
В свою чергу частина 3 статті 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
Приймаючи до уваги зазначені норми, обов'язок з працевлаштування інвалідів покладається на Державну службу зайнятості, однак при умові надання підприємствами, установами та організаціями інформації про створені робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Міським комунальним підприємством «Дніпропетровській міські теплові мережі» до державної служби зайнятості протягом 2014 року подавалися звіти форми 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування станом на 17.01.2014 року, 14.02.2014 року, 06.03.2014, 02.04.2014 року, 05.05.2014 року, 02.06.2014 року, 10.07.2014 року, 04.08.2014 року, 04.09.2014 року, 01.10.2014 року, 04.11.2014 року, 04.12.2014 року у кількості 5 осіб та 21.10.2014 року у кількості 35 осіб.
Судом встановлено, що відповідач подавав інформацію про наявність вакансій слюсара з КВПтаА, слюсара-ремонтника і електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування та оператора котельні.
Окрім того, Міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» за особистим зверненням працевлаштувало в 2014 році 23 особи, яких визнано інвалідами.
Тобто, підприємством були створені робочі місця для працевлаштування інвалідів та ним були виконані вимоги статті 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні.
Аналіз норм чинного законодавства України щодо соціальної захищеності інвалідів свідчить про те, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх безпосереднього пошуку для працевлаштування.
Отже, якщо роботодавець вживав необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій у зв'язку з меншою, ніж установлено нормативом, середньообліковою чисельністю працюючих інвалідів, є безпідставним.
Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 16.04.2013 року у справі №21-81а13.
Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
На підставі викладеного суд доходить висновку, що відповідачем було застосовано всі необхідні заходи для працевлаштування інвалідів на підприємстві та виконано вимогу чинного законодавства щодо організації працевлаштування інвалідів на підприємстві, тому, адміністративно-господарські санкції в розмірі 284 956,21 грн. та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 284,96 грн. нараховані позивачем безпідставно, у зв'язку з чим адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Стосовно посилань відповідача на факт неповного надання інформації позивачем до центру зайнятості, як на доказ господарського правопорушення, а саме, що замість 7 осіб щомісячно (окрім жовтня) заявлялось лише по 5 осіб, суд зазначає, що центром зайнятості не було направлено для працевлаштування осіб зазначеної категорії, тому й ті наявні вільні місця для працевлаштування інвалідів, які було вказано у звітах, не були заповнені.
Керуючись статтями 158-163, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" про стягнення заборгованості - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 10 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1