Справа № 4646/11/2170
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2012-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2012 р. 14 год.13 хв.Справа № 2-а-4646/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Мельник О.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень,

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Херсонський суднобудівний завод" (далі - ПАТ "ХСЗ") звернулось до суду з позовом про визнання неправомірними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 21.04.11 № НОМЕР_1 про визначення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 12860546 грн. та застосування 3215136,50 грн. штрафних санкцій, № НОМЕР_2 про зменшення суми бюджетного відшкодування на 412528 грн. та застосування 103132 грн. штрафу, № НОМЕР_3 про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 1020 грн., № НОМЕР_4 про застосування 60529 грн. 50 коп. штрафу по податку на прибуток іноземних юридичних осіб, № НОМЕР_5 про нарахування 352320 грн. 35 коп. пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Податкові повідомлення-рішення були прийняті за висновками виїзної планової перевірки відкритого акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.09 по 30.09.10, за наслідками якої був складений акт перевірки від 07.04.11 № 1074/23-5/14308500. Позивач вважає прийняті рішення такими, що не відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам перевірки, висновки перевіряючих ґрунтуються на припущеннях, а не достовірно встановлених фактах, контролюючим органом при складанні акту перевірки порушені вимоги чинного законодавства та Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердж. наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984. Представники позивача в судових засіданнях підтримали позовні вимоги.

Відповідно до статті 55 КАС України судом ухвалено на місці про процесуальне правонаступництво шляхом допуску до судового розгляду Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби, яка є правонаступником Державної податкової інспекції у м. Херсоні.

Державна податкова інспекція у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби заперечує проти позову, мотивуючи тим, що при прийнятті податкових повідомлень-рішень не було допущено порушень чинного законодавства, порядку проведення перевірки. Представники відповідача в судових засіданнях просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне. Публічне акціонерне товариство "Херсонський суднобудівний завод" є юридичною особою, платником податків. При проведені виїзної планової перевірки відкритого акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.09 по 30.09.10 (акт перевірки від 07.04.11 № 1074/23-5/14308500), податкова інспекція встановила порушення:

- п. 1.22.1 п. 1.22, п. 1.25, п. 1.32 ст. 1, пп. 4.1.1, абз. 1,2 пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1 пп.5.2.1 п. 5.2 ст. 5, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 6.1 ст. 6, пп. 11.3.1 а. 11.3 ст. 11, п. 22.4 ст. 22 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств", внаслідок чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування на суму 10816165 грн., занижено податку на прибуток на 12860546 грн.,

- пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п.7.7 ст. 7 ОСОБА_3 України "Про податок на додану вартість", завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на суму 412954 грн. по деклараціям квітня, липня, грудня 2009 року, січня, травня 2010 року,

- п. 13.2 ст. 13 та абзацу 2 п. 16.13 ст. 16 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого несвоєчасно перераховано до бюджету податок з доходу, отриманого нерезидентом компанією "Morkrad Trading LTD" із джерелом його походження з України за ставкою 15 %, що складає 242118 грн. за 1-2 квартали 2010 року,

- порушення п. 1.3 розділу 1 Порядку надання звітів про виплачені доходи, утримання та внесення до бюджету податку на доходи нерезидентів, затвердж. наказом ДПАУ від 16.01.98 № 28, звіт по нерезиденту S.C."XIMON" S.R.L. (Constanta-8700 Romania) до податкового органу не надано,

- ст. 2 ОСОБА_3 України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", при розрахунках по імпортній операції по контракту від 19.05.08 з компанією "Rolla Traverso & Storac" (Italia) не повернуто імпортну продукцію на суму 43297,32 євро,

- п. 1 Указу Президента України від 18.06.94 № 319/94 "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами, недекларування простроченої дебіторської заборгованості по контракту від 19.05.08 № 770/01-72 з компанією "Rolla Traverso & Storace" (Italia) та інші порушення, які позивачем не оскаржуються в позовній заяві.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у м. Херсоні прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.04.11:

№ НОМЕР_2 про зменшення суми бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на 412528 грн. та застосування 103132 грн. штрафу,

№ НОМЕР_3 про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 1020 грн.,

№ НОМЕР_4 про застосування 60529 грн. 50 коп. штрафу по податку на прибуток іноземних юридичних осіб,

№ НОМЕР_1 про визначення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 12860546 грн. та застосування 3215136,50 грн. штрафних санкцій,

№ НОМЕР_5 про нарахування 352320 грн. 35 коп. пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Ці податкові повідомлення-рішення є предметом спору.

Обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

1. При перевірці правильності декларування та сплати податку на прибуток фахівцями ДПІ у м. Херсоні виявлено, що задекларовані позивачем збитки мають завищений розмір, за 2009 рік розмір збитків був завищений на 4631306 грн., за 3 квартали 2010 року завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування на 10816165 грн., занижений податок на суму 12860546 грн. Перевіркою повноти визначення скоригованого валового доходу за період з 01.04,09 по 30.09.10 встановлено заниження валового доходу на суму 62 346 127грн. у т.ч.: півріччя 2009 року у сумі 916 070 грн., 3 квартали 2009 року у сумі 2 063 097 грн., 2009 рік у сумі 3799618грн., 1 квартал 2010 року у сумі 451621 грн., півріччя 2010 року у сумі 721026 грн., 3 квартали 2010 року у сумі 59 187 989грн..

Перевіркою встановлено заниження задекларованих показників у рядку 01.1 декларацій "доходи від продажу товарів (робіт, послуг)", по структурним підрозділам:

- ГВСП Трансавтосервіс ВАТ ХСЗ на суму 5896 грн., встановлено не включення до складу валових доходів суми отриманих передплат від ПОК Зоря та ТОВ "Торгтехника";

- ГВСП ВАТ ХСЗ Спортклуб ХСЗ на суму 456 грн., в порушення пп. 4.1.1 п. 4.1 ст.4 ОСОБА_3 про прибуток відобразив валові доходи не повністю, наслідок арифметичної помилки у 3 кв. 2009 р. - 3 кв. 2010 р. ОСОБА_4 порушення позивач не оскаржує.

2. В акті перевірки (стор. 20, абз. 5) вказано про порушення абз. 1 пп. 4.1.6. п. 4.1. ст.4 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі - Закон про прибуток), підприємством не віднесено до складу валових доходів доходи із інших джерел, зокрема, доходи від оприбуткування металобрухту, раніше списаного в первісній вартості придбаного металу на виробництво, всього у сумі 3 701 666 грн., у т.ч.: півріччя 2009 року у сумі 610 582 грн., 3 квартали 2009 року у сумі 1 426 201 грн., 2009 рік у сумі 2 508 850 грн., 1 квартал 2010 року у сумі 306013 грн., півріччя 2010 року у сумі 570398 грн., 3 квартали 2010 року у сумі 1192816 грн. Підприємством відображено у складі валових доходів доходи за цією операцією на суму 37190,88грн. Оприбуткування відходів металобрухту в бухгалтерському обліку здійснювалось на підставі накладних на оприбуткування, виписаних за складеними комісією підприємства актами Походження металовідходів, з яких вбачалось, що відходи утворювались із технологічної оснастки, яка використана при судноремонті, в результаті прибирання території цехів та виробничих ділянках, в результаті виконаних послуг з металообробки, ремонту й виготовленню металевих деталей (стружка), запчастини механізмів портальних кранів, машин, механізмів, виробничий інструмент, який прийшов у негідність. ДПІ дійшла до висновку, що оприбутковані відходи у вигляді металобрухту, лому міді, латуні утворились з первісне придбаного металу, що призначався для проведення судноремонту та суднобудування, даний метал в процесі проведення судноремонту та суднобудування повністю списаний на виробництво. Завод відображав дохід тільки в бухгалтерському обліку, але не в податковому обліку, вважаючи, що ніякого збільшення валового доходу при оприбуткуванні відходів немає. На думку фахівців ДПІ, вартість відходів металобрухту, що оприбутковувався в процесі виробничої діяльності, необхідно було відносити до складу валових доходів. Як стверджує позивач, висновки відповідача щодо відображення доходу під час оприбуткування відходів не ґрунтуються на діючому законодавстві України і ведуть до подвійного оподаткування.

При розгляді обставин даного порушення, суд виходить з того, що відповідно пп. 4,1.1 п.4.1 ст.4 ОСОБА_3 про прибуток, валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій, з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону). Позивач посилається на використання при оприбуткуванні металобрухту та його подальшої реалізації наказу Міністерства промислової політики від 09.07.2007 р. № 373, яким затверджено Методичні рекомендації з формування собівартості продукції (робіт, послуг) у промисловості та на лист від 12.08.2004 р. № 5460 Комітету з регуляторної політики, лист ДПАУ від 02.03.2006 N 1197/Х/15-0314, в якому фахівці висловили свою позицію стосовно відображення у податковому обліку матеріальних цінностей, отриманих при ліквідації основних фондів. Методичні рекомендації визначають, що зворотними відходами виробництва є залишки сировини та матеріалів, які виникли в процесі виробництва готової продукції та повністю або частково втратили свої якості як первинний матеріал та будуть використовуватися з підвищеними витратами або зовсім не будуть використовуватися по прямому визначенню. Відходи є зворотні, якщо від їх використання можливо отримати економічну вигоду, а отримати таку вигоду можливо або при виробництві або при реалізації відходів стороннім організаціям. Ці відходи представляють цінність та повинні обліковуватись на балансі підприємства. Згідно з п. 329 Методичних рекомендацій, зворотні відходи, які підприємство планує для реалізації, відображаються у обліку по справедливій вартості. В роз'ясненнях Комітету з регуляторної політики та ДПАУ зазначається, що вартість матеріальних цінностей, отриманих у результаті ліквідації основних фондів та невиробничих фондів, до складу валових витрат підприємства не відноситься та відповідно не бере участі у податковому обліку приросту (убутку) балансової вартості товарів відповідно до п. 5.9. ст. 5 ОСОБА_3 про прибуток. Подальша реалізація таких матеріалів, відповідно до пп. 4.1.6 ст. 4 ОСОБА_3 про прибуток повинна включатися до складу валових доходів такого підприємства, як доходи з інших джерел. Позивач нарахував та сплатив податки з операцій по продажу металобрухту.

Суд погоджується з доводами позивача, оскільки ці відходи металу, які виникли внаслідок виробничої діяльності, не можна відносити до безоплатно отриманих, по них позивач поніс витрати на їх придбання, тому вони повинні бути віднесені на збільшення даних обліку відповідних матеріальних цінностей з подальшим корегуванням доходів та витрат. При реалізації відходів їх вартість списується з відповідного балансового рахунку обліку матеріальних ресурсів та оформлюється як відпуск матеріалів стороннім організаціям. Збільшення валового доходу та відображення, як безкоштовно отриманих, як вимагає ДПІ, це по суті подвійне включення до валового доходу вартості металобрухту. При оприбуткуванні металобрухту валовий дохід не збільшується, а операції по продажу металобрухту повинні оподатковуватись в загальному порядку. Відповідно до п. 5.9 ст. 5 ОСОБА_3 про прибуток підприємство повинно вести облік приросту (убутку) запасів на складах, в незавершеному виробництві та залишках готової продукції. Вартість придбаної для виробництва сировини попадає до валових витрат відповідно до п. 5.2.1 ОСОБА_3 про прибуток та перераховується по п. 5.9 ст. 5 ОСОБА_3, при цьому після оприбуткування відходів з виробництва на склад змінюється місце обліку запасів із складу незавершеного виробництва на склад. Таким чином, балансова вартість відходів не виключається з валових витрат та продовжує перераховуватися по п. 5.9 ОСОБА_3 про прибуток.

З урахуванням викладеного, не підтверджується порушення позивачем ОСОБА_3 про прибуток при не віднесенні до складу валових доходів вартості оприбуткування металобрухту у сумі 3 701 666 грн..

3. ДПІ було встановлено порушення абз. 2 пп. 4.1.6. п. 4.1 ст.4 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств", не віднесено до складу валових доходів суму безповоротної фінансової допомоги у вигляді кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності всього у сумі 798 807 грн. (арк. акту перевірки 22-23). Заборгованість за товари, відвантажені за договором купівлі-продажу, набуває статусу безповоротної фінансової допомоги в податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, і підпадає під дію підпункту 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств" , яким визначено, що валовий дохід включає доходи з інших джерел, зокрема, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги. Отже, вартість них товарів вважається доходом з інших джерел і оподатковується у загальновстановленому порядку, відповідно до законодавства. З викладеним порушенням позивач згодний, тому обставини даного порушення суд не розглядає.

Також позивач не заперечує виявлене порушення при не віднесенні до складу валових доходів суму процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги 642801 грн. 85 коп. (арк. акту перевірки 23, 24).

4. ДПІ було встановлено, що ВАТ ХСЗ укладено договір від 28.10.09 № 7273-21 про надання безповоротної фінансової допомоги на суму 75 млн. грн. з ВАТ Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат, згідно якого ВАТ "ХСЗ" отримано протягом 4 кварталу 2009 року безповоротну фінансову допомогу на загальну суму 72 млн. грн., яку включено до складу валових доходів декларації з податку на прибуток за 2009 рік. У зв'язку зі зміною умов договору в 2010 році, відповідно до додаткової угоди від 10.06.10 до договору від 28.10.09, безповоротна допомога набуває статус поворотної. Підприємством у декларації з податку на прибуток за три квартали 2010 року зроблено коригування у бік зменшення валових доходів по рядку 02 декларації на загальну суму 67,5 млн. грн. (зменшено суму 72 млн. грн. на умовно нараховані відсотки за користування поворотною фінансовою допомогою у розмірі 4,5 млн. грн. за період 2009-2010 роки), тому що згідно п.п. 4.1.6 п.4.1. ст.4 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств" сума поворотної фінансової допомоги не повинна включатись до складу валових доходів. Фактично допомога повернута в грудні 2010 року.

ДПІ вважає, що договір від 28.10.09 №7273-21 має ознаки договору дарування. Отримані 72 млн. грн. по угоді безповоротної фінансової допомоги отримані у власність і не можуть бути повернуті, а відповідно, і відкореговані в період дії додаткової угоди. Відповідно до додаткової угоди змінюється повністю предмет та назва договору з надання "безповоротньої" на "поворотну" фінансову допомогу, з якого виникає грошове зобов'язання з повернення коштів. Оформлення додаткової угоди фактично змінює предмет договору, який вже має ознаки договору позики, відповідно до якого, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦКУ). Відповідач посилається на необхідність коригування валових доходів з дати складання основного договору, по результатам 2009 року, а не з дати укладання додаткової угоди (стор. 26 акту перевірки), як виправлення помилки. При цьому відповідач зазначає, що ВАТ "ХСЗ" протягом 2008-2010 рр. є збитковим підприємством, збитки станом на 01.01.2009 склали 316,6 млн. грн., а станом на 01.01.2010 склали 230,6 млн. грн. Укладанням додаткової угоди ще більше погіршується фінансовий стан, отже, укладена додаткова угода протирічить суті господарської діяльності, угода не спрямована на отримання прибутку. Якби позивач не повернув допомогу, він мав би не 10816165грн. збитків, як задекларовано в декларації за 3 квартали 2010 року, а об'єкт оподаткування становив би 51442182 грн., відповідно, сума нарахованого податку становила би 12860546 грн. Відповідач вважає, що додаткова угода завідомо спрямована на зменшення оподаткування доходу.

В акті перевірки також викладений висновок про право позивача відкорегувати у 3-му кварталі 2010 року тільки 20 % від основної суми Договору № 7273-21 (14400000 грн.), при цьому ДПІ посилається на п. 22.4. ОСОБА_3 № 283, яким передбачалось віднесення до складу витрат збитків минулих років у розмірі 20 % суми від'ємного значення об'єкту оподаткування станом на 01.01.2010.

В судовому засіданні представники позивача не пояснили причину зміни безповоротної допомоги на поворотну, посилаючись тільки на те, що завод постійно укладає договори кредитування з банками, оскільки це обумовлено тривалим циклом виробництва. ВАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" має великі доходи, тому мав можливість без шкоди для господарської діяльності надати позивачу допомогу в розмірі 72 млн. грн., що для позивача було більш вигідним, ніж брати банківський кредит.

Позивач, хоч і відобразив корегування валового доходу в рядку 02.2 декларації за 3 квартали 2010 року, як помилку, в той же час не вважає помилкою факт укладання додаткової угоди. Згідно Нормативу № 7 "Помилки та шахрайство", затвердженому рішенням Аудиторської палати України від 18.12,98 р. N 73 (п. 6), під помилкою розуміється ненавмисне перекручення фінансової інформації в результаті арифметичних чи логічних помилок в облікових записах і розрахунках, недогляду в дотриманні повноти обліку, неправильного подання в обліку фактів господарської діяльності, наявності складу майна, вимог і зобов'язань, невідповідності відображення записів в обліку. Зміна умов договору не є помилкою, а тому у підприємства і не було потреби вносити зміни в податкову декларацію за 2009 рік. Порядком оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПАУ від 10.08.2005 р. № 327 (пп. 2.3.4, 2.3.5) не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання. У випадках відсутності податкового обліку або порушення порядку його ведення даний факт фіксується в описовій частині акта.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦКУ). Предметом договору завжди є певна дія, але ця дія може бути тільки правомірною. Якщо предметом договору буде неправомірна дія, тобто незаконна, то такий договір визнається недійсним. Договір вважається дійсним за дотримання таких умов: законності дії; волевиявлення сторін; дотримання встановленої законом форми договору; правота дієздатності сторін. Головним елементом кожного договору є воля сторін, спрямована на досягнення певної мети, яка не суперечить законові. Цивільне законодавство України не містить будь-яких спеціальних вимог щодо внесення змін до договорів про допомогу (як поворотну гак і безповоротну). Якщо податкова інспекція ототожнює договір безповоротної фінансової допомоги з договором дарування, то слід зазначити, що договір дарування також може бути розірваний у відповідності до п. 4 ст. 727 ЦК, і дарувальник отримує назад подаровані ним грошові кошти. Для розірвання договору дарування укладається додатковий договір, у якому зазначаються причини розірвання договору. Поворотна фінансова допомога, яка за правилами ОСОБА_3 про прибуток, не включається до валового доходу підприємства, також може набувати статусу безповоротної, наприклад, після закінчення строку позовної давності, та підлягає включенню до валових доходів платника податку. Додаткова угода від 10.06.10 не була визнана судом недійсною, не має вона і ознак нікчемності. Відобразивши в акті перевірки певні фактичні дані, не можна довести нікчемність правочину. Відповідач до суду з відповідним позовом не звертався.

Суд також зазначає, що зміна умов договору № 7273-21 відбулась саме у 2010 році, тому позивач мав можливість відкоригувати свій облік у зв'язку із змінами умов договору з дня набрання чинності додаткової угоди, а саме з 10.06.2010. Стверджувати про виправлення помилок в цій ситуації недоречно. Про це можна говорити лише тоді, коли податковий облік операції був невірним спочатку. У даному ж випадку впродовж 2009 року та в 1 півріччя 2010 року договір безповоротної допомоги повністю відповідав вимогам законодавства, і спочатку операція по отриманню цієї допомоги була відображена вірно. В даному випадку, на думку суду, відбулась зміна обставин, внаслідок чого одна і та ж операція, відображена спочатку правильно, перестала бути такою. Тому платник податків має право на коригування, які не слід класифікувати як виправлення помилки. Суд вважає, що платник некоректно відобразив корегування в рядку 02.2 "самостійно виявлені помилки за результатами минулих податкових періодів" декларації за 3 квартали 2010 року (т. 1 арк. справи 85-88). Наприклад, п. 5.10 ОСОБА_3 про прибуток, яку використовують при поверненні авансу і яка передбачає у разі коли після продажу товарів (робіт, послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку - продавець та платник податку - покупець здійснюють відповідний перерахунок валових доходів або валових витрат (балансової вартості основних фондів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації. Коригування валового доходу в такому випадку здійснюється через рядок 02.1 Декларації по податку на прибуток, "зміна суми компенсації вартості товарів (робіт, послуг)". Разом з тим, заповнення позивачем податкової декларації як виправлення помилки не є свідченням заниження валового доходу.

5. Перевіркою встановлено завищення задекларованих позивачем валових витрат на 3902046 грн., в тому числі за 2009 рік на 831688 грн., за 3 квартали 2010 року на 3070358 грн.

ВАТ ХСЗ в порушення п.5.1, пп. 5.2.1, п. 5.2, ст.5 ОСОБА_3 України Про оподаткування прибутку підприємств віднесено до складу валових витрат суму послуг, які надані фізичною особою-підприємцем та не пов'язані з господарською діяльністю підприємства, на загальну суму 291 053,25 грн. , у тому числі за 2 квартал 2009 року на суму 45762,33 грн., за 3 квартал 2009 року на суму 234989,72 грн., за 4 квартал 2009 року на суму 10301,20 грн., (арк. акту перевірки 31). ВАТ "ХСЗ" укладались угоди з приватним підприємцем ОСОБА_5 для виконання контрактів, укладених з нерезидентами, на будівництво корпусів суден та ремонт суден. Перевіркою здійснено аналіз договорів з визначеними об'єму робіт, наведених в угодах, з співвідношенням кількості осіб, що її здійснюють, та виявлено невідповідність витрачених нормо-годин з кількістю працюючих для виконання робіт; неможливість здійснення робіт визначеним колом осіб в відображеному об'ємі, не підтвердження віднесення до складу валових витрат, понесених на виконання судоремонтних робіт ФОП. За висновками ДПІ, ПП ОСОБА_5, не маючи найманих працівників, не мав змоги самостійно здійснити роботи, об'єм та строки яких відображені в актах приймання передачі з квітня по грудень 2009 року.

Представники позивача в судовому засіданні підтвердили наведені в позовній заяві обґрунтування того, що виконання робіт розпочиналось приватним підприємцем раніш, ніж укладались додаткові угоди до основного договору, оскільки для укладання додаткових угод необхідно було визначити обсяг робіт, здійснити дефектацію робіт. Фактично додаткові угоди укладались за результатами виконання робіт. Позивачу невідомо, чи виконував ПП ОСОБА_5 роботи власними силами, або залучав сторонніх фахівців на підставі цивільно-правових угод, що не заборонено чинним законодавством. ДПІ не заперечує факт виконання судноремонтних робіт, оформлення цих робіт належно складеними актами виконаних робіт, претензій зі сторони іноземних замовників робіт немає, вартість робіт сплачена замовником в повному обсязі.

Доводи податківців про неможливість виконання саме ПП ОСОБА_5 робіт в тому обсязі, як вказано у обліку, суд не може прийняти до уваги, оскільки вони ґрунтуються на власних припущеннях перевіряючих, а не на достовірно встановлених обставинах, що є порушенням п. 2.3.4. Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПАУ від 10.08.2005 № 327, згідно якого не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючих, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання. Суд вважає, що факти виявлених порушень податкового законодавства повинні викладатись в акті перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Податкова інспекція повинна зазначити в акті перевірки докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; додати до акту перевірки письмові пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті. ДПІ у м. Херсоні порушені правила проведення перевірки та вимоги до викладення в акті перевірки встановлених порушень, в акті надано оцінку виконаних підрядних робіт, що не є компетенцією податкової служби, ДПІ не здійснила зустрічну перевірку або звірку з ПП ОСОБА_5, не надсилала даному підприємцю запитів щодо господарських операцій з позивачем, тому теза про виконання робіт тільки власними силами самого ПП ОСОБА_5 без залучення інших осіб, наприклад, за цивільно-правовими договорами, є необґрунтованими. Враховуючи викладене, висновок про завищення задекларованих позивачем валових витрат на 291053 грн. 25 коп. не знайшов свого підтвердження при судовому розгляді.

6. Позивач не згоден з висновками перевірки, викладеними на стор. 33 акту перевірки стосовно завищення заводом валових витрат на 665871 грн., у зв'язку з тим, що кредиторська заборгованість ВАТ ХСЗ перед постачальниками таких товарів (послуг) залишилася нестягнутою після закінчення термінів позовної давності, тобто, набула статусу безнадійної. В акті вказано, що платником не здійснено компенсацію вартості товарів, які він отримав, то підстав для віднесення вартості цих товарів до валових витрат немає, оскільки їх вартість не відповідає визначенню валових витрат, наведеному у п. 5.1 ст. 5 ОСОБА_3 Про оподаткування прибутку підприємств. Згідно з правовою позицією відповідача, якщо сума кредиторської заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, то вона на підставі підпункту 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств" включається до складу його валового доходу, та одночасно платник зобов'язаний зменшити валові витрати на суму оприбуткованого товару, оскільки ним фактично не понесені витрати, позивач відповідні корегування валових витрат не здійснював. В акті перевірки викладено висновок ДПІ про те, що сума кредиторської заборгованості платника податку перед іншим підприємством, яка залишилася нестягнутою в зв'язку з тим, що минув строк позовної давності, включається до складу валових доходів та одночасно зменшує валові витрати підприємства на суму оприбуткованого товару (робіт, послуг).

Суд не погоджується з доводами податкової інспекції виходячи з наступного. Згідно з п. 5.1 ст. 5 ОСОБА_3 Про оподаткування прибутку підприємств, валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються таким платником для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Якщо товари придбаваються для використання в господарській діяльності, то ці витрати є валові, якщо ні то витрати не є валовими, тобто, не враховуються в податковому обліку. До складу таких витрат, як то зазначено у пп. 5.2.1 п. 5.2 включаються серед іншого, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у урахуванням передбачених обмежень. Згідно пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 цього ж ОСОБА_3, який визначав правила ведення податкового обліку, датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податків на оплату товарів або дата оприбуткування платником податку товарів.

Позивачем були придбані товари, продукція, вартість яких правомірно була віднесена позивачем до валових витрат за першою подією оприбуткування товарів, що ДПІ не заперечує. Згідно ОСОБА_3 про прибуток, якщо сума кредиторської заборгованості перед іншою юридичною або фізичною особою залишилась нестягнутою до закінченню строку позовної давності, вона підпадає під визначення безповоротної фінансової допомоги та на підставі пп. 4.1.6 ст. 4 вказаного ОСОБА_3 включається до складу валових доходів. За змістом пп. 4.1.6 п. 4.1 цієї норми до такого доходу відносяться суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку в звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку в звітному періоді. Безоплатно надані товари, це товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і матеріальних активів чи їх повернення, або без укладання таких угод (п. 1.23 ст. 1 ОСОБА_3). Наведене означає, що законом чітко визначені підстави віднесення товарів до категорії безоплатно наданих і цей перелік є вичерпним. Позивач одержував товари за оплатними цивільно-правовими угодами, тому відносити ці товари до безоплатно наданих є помилковим. Податковий орган не ставив під сумнів факт отримання товарів за оплатними цивільно-правовими угодами. Сума кредиторської заборгованості за товари, по якій сплинув строк позовної давності у відповідних періодах, була правомірно віднесена позивачем до валового доходу як безнадійна заборгованість, тобто заборгованість по зобов'язаннях, за якими минув строк позовної давності (п. 1.25 ст. 1 ОСОБА_3 про прибуток). Податковий облік безнадійної заборгованості відбувається за ст. 12 ОСОБА_3 про прибуток, його позивач не порушив.

ОСОБА_3 України Про оприбуткування прибутку підприємств містить вичерпний перелік випадків коригування валових витрат, і не передбачає коригування валових витрат при списанні безнадійної кредиторської заборгованості, а висновок про таке корегування ґрунтується на припущеннях податкового органу. Тому вимоги податкової інспекції про виключення з валових витрат вартості отриманих товарів, які залишились неоплаченими, не мають правових підстав. Посилання відповідача на норму п. 5.1 ст. 5 ОСОБА_3 про прибуток, який порушив позивач, суд не приймає до уваги, оскільки безпосереднє склад валових витрат регулюється п. 5.2 ст. 5 ОСОБА_3 про прибуток, згідно з приписами якого валовими витратами є не лише сплачені витрати, а й нараховані платником податку суми вартості товарів, що придбаваються. Підстав для проведення корегування податкового та бухгалтерського обліку валових витрат у позивача не було. В бухгалтерському обліку існують певні обмеження віднесення витрат до складу валових. Вони встановлені п. п. 5.3 5.7 ОСОБА_3 про прибуток. Але ні бухгалтерське, ані податкове законодавство не передбачає ніякого корегування витрат у сторону їх зменшення у випадку, коли сума кредиторської заборгованості залишилась нестягнутою по закінченню строку позовної давності. Суд вважає, що збільшення валового доходу на списані суми кредиторської заборгованості та одночасне корегування валових витрат на ці ж суми приводить до факту подвійного оподаткування. До аналогічного висновку дійшов і Верховний суд України в постанові від 17.10.2011 за позовом ВАТ Мусон до ДПІ у Гагарінському районі м. Севастополя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

7. Також позивач оскаржує викладене на стор. 33 акту перевірки порушення пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 ОСОБА_3 про прибуток - неправомірне включення до складу валових витрат витрати по придбанню товарів, без відповідного підтвердження розрахунковими, платіжними та іншими документами на суму 996 грн. за півріччя 2010 року. Товари були придбані від ППВКФ Промзварка, а останнє отримало товари у ТОВ Трансдем. ДПІ посилається на акт перевірки від 01.11.10 ПП ВКФ Промзварка, складений ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, яким визнанні нечинними правочини даного платника з постачальником по другому ланцюгу ТОВ Транстандем на підставі того, що у постачальника по другому ланцюгу відсутні трудові ресурси, основні засоби та виробниче обладнання. За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 ОСОБА_3 "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 ОСОБА_3 про оподаткування прибутку визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Отже, з огляду на наведені законодавчі приписи підставою для зменшення платником об'єкта оподаткування (податкових зобов'язань) з податку на прибуток на суму вартості придбаного товару, є факт реального придбання товару та безпосередній зв'язок витрат на оплату вартості товару з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних товарів або ж призначення останніх для такого використання. Доводи відповідача про те, що обґрунтованість віднесення позивачем згаданих витрат до валових нічим не підтверджена, суд не приймає до уваги через відсутність доказів. Такі витрати у розумінні підпункту 5.4.8 пункту 5.4 статті 5 ОСОБА_3 № 334/94-ВР повинні бути підтверджені певними документами, складеними у відповідності до вимог, які пред'являються до них діючим законодавством. В акті перевірки не зазначено факту відсутності документального підтвердження правочинів придбання товарів у ППВКФ Промзварка, податковою інспекцією не перевірялось фактичне отримання товарів, будь-яких претензій до правильності складання первинних бухгалтерських та податкових документів в акті не викладено. Податкова інспекція повинна аналізувати реальність господарської діяльності платника податків на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку угодах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Матеріали справи свідчать, що ДПІ в акті перевірки посилається тільки на акт перевірки ППВКФ Промзварка, відомості якого ґрунтуються, в свою чергу, на акті від 30.07.2010 невиїзної документальної перевірки ТОВ Транстандем, який суд оцінює критично, оскільки зі змісту акту вбачається, що ТОВ Транстандем не надавав до перевірки документів, а висновок про нереальність господарських операцій продажу товарів приватному підприємству ВКФ Промзварка здійснений податковою службою тільки на підставі податкової звітності ТОВ Транстандем.

Суд також не погоджується з твердженнями ДПІ про нікчемність правочинів між позивачем та ППВКФ Промзварка, виходячи з того, що ст. 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемними правочини). У цьому разі визнання такою правочину недійсним судом не вимагається. В усіх інших випадках недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі позовної заяви зацікавленої особи після повного та всебічного судового розгляду. Про недійсність правочинів ухвалюється судове рішення. Угода купівлі-продажу товарів не може вважатись такою, що порушує публічний порядок, конституційні права і свободи людини і громадянина, зниження, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, незаконне заволодіння ним. Суду не надано вироку відносно керівників ППВКФ Промзварка або ТОВ Трансдем, або іншої особи, які діяли з метою ухилення від оподаткування. Отже, відповідач, зробивши висновок у акті перевірки про нікчемність правочинів, міг керуватися лише припущеннями щодо фіктивності (нікчемності) укладених договорів. Відповідачеві не надано право визначати дійсність договорів в залежності від наявності у сторін договору складів, приміщень, чисельності персоналу, умови його транспортування. ДПІ не наведено жодного нормативного акту, який би обґрунтовував таку позицію контролюючого органу. Положеннями законодавства, яке регламентує права органів державної податкової служби, вбачається, що податковим органам, відповідно до покладених на них функцій та повноважень, не надано прав щодо встановлення висновків в актах перевірки про нікчемність, або недійсність правочинів, укладених суб'єктами господарювання. Тому правочини між позивачем та його постачальниками є оспорюваними, тобто, є правомірними, поки їх недійсність не буде встановлена судом.

Позивач та його контрагент були на момент вчинення поставок юридичними особами, платниками податків. На день розгляду даної справи суду не надано доказів скасування реєстрації ППВКФ Промзварка або визнання недійсними установчих або реєстраційних документів. Податковим органом не подано будь-яких доказів, які б могли свідчити про безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій. Позивач, як покупець, не може нести відповідальність за можливу недостовірність відомостей про продавця за умови необізнаності щодо неї. ДПІ не обґрунтовує наявність у позивача реальної можливості зясувати всі обставини діяльності постачальника на момент придбання товару, з метою виявлення тих обставин, які унеможливлюють віднесення сплачених за роботи сум до валових витрат. Зясовані обставини господарської діяльності позивача не дають підстав вважати, що головною метою позивача було завищення валових витрат шляхом документування господарських операцій без їх фактичного придбання. Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактики дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Пунктом 4 ст. 70 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору . Враховуючи викладене, акт перевірки ПП ВКФ Промзварка не є належним доказом обставин, на які вказує відповідач, оскільки наданий суду акт не підписано керівником підприємства, тому неможливо встановити чи була проведена перевірка з додержанням вимог діючого законодавства, чи ні.

8. При проведенні перевірки (арк. акту 37) податковою інспекцією зазначено, що у зв'язку з прийняттям ОСОБА_3 України від 20.05.10 № 2275-VІ "Про внесення змін в деякі законодавчі акти України", в тому числі до пункту 22.4 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств", у 2010 році в складі валових витрат платника враховуються 20% суми від'ємного значення об'єкту оподаткування по податку на прибуток, яке утворилося станом на 1 січня 2010 року. В порушення п.22.4 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств", ВАТ "ХСЗ" по ряд. 05.2 Декларації на прибуток підприємств відобразило коригування помилок виявлених у попередніх податкових періодах у повному обсязі у сумі 3035493 грн. (помилки за 2009 рік у сумі 2 523 576,81 грн., помилки за 2010рік у сумі 511916,19 грн.), а повинно було лише 20% від зазначеної суми виявлених помилок за 2009р., тобто, на думку відповідача, підприємством за 3 квартали 2010 р. зайво віднесено до складу валових витрат сума 2018861,45грн. (2523576,81 грн. х 20% = 504 715,36грн.). Витрати в декларації за 3 квартали 2010 року завищені на суму 2018861 грн. 45 коп.

Згідно п. 5.2.7 ст. 5 ОСОБА_3 про прибуток до складу валових витрат включаються суми витрат, не враховані в минулих податкових періодах у зв'язку з допущеними помилками і виявлені в звітному податковому періоді при розрахунку податкового зобов'язання. Позивач зазначає в позові про те, що ВАТ "ХСЗ" по ряд. 04.9 Декларації на прибуток підприємств відобразило від'ємне значення об'єкту оподаткування у сумі 46114472 грн. (20% від 230572362 грн. збитків станом на 01.01.10) у відповідності до п. 22.4 ОСОБА_3 про прибуток. Що стосується виправлення помилок, то дані операції були відображена в інших рядках декларації за 9 місяців 2010 року (рядки 05.2) як поточні витрати.

Суд вважає, що податкова інспекція є неправою при розповсюдженні обмеження, встановленого п. 22.4 ст. 22 ОСОБА_3, на порядок заповнення рядку 05.2 декларації.

Виявивши помилку, пов'язану із заниженням валових витрат або валових доходів за 2009 рік, платник податків повинен відобразити ці помилки в рядках 02.2. та 05.2 декларацій. Заповнюючи вказані рядки, платник податків зобов'язаний сформувати об'єкт оподаткування за період, в якому припустився помилки, оскільки від цього залежить застосування або незастосування штрафу по п. 17.2 ст. 17 ОСОБА_3 України № 2181. І якщо в результаті виявлення помилки з'явиться від'ємне значення об'єкту оподаткування за 2009 рік, то таке від'ємне значення можна вважати від'ємним значенням, що сформувалося, до якого застосовується п. 22.4 ОСОБА_3 про прибуток. В даному випадку податковою інспекцією не доведено, яким чином помилка впливатиме на збільшення від'ємного значення, накопиченого за станом на 01.01.2010.

Крім того, внаслідок помилки позивача недоплати до бюджету не виникає, фінансові санкції за п. 17.2 ОСОБА_3 № 2181-ІІІ не нараховуються через відсутність заниження податкового зобов'язання, тому розраховувати його немає необхідності. А якщо податкове зобов'язання не розраховується, то і сформованим від'ємним значенням об'єкту оподаткування залишається задеклароване від'ємне податкове зобов'язання в декларації за 2009 рік.

На підставі викладеного, суд, констатуючи правильність висновків податкової інспекції про заниження структурним підрозділом позивача ГВСП "Трансавтосервіс" валового доходу за 3 квартали на 5896 грн., не відображення валового доходу ГВСП ВАТ "ХСЗ" "Спортклуб ХСЗ" 456 грн., заниження валового доходу внаслідок не включення суми безповоротної фінансової допомоги у вигляді кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності, у сумі 798 807 грн., не включення до складу валових доходів суми процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги 642801 грн. 85 коп., не може визнати недійсним рішення податкового органу в якійсь конкретній сумі, оскільки неясно яким чином ці порушення, які позивачем не оскаржуються, вплинули на загальну суму донарахованого податкового зобов'язання та застосованих штрафних санкцій. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Приймаючи до уваги викладене, рішення, в якому недійсну частину не можна відокремити, є недійсним в цілому. Дана обставина надасть податковому органу можливість визначити в установленому законодавством порядку дійсний розмір заниження валових доходів та заниженного податку, та прийняти нове рішення у зв'язку з безпідставним формуванням позивачем валових доходів в цій частині. Податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні від 21 квітня 2011 року № НОМЕР_1 визнається неправомірним та таким, що підлягає скасуванню повністю.

