Справа № 804/13693/14
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2015 рокусправа № 804/13693/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року у справі № 804/13693/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі відповідач) від 24.07.2014 року: № 5973-15 за 2011 рік, № 5973-15 за 2012 рік, № 5973-15 за 2013 рік, № 5973-15 за 2014 рік, № 5974-15 за 2012 рік, № 5974-15 за 2013 рік, № 5974-15 за 2014 рік.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не направив свого представника, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, згідно свідоцтва про право власності на спадщину спадкоємцями Ѕ частини нерухомого майна нежилого приміщення, магазину, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Титова, буд. 11, прим. 31 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 22).

Із витягу Державного реєстру правочинів вбачається, що позивач є власником Ѕ частини нежилого приміщення - магазину продовольчих товарів, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 162, прим. 21 (а.с. 23).

29 серпня 2014 року позивач отримав податкові повідомлення-рішення від 24.07.2014р. про нарахування земельного податку: № 5973-15 за 2011 рік, № 5973-15 за 2012 рік, № 5973-15 за 2013 рік, №5973-15 за 2014 рік, № 5974-15 за 2012 рік, № 5974-15 за 2013 рік, № 5974-15 за 2014 рік, якими, на підставі пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 розділу II та п. 286.5 ст. 286 розділу XIII Податкового кодексу України визначено суми податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб, код платежу 13050300 в розмірі 463,99 грн., 463,99 грн., 463,99 грн., 463,99 грн., 206,77 грн., 206,77 грн., 206,77 грн., відповідно.

Вважаючи зазначені вище рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з вимогами про їх скасування.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, з чим не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції.

Згідно із ст.377 Цивільною кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У відповідності до положень ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

За правилами ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до п.287.8 ст.287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, виходячи із вищенаведених норм законодавства, позивач є платником земельного податку з земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності частина нежилого приміщення.

Проте, приймаючи рішення по справі, судом першої інстанції не прийнято до уваги законодавчо встановлений порядок визначення розміру земельного податку, що підлягає сплаті позивачем.

Так, ст.286 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до пп. 271.1.1 п. 271.1 ст.271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру земельного податку.

Відповідно до ст.20 цього ж Закону України «Про оцінку земель», за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Відповідно до абз.2 п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.23.1 ст.23 Податкового кодексу України базою оподаткування визначаються конкретні вартісні фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобовязання.

Таким чином, з огляду на викладені вище норми законодавства, колегія суддів зазначає, що документом, що підтверджує базу оподаткування при нарахуванні земельного податку та відповідає вимогам ст.23 ПК України є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку конкретної земельної ділянки, який видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Визначення відповідачем розміру земельного податку у даному випадку здійснено всупереч законодавчо встановленому порядку, та не відповідає приписам ст. 23 ПК України. Оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем не у відповідності до вимог діючого законодавства, з огляду на що підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при вирішенні справи, судом першої інстанції неповно зясовані обставини справи та зроблені невірні висновки, що тягне за собою скасування постанови та ухвалення нового рішення.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року у справі № 804/13693/14 скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.07.2014 року № 5973-15 за 2011 рік, № 5973-15 за 2012 рік, № 5973-15 за 2013 рік, № 5973-15 за 2014 рік, № 5974-15 за 2012 рік, № 5974-15 за 2013 рік, № 5974-15 за 2014 рік.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ІДН НОМЕР_1) судові витрати в сумі 1 096,20 грн. (одну тисячу девяносто шість гривень 20 коп.).

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 25.06.2015р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак