Справа № 826/5898/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5898/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Грищенко В.Е., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання протиправними та скасування постанови та рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання протиправними та скасування постанови та рішення. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі передчасно винесли постанову від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», чим порушили право вкладників на нарахування процентів за вкладами.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 травня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», згідно з яким з 21.11.2014 року по 20.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 року № 35 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20.03.2015 року (включно).

В подальшому, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 13.03.2015 року № 22-7602/15 звернувся до Національного банку України з пропозицією про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20.03.2015 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно.

Не погоджуючись з вказаними постановою від 19.03.2015 року № 188 та рішенням від 20.03.2015 року № 63, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення та постанова не порушують права та інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Статтею 6 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк виконує функції, зокрема, щодо здійснення банківського регулювання та нагляду на індивідуальній та консолідованій основі; здійснення погодження статутів банків і змін до них, ліцензування банківської діяльності та операцій у передбачених законом випадках, ведення Державного реєстру банків, Реєстру аудиторських фірм, які мають право на проведення аудиторських перевірок банків.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про Національний банк України» правління Національного банку згідно з Основними засадами грошово-кредитної політики через відповідні монетарні інструменти та інші засоби банківського регулювання забезпечує реалізацію грошово-кредитної політики, організує виконання інших функцій відповідно до статей 6 і 7 цього Закону та здійснює управління діяльністю Національного банку.

Головною метою банківського регулювання і нагляду є безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів (частина перша статті 55 Закону України «Про Національний банк України»).

Статтею 61 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк здійснює державне регулювання діяльності банків у формах, визначених Законом України «Про банки і банківську діяльність», як безпосередньо, так і через створений ним орган банківського нагляду.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України здійснює державне регулювання діяльності банків, зокрема, у формі адміністративного регулювання: 1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності; 2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; 3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; 4) нагляд за діяльністю банків; 5) надання рекомендацій щодо діяльності банків та індикативного регулювання.

Згідно із статтею 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких, зокрема, належать: віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного; відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк може бути ліквідований:

1) за рішенням власників банку;

2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п'яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно із частиною другою статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку:

1) відповідно до плану врегулювання;

2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання;

3) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною четвертою статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Судом першої інстанції було встановлено, що постанова Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» була прийнята на підставі листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.03.2015 року № 22-7602/15, який надійшов до Національного банку України 17.03.2015 року і містив пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20.03.2015 року у зв'язку із закінченням строку тимчасової адміністрації банку, яка за рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 року № 35 продовжила діяти у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20.03.2015 року (включно).

Відтак, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав до Національного банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» раніше, ніж закінчився строк дії тимчасової адміністрації банку.

В той же час, колегія суддів погоджується з зауваженням суду першої інстанції про те, що пропозиція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не є рішенням, яке за правилами адміністративного судочинства має юридичне значення та впливає на права та інтереси позивача в даній справі.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що Національний банк України, приймаючи постанову від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», відкликаючи банківську ліцензію та ліквідуючи банк, діяв в межах наданих повноважень та у відповідності до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та частини третьої статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 99 Конституції України Національний банк у межах свої повноважень сприяє стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню та підтримки цінової стабільності в державі.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку» було прийнято відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк».

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача про порушення його прав, як вкладника, на нарахування процентів за вкладами у ПАТ «ВіЕйБі Банк» спростовуються наданою ним випискою з вкладного (депозитного) рахунку по договору банківського вкладу строковий № 778956/2014 від 22.04.2014, згідно якої 22.10.2014 позивачу було повернуто всю суму вкладу та нараховані проценти.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами під час тимчасової адміністрації не здійснюється, а тому прийняття Національним банком України постанови № 188 не могли та не вплинули на права позивача щодо нарахування відсотків за його депозитним договором, оскільки такі нарахування банком припинені з 21.11.2014 року.

Правовою основою для визначення завдань адміністративного судочинства є положення частин 1 та 2 ст. 55 Конституції України, відповідно до яких права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на сонові законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Із наведеного слідує, що в адміністративному судочинстві підлягають захисту порушені права, свободи та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спірні постанова Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» № 188 від 19.03.2015 року та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку» № 63 від 20.03.2015 року були прийняті після отримання (22.10.2014 року) позивачем коштів за вкладом у ПАТ «ВіЕйБі Банк», відповідно до договору № 778956/2014 від 22.04.2014 року, а тому не порушують його прав та інтересів, у зв'язку з чим судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище, а тому підстави для її задоволення відсутні.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

І.О. Лічевецький

Повний текст виготовлено 08.07.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Лічевецький І.О.