Справа № 808/1534/15
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2015 року Справа № 808/1534/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В. розглянувши в порядку письмового провадження в м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати незаконною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошового забезпечення; розірвати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь заборгованість з грошового забезпечення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.12.2013 між позивачем та відповідачем було укладено контракт на проходження військової служби у аеромобільних військах. Наказом № 152-ПМ від 11.12.2013 був призначений на посаду старшого механіка-водія. В порушення положень контракту, починаючи з грудня 2014 року по цей час грошове забезпечення йому не виплачується. У зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту командуванням просить його розірвати та виплатити заборгованість з грошового забезпечення.
Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В своїх письмових запереченнях проти задоволення позову заперечив, зазначив, що 11.12.2013 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 152 - ПМ, позивач - громадянин ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу до Збройних Сил України та призначений на посаду старшого механіка - водія парашутно-десантного взво ду парашутно - десантної роти парашутно-десантного батальйону. Відповідно командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 з ним було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 (три) роки з 11.12.2013 року по 11.12.2016 року. З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, у відповідності до п. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Під час дії особливого періоду, підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби визначені ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Пунктом 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - (з моменту оголошення мобілізації до введення воєнного стану), не передбачено звільнен ня військовослужбовців з військової служби за контрактом у зв`язку із система тичним невиконання умов контракту командуванням.
Що стосується неотримання грошового забезпечення, то за час проходження військової служби за контрактом позивач неодноразово, а саме в період з 08.04.2014 року по 09.04.2014 року, з 20.10.2014 року по 28.10.2014 року, з 31.10.2014 року по 28.11.2014 року та з 27.01.2015 року по теперішній час вважався (вважається) незаконно відсутнім на службі, тому на підставі Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовос лужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої нака зом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 зі змінами, грошове забезпечення (в тому числі премія та винагорода) за вказаний період часу йому не нараховувалося. Обставини відсутності на службі позивача в зазначені вище періоди відображені в довідках - доповідях командира військової частини НОМЕР_1 за вих. № 1123 від 08.04.2014 року, за вих. № 1134 від 08.04.2014 року, за вих. № 4068 від 21.10.2014 року, за вих. № 4199 від 30.10.2014 року, за вих. № 4288 від 05.11.2014 року, за вих. № 5508 від 05.12.2014 року, за вих. № 508 від 02.02.2015 року, а також наказах командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.04.2014 року № 73, від 10.04.2014 року № 76, від 22.10.2014 року № 227, від 30.10.2014 року № 234, від 06.11.2014 року № 241, від 05.12.2014 року № 265 та від 02.02.2015 року № 25, та наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2015 року № 674 «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення вчасно на службу з відпустки 27.01.2015 року старшим солдатом ОСОБА_1 ». Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відповідно до ст. 41 КАС України суд під час розгляду адміністративної справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали адміністративного позову, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.12.2013 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 152 - ПМ, позивач - громадянин ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу до Збройних Сил України та призначений на посаду старшого механіка - водія парашутно-десантного взво ду парашутно - десантної роти парашутно-десантного батальйону. Відповідно командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 з ним було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 (три) роки з 11.12.2013 року по 11.12.2016 року.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.
21 липня 2014 року Президентом України прийнято Указ "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VІІ.
Згідно п. 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.
Закон України від 22 липня 2014 року № 1595-VІІ "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 24.07.2014р.
Таким чином, враховуючи приписи ч. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та п. 8 вищезазначеного Указу, особливий період настав 25.07.2014р.
Як вбачається з матеріалів справи, контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби в у Збройних Силах України було укладено на три роки з 11.12.2013 року по 11.12.2016 року.
Таким чином, контракт позивача діє під час настання особливого періоду.
Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Отже, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.
Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, до спірних правовідносин застосовуються вимоги п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.
При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Між тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не відноситься.
Таким чином, підстави для звільнення позивача з військової служби та розірвання контракту до оголошення демобілізації, відсутні.
Щодо позовних вимог стосовно стягнення з відповідача невиплаченого грошового забезпечення.
Відповідно до п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Як вбачається з матеріалів справи за час проходження військової служби за контрактом позивач неодноразово, а саме в період з 08.04.2014 року по 09.04.2014 року, з 20.10.2014 року по 28.10.2014 року, з 31.10.2014 року по 28.11.2014 року та з 27.01.2015 року по теперішній час вважався (вважається) незаконно відсутнім на службі. Обставини відсутності на службі позивача в зазначені вище періоди відображені в довідках - доповідях командира військової частини НОМЕР_1 за вих. № 1123 від 08.04.2014 року, за вих. № 1134 від 08.04.2014 року, за вих. № 4068 від 21.10.2014 року, за вих. № 4199 від 30.10.2014 року, за вих. № 4288 від 05.11.2014 року, за вих. № 5508 від 05.12.2014 року, за вих. № 508 від 02.02.2015 року, а також наказах командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.04.2014 року № 73, від 10.04.2014 року № 76, від 22.10.2014 року № 227, від 30.10.2014 року № 234, від 06.11.2014 року № 241, від 05.12.2014 року № 265 та від 02.02.2015 року № 25, та наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2015 року № 674 «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення вчасно на службу з відпустки 27.01.2015 року старшим солдатом ОСОБА_1 »
Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з систематичною, безпідставною відсутністю позивача на військовій службі, підстави для стягнення недоотриманого грошового забезпечення позивачем відсутні.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.
Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Сіпака