9. Позивач оскаржує правомірність податкового повідомлення-рішення від 21.04.11 № НОМЕР_2 про зменшення суми бюджетного відшкодування на 412528 грн. та застосування 103132 грн. штрафу.

В акті перевірки відповідач зазначає, що платником було завищено суму бюджетного відшкодування по декларації за квітень 2009 року на 388365 грн., з посиланням на висновки попередніх перевірок (акт від 15.09.09 та акт від 30.08.10), якими виявлено завищення залишку від'ємного значення за декларацією березня 2009 року. По декларації липня 2009 року завищено бюджетне відшкодування на суму 24120 грн., до такого висновку відповідач дійшов на підставі відомостей попереднього акту перевірки від 08.10.09, яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування за липень 2009 року та заниження суми бюджетного відшкодування за червень 2009 року на одну й ту ж суму 209128 грн. при перевірці структурного підрозділу ВАТ ХСЗ - бази відпочинку Корабел (акт від 20.12.2010). Відповідач стверджує, що не відобразивши у декларації з ПДВ результати попередньої перевірки, позивач порушив вимоги п. 4.6.7 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість від 25.01.2011 № 41. Також відповідачем виявлено завищення суми бюджетного відшкодування за декларацією грудня 2009 року на 227 грн. та за декларацією січня 2010 року на суму 43 грн. 20 коп. внаслідок включення до складу податкового кредиту декларації листопада 2009 року суми 227 грн. та до декларації грудня 2009 року суми 43 грн. 20 коп. за податковими накладними філіалу експертно-технічного центру Держнадзороохоронпраці, свідоцтво платника податку якого було анульовано 26.05.09, тобто, філія не мала права складати та видавати податкові накладні. ДПІ виявила завищення суми бюджетного відшкодування по декларації травня 2010 року на 199 грн. внаслідок здійснення в квітні 2010 року господарської операції придбання товарів у ППВКФ Промзварка, яка визнана податковою нікчемною угодою.

Позивач стверджує, що відповідач не має права вимагати у платника податку на додану вартість відображення у податковій звітності результатів попередніх перевірок від 15.09.09 та 30.08.10, тому що результати цих перевірок та складені за ними податкові повідомлення - рішення є предметом судового розгляду і на момент складання декларацій з ПДВ за квітень 2009 року - травень 2010 р. є неузгодженими. Також позивач заперечує викладений факт завищення податкового кредиту на 199 грн. 20 коп. внаслідок господарських операцій з ППВКФ Промзварка. Придбаний товар був використаний позивачем у господарський діяльності в повному обсязі. Розрахунки за поставлений товар були проведені у повному обсязі в безготівковій формі. Посилання відповідача на порушення заводом пп. 7.7.1. та 7.7.2. ОСОБА_3 про ПДВ також не ґрунтується на законодавчій базі, бо жодним нормативним документом не передбачено обов'язок платника податку фізично перевіряти наявність в контрагентів по ланцюгам трудових чи інших ресурсів. Щодо завищення податкового кредиту внаслідок включення сум ПДВ за податковими накладними, виданими філіалом експертно-технічного центру Держнадзороохоронпраці, який не мав статусу платника податку на додану вартість, позивач не заперечує.

Розглянувши спірне питання про момент виникнення у платника обовязку відображення в податковому обліку результатів перевірки щодо зменшення відємного значення ПДВ, якщо наслідки перевірки оскаржуються платником, суд виходить з наступного. Позивач вважає, що таке відображення необхідно здійснювати після остаточного узгодження результатів перевірки, тобто, після набрання законної сили рішенням суду за результатами оскарження податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі акту перевірки. Якщо у позовних вимогах про оскарження податкового повідомлення-рішення підприємству буде відмовлено і рішення набере законної сили платник зобовязаний відобразити ці наслідки у податковій звітності, подавши уточнюючу декларацію. Відповідач стверджує, що результати перевірки необхідно відобразити у першій після перевірки податковій звітності, незалежно від судового або апеляційного оскарження податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки. У випадку скасування податкового повідомлення-рішення судом, позивач має право відкоригувати показники декларації шляхом подання уточнення з урахуванням рішення суду.

Розглядаючи позицію сторін, суд застосовує наступні правові норми. За приписами п.56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, який набрав чинності на день перевірки, з урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Відповідно до п.4.6.7. Порядку № 41 рядок 21.3 декларації з ПДВ передбачений для відображення збільшення або зменшення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) за результатами камеральної чи документальної перевірки, проведеної органом державної податкової служби.

Таким чином пункт 4.6.7. Порядку № 41, положення якого, на думку відповідача, порушив позивач при складанні декларації з ПДВ за квітень 2009 року, не містить безумовних обовязків щодо відображення у податковій звітності результатів перевірок платника податків, проведених податковими органами. За своїм змістом рядок 21.3 декларації з ПДВ враховується при визначенні зобовязань платника податку на додану вартість поточного податкового періоду і тому, на думку суду, до цього рядка слід відносити виключно ті результати перевірок платника податку, які на момент складання декларації з ПДВ були узгоджені.

Отже, позивач при складенні акту перевірки від 07.04.11 використав неузгоджені результати попередніх перевірок і тому суд приходить до висновку про неправомірність доводів податкової інспекції про завищення суми бюджетного відшкодування на 388365 грн. за декларацією квітня 2009 року.

Не знайшов свого підтвердження факт завищення бюджетного відшкодування по декларації травня 2010 року на суму 199 грн. по господарським операціям придбання товарів у ПП ВКФ "Промзварка", оскільки господарська операція придбання підтверджена належним чином складеними розрахунковими, платіжними та іншими документами, продавець на момент здійснення господарської операції був платником ПДВ та відобразив дану операцію в податковій звітності. Та обставина, що ППВКФ Промзварка отримало товари від ТОВ Трансдем, всі правочини якого були визнані нікчемними на підставі того, що у постачальника по другому ланцюгу відсутні трудові ресурси, основні засоби та виробниче обладнання, не є підставою для позбавлення права на податковий кредит сумлінного платника податків. Мотиви, з яких суд не погоджується з відповідачем, викладені при опису правомірності включення до валових витрат вартості товарів, придбаних у ППВКФ "Промзварка".

На підставі викладеного, не заперечуючи правильність висновків податкової інспекції про завищення суми бюджетного відшкодування за декларацією грудня 2009 року на 227 грн. та за декларацією січня 2010 року на суму 43 грн. 20 коп. внаслідок включення до складу податкового кредиту декларації листопада 2009 року суми 227 грн. та до декларації грудня 2009 року суми 43 грн. 20 коп. за податковими накладними виданими не платником ПДВ філією експертно-технічного центру Держнадзороохоронпраці, суд визнає неправомірним та скасовує повністю податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні від 21.04.11 № НОМЕР_2 про зменшення суми бюджетного відшкодування на 412528 грн. та застосування 103132 грн. штрафу. Суд не може визнати недійсним рішення податкового органу в якійсь конкретній сумі, оскільки неясно яким чином порушення, які позивачем не оскаржуються, вплинули на загальну суму бюджетного відшкодування.

10. За наслідками перевірки податковою інспекцією було прийнято податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_4, яким визначено штрафні санкції з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 60529,5 грн. Відповідно до п.13.2 ст. 13 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств" резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у п. 13.1 цієї статті, за ставкою у розмірі 15 % від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено нормами міжнародних угод, які набрали чинності". Пунктом 16.13 ст. 16 ОСОБА_3 про прибуток передбачено, що відповідальність за утримання та перерахування до бюджету податку на доходи громадян, сум внесків на соціальні заходи, податків, зазначених у пункті 7.8, пункті 10.2 та статті 13 цього ОСОБА_3, несуть платники податку, які провадять відповідні виплати. Перерахування податків, зазначених в пункті 7.8 та статті 13, здійснюється до/або разом із здійсненням таких виплат Також, абзацом другим пункту 16.13 статті 16 вищезазначеного ОСОБА_3 передбачено, що перерахування податків, зазначених в статті 13, здійснюється до/або разом із здійсненням таких виплат.

При перевірці виявлено порушення пункту 13.2 статті 13 та абзацу другого пункту 16.13 статті 16 ОСОБА_3 "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме, - позивачем несвоєчасно перераховано до бюджету податок з доходу, отриманого нерезидентом із джерелом його походження з України, за ставкою у розмірі 15%, що складає 242118 грн., після виплати такого доходу на користь Компанії "Mokrad Trading LTD" (Британські Вірджинські острови), в тому числі: за І квартал 2010 року в сумі 186831 грн.; за II квартал 2010 року в сумі 55287 грн. (стор. 84-85 акту перевірки). При виплаті процентів за користування кредитом нерезиденту ВАТ ХСЗ повинне було за рахунок таких виплат утримати та перерахувати до бюджету податок з доходів нерезидентів по ставці 15 %. Виплата доходу відбулась 8.02.10 платіжним дорученням № 32 на суму 132332 дол. США, 20.04 платіжним дорученням № 34 в сумі 39527,74 дол. США. З метою сплати податку заводом до ДПІ було направлено листи з проханням "перекинути податок на репатріацію з коду платежу 11021000 (податок на прибуток) на код 11020500 (податок на репатріацію)", а саме: лист на суму 186831 грн. - вх. №4002/10 від 10.02.10; лист на суму 55287,00 грн. вх. №12348/10 від 20.04.10. ДПІ дала позитивний висновок. Зарахування відповідних платежів до бюджету на загальну суму 242118 грн. здійснено на підставі платіжних доручень Державного казначейства України: від 12.02.10 №305 на суму 186831 грн.; від 29.04.10 №1389 на суму 55287 грн. Таким чином позивач вважає, що в повній мірі виконав обов'язок щодо сплати під час виплати доходу нерезиденту. Крім того, позивач зазначає, сплачені кошти з податку на прибуток все одно потрапили на єдиний казначейській рахунок.

ДПІ вважає, що ВАТ "Херсонський суднобудівний завод" повинно було направити відповідні заяви до дати виплати доходів нерезиденту, а не одночасно або після виплат, оскільки перерахування податків з одного рахунку на інший займає певний час, тому згідно статті 127 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату податку був застосований штраф в розмірі 25 відсотків суми податку.

Застосування даного штрафу суд вважає неправомірним. Вказане правопорушення було вчинено на набрання чинності ПКУ, а виявлено вже після 01.01.2011. Відповідно до пп. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 ОСОБА_3 N 2181, який діяв під час скоєння порушення, у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку. В даному випадку, позивачем був нарахований та утриманий податок з нерезидента, але даний податок несвоєчасно надійшов на окремий казначейський рахунок, за що відповідальності Закон № 2181 не передбачав, а відповідальність наступала тільки у випадку наявності одночасно двох складових правопорушення - не нарахування податку та несплати податку. На момент перевірки податки в повному обсязі надійшли до бюджету, що відповідач не заперечує. Про відсутність підстав для застосування штрафних санкцій за п. 17.1.9 ст. 17 ОСОБА_3 № 2181-Ш при несвоєчасній сплаті податку до бюджету повідомляла і ДПАУ в листі від 15.11.05 № 11069/6/17-2116.

Крім того, відповідно до п. 1.3 Порядку надання звітів про утримання та внесення до бюджету податку на доходи нерезидентів, особи, що виплачують доходи нерезидентам, протягом терміну, передбаченого законодавством для квартального звітного періоду, подають до державного податкового органу за своїм місцезнаходженням звіти про виплачені доходи, утримання та внесення до бюджету податку на прибуток нерезидентів за попередній квартал. Вказаний звіт не має статусу податкової декларації, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, тому у випадку несвоєчасної сплати податку на доходи нерезидентів не можна констатувати порушень граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Суд приймає до уваги, що в податковому повідомленні-рішенні, в якості підстави застосування штрафних санкцій зазначено п. 127.1 ПКУ, відповідно до якого несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Норми даного пункту щодо складу правопорушення не є ідентичними п. 17.1.9 ст. 17 ОСОБА_3 № 2181-ІІІ, тому правові підстави для притягнення позивача до відповідальності згідно з п. 127.1 ПКУ відсутні.

11. ДПІ встановила порушення статті 2 ОСОБА_3 України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме - розрахунки по імпортній операції на загальну суму 43297,32 євро завершені з порушенням законодавчо встановленого строку розрахунків (180 днів).

Стаття 2 ОСОБА_3 України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" передбачає, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики. Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з НБУ. Відповідно до статті 4 ОСОБА_3 України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", порушення резидентами строків, передбачених статтею 2 цього ОСОБА_3, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми митної вартості недопоставленої продукції в Іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_5 ВАТ "Херсонський суднобудівний завод" донараховано пені за порушення строків розрахунків по імпортних операціях на загальну суму 352320,35 грн. за період 01.10.09 по 11.06.10, а податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_3 податкова інспекція застосувала штраф в сумі 1020 грн. за порушення позивачем порядку декларування валютних цінностей. Відповідальність передбачена згідно зі статтею 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", п.п. 2.3 пункту 2 "Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства", затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 04.10.1999р. № 542, а п. 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 року №49, у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 18 червня 1994 року № 3 19/94 "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами", суб'єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, щоквартально здійснюється декларування наявності належних їм валютних цінностей, які незаконно знаходяться за межами України. Підприємство не задекларувало наявність валютних цінностей за межами У країни станом на 01.10.09, 01.01.10, 01.04.10.

Матеріали справи свідчать, що ВАТ "Херсонський суднобудівний завод" був укладений контракт від 19.05.08 № 770/01-72 з компанією "Rolla Traverso & Storac" (Italia) на поставку імпортної продукції на умовах поставки FСА Rivalta Scrivia склад. Термін "франко-перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Продавець зобов'язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем, у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки. Нерезидент відвантажив товарів зі свого складу в Італії, однак, на митну територію України товар не надійшов. Для перевезення вантажів із-за кордону ВАТ "ХСЗ" укладено договір від 03.02.06 №3/02-1 про надання транспортно-експедиційних послуг з ТОВ "Бескид" (м. Херсон). На території Польщі вантаж перевантажено на транспортний засіб приватного підприємця ОСОБА_6, який залучений ТОВ "Бескид" для виконання своїх зобов'язань за договором щодо перевезення та доставки товару на територію ВАТ "ХСЗ". На митну територію України товар не прибув. ВАТ "ХСЗ" звернулося з позовом про стягнення з ТОВ „Бескид" вартості втраченого майна до господарського суду Херсонської області, яким 01.10.09 порушено провадження по справі № 13/159-09, а 24.11.09 позовні вимоги ВАТ "ХСЗ" задоволено в повному обсязі, стягнуто з ТОВ "Бескид" вартості втраченого майна в сумі 480815,26грн., що в перерахунку складає 40621,57 євро. Рішення набрало законної сили.

ВАТ "Херсонський суднобудівний завод" на підставі рішення господарського суду Херсонської області списав в листопаді 2009 року заборгованість з Компанії "Rolla Traverso & Storac" на ТОВ "Бескид" (м. Херсон) .

Згідно з поясненнями представників позивача, звертатись до італійського продавця з відповідним позовом про стягнення вартості втраченого товару не було підстав, оскільки італійська фірма правильно та в повному обсязі відвантажила товар перевізнику. Цей факт не заперечує і податкова інспекція. За умовами поставки позивач, як покупець, несе всі ризики втрати товару з моменту передачі товару перевізнику. Контракт з нерезидентом був припинений шляхом його виконання, дебіторської заборгованості нерезидента у позивача не було.

Як вважає відповідач, наявність рішення суду про стягнення заборгованості з експедитора, який не виконав доставку вантажу на митну територію України, відповідно до діючого валютного законодавства не зупиняє строків надходження товару та нарахування пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Датою імпорту, у випадку ввезення продукції на територію України, є дата завершення оформлення ВМД (типу ІМ40 "Імпорт"). У ВАТ "ХСЗ" відсутня ВМД (типу ІМ40 "Імпорт'). Крім того, відповідно до пункту 3.3 ОСОБА_4 про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року N 136, банк не зняв з контролю дану операцію, імпорту продукції з увезенням її на територію України, не відбулось. Кошти, які повернулись позивачу від перевізника за рішенням суду не митною вартістю недопоставленої продукції.

Відповідно до ст. 6 ОСОБА_3 України "Про зовнішньоекономічну діяльність" суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів) відповідно до цього та інших законів України, крім тих, що прямо та у виключній формі заборонені законами України. Згідно зі ст. 14 зазначеного ОСОБА_3 суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам. Спеціальним законодавством, зокрема Законами України "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", Цивільним кодексом не забороняється поставка товарів нерезидентом на умовах FCA.

Згідно ОСОБА_4 про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердж. Постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року N 136, ( в редакції на момент скоєння порушення) , термін «здійснення поставки» передбачає - оформлення ВМД (у випадку ввезення продукції на територію України, якщо така продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню) або виконання нерезидентом усіх зобов'язань щодо поставки, покладених на нього за договором (в інших випадках). ОСОБА_4 (п. 1.8) передбачає, що «сума валютної виручки або вартість товарів може бути зменшена, якщо протягом виконання зобов'язань за договором:… в) товари знищено, конфісковано, зіпсовано, украдено, загублено - на суму їх вартості (якщо право власності на товар відповідно до умов договору належить резидент). Наявність таких обставин має бути підтверджена органами, уповноваженими здійснювати таке підтвердження згідно із законодавством країни, на території якої сталися такі події». Банк знімає з контролю операцію резидента в разі імпорту продукції з увезенням її на територію України, якщо така продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню, на підставі ВМД та за наявності інформації про цю операцію в реєстрі ВМД, а в інших випадках - після пред'явлення резидентом документа, який згідно з умовами договору засвідчує здійснення нерезидентом поставки продукції, виконання робіт, надання послуг (п. 3.3). У разі повернення резиденту коштів, що були перераховані на адресу нерезидента за імпортним договором у зв'язку з тим, що взаємні зобов'язання за цим договором частково або повністю не виконані, резидент самостійно передає банку, який за дорученням резидента здійснив платіж на користь нерезидента, копії документів, які однозначно підтверджують повернення коштів (за умови, що кошти повернуто на рахунок резидента в іншому банку). Відповідальність за порушення цієї умови покладається на резидента (п. 3.5). В даному випадку суд вважає, що позивач не виконав обов'язку надати банку всі необхідні документи для зняття даної операції з контролю, тому має нести за це певну відповідальність, але ця відповідальність буде застосовуватись за порушення, яке не передбачено ОСОБА_3 "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Суд погоджується з доводами відповідача, що ст. 4 ОСОБА_3 України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" приводить до висновку, що ця норма не пов'язує нарахування пені з причинами неповернення імпорту. Проте, таке тлумачення призводить до того, що резидент буде нести відповідальність за неправомірні дії сторонніх осіб, оскільки у цьому випадку до нього автоматично мають бути застосовані санкції у вигляді стягнення пені. Суд приймає до уваги, що Закон України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" призваний забезпечити своєчасне повернення валютних цінностей із-за кордону, і одним із стимулюючих факторів цього закону щодо імпортерів продукції, які з невідомих причин ухиляються від стягнення боргу зі своїх контрагентів за зовнішньоекономічним договором, є встановлена ним пеня. Головним завданням та метою цього ОСОБА_3 є стимулювання вітчизняних суб'єктів господарювання (резидентів) щодо вжиття усіх можливих заходів для якнайшвидшого повернення в Україну валютної виручки, або імпортованої продукції за зовнішньоекономічними договорами, протидія "відмиванню" валютних коштів, своєчасне поповнення валютних резервів України. Санкція у вигляді нарахування пені за несвоєчасність проведення розрахунків примушує резидентів до укладання договорів, які передбачають більш коротші терміни надходження валютної виручки, застосування до нерезидентів штрафних санкцій за порушення договірних зобов'язань, можливість звернення до судових органів за захистом порушеного права. ОСОБА_3 змушують резидентів задля уникнення нарахування пені звертатися до судових органів з метою примушення нерезидентів до виконання договірних зобов'язань щодо своєчасності розрахунків.

Доводи відповідача про те, що відповідальність за даним законом настає без урахування вини є правильним, пеня як адміністративно-господарська санкція є публічно правовою, конфіскаційною, і може застосовуватись за відсутності вини особи, але тільки при наявності таких умов як протиправність діяння (бездіяльності), наявності шкоди, причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та діями (бездіяльністю). Позивач не діяв неправомірно або недобросовісно. Суд вважає, що ситуація з втратою майна не вкладається в рамки нормативної конструкції ОСОБА_3 України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", оскільки позивач об'єктивно не мав можливості передбачити або запобігти фактично завданій шкоді, ці обставини перебували поза межею впливу боржника, що свідчить про його невинуватість. Суд враховує об'єктивні обставини справи і зумовлені ними можливості особи в плані передбачення ймовірного перебігу подій та відвернення заподіяної шкоди. Це по суті є форс-мажорною обставиною, оскільки втрата майна сталась внаслідок втручання чинників зовнішнього впливу, відповідальність повинна виключатись передусім з огляду на відсутність будь-якого юридично значимого причинного зв'язку між поведінкою позивача і негативними наслідками, що настали, у тому числі у вигляді неможливості виконання зобов'язання щодо ввезення товарів перед державою. У випадку з позивачем він не заслуговує на докір за свою поведінку якою, тим не менш, було порушене припис закону.

Виходячи з фактичних обставин справи та з урахуванням приписів законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування позивачу пені за порушення термінів, передбачених ОСОБА_3 України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та відповідно про відсутність порушень позивачем порядку декларування валютних цінностей за межами України (подання недостовірної інформації).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення визнаються неправомірним та скасовуються. Вступна та резолютивна частина постанови суду оголошені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Задовольнити позов публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод". Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 21.04.11:

- № НОМЕР_2 про зменшення суми бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на 412528 грн. та застосування 103132 грн. штрафу,

- № НОМЕР_3 про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 1020 грн.,

- № НОМЕР_4 про застосування 60529 грн. 50 коп. штрафу по податку на прибуток іноземних юридичних осіб,

- № НОМЕР_1 про визначення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 12860546 грн. та застосування 3215136,50 грн. штрафних санкцій,

- № НОМЕР_5 про нарахування 352320 грн. 35 коп. пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 06 липня 2012 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.2.6