Справа № 2а-4592/12/1370
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року № 2а-4592/12/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря Капустинської Н.М.

за участю :

представника прокуратури Коциби В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Львівського прокурора з наглядом за додержання законів у воєнній сфері в інтересах Міністерства оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення завданих державі збитків за нестачу бронетанкового майна в розмірі 28 145 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Львівський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах Міністерства оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 з урахуванням уточнення позовних вимог про стягнення завданих державі збитків за нестачу бронетанкового майна в розмірі 28 145 грн. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач був матеріально відповідальною особою. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2008 року №907(зі змінами від 15.01.2009 року №31) притягнуто відповідача до матеріальної відповідальності на загальну суму 28 145 грн, у зв`язку з неналежним виконанням своїх службових обов`язків.Так як відповідач був матеріально відповідальною особою, тому він зобов`язаний відшкодувати завдані ним збитки. Оскільки позивач добровільно не відшкодував збитки від нестачі бронетанкового майна, а тому позивач просить стягнути з 28 145 грн зазначених збитків.

Представник прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позовній заяві, просить позов задовільнити повністю.

Представник військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, причини не явки не повідомив, належним чином повідомлений.

Представник відповідача подав клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника, вказав, що відповідач має скрутне становище, та просить не стягувати суму завданої шкоди відповідно до п.16 Постанови «Про затвердження положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі».

Заслухавши пояснення представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 25.07.2006 року по 10.08.2009 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на штатних військових посадах осіб офіцерського складу. ОСОБА_1 був призначений на посаду командира взводу штрабних машин польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби, будучи військовослужбовцем офіцерського складу військової служби за контрактом і являючись військовою службовою особою в військовому званні «старший лейтенант» ОСОБА_1 приступив до виконання посади командира взводу штабних машин польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 та прийняв майно, яке закріплене за взводом, що підтверджується заявою та актами прийому-передачі майна.

Позивач вказує, що під час виконання своїх службових обов`язків за посадою ОСОБА_1 допущено факт нестачі майна у ввіреному йому взводі, а саме : під час проходження військової служби у підрозділі, за який він відповідав, зафіксовано, що в результаті інвентаризації служби пального в період з 10 по 30 вересня 2008 року відомістю визначення кількості пального в баках машин взводу штабних машин ПВЗ в/ч НОМЕР_1 станом на 29.09.2008 року, де в графі «нестача» значиться ДП «З»-1240 л, А-76-890 л. та в графі особа відповідальна за зберігання виконаний підпис

Відповідно до п.1 положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі від 23.06.2015 року №243 (далі - Положення № 243), це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Пунктом 2 Положення № 243 встановлено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Згідно з п. 3 Положення № 243, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Пунктом 4 Положення № 243 передбачено, що відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди. У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.
Відповідно до п. 16 Положення № 243, розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України. Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами. У разі виявлення нестачі майна, термін експлуатації якого на день ревізії (перевірки) або інвентаризації закінчився, або у разі неможливості встановити час його втрати відшкодування заподіяної шкоди провадиться в розмірі 25 відсотків, а для госпрозрахункових підприємств, організацій та установ - у розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає (з урахуванням коефіцієнта кратності). Суму стягнень за втрачене майно може бути зменшено командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях.

Відповідно до абз. 5 п. 17 Положення № 243, за висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2008 року №907(зі змінами від 15.01.2009 року №31) притягнуто відповідача до матеріальної відповідальності на загальну суму 39 645 грн.

Відповідач частково сплатив суму заборгованості в сумі 11 500 грн.

В матеріалах справи наявний висновок експерта №6/542 від 15.09.2014 року , в якому вказано, що вирішити питання про те, ким виконано досліджуваний підпис в графі «Відповідальна особа за зберігання та утримання» від імені ОСОБА_1 в документі «Відомість визначення кількості пального в баках машин взвод штабних машин ПВЗ військової частини НОМЕР_1 за станом на 29.08.08» - громадянином ОСОБА_1 , чи іншою особою, не виявилось можливим по причинам вказаним в дослідницькій частині висновку експерта.

Згідно п.19 Положення №243- розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Суд вважає, що позивачем непроведене повного розслідування щодо заподіяння матеріальної шкоди відповідачем.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та та законами України.

На підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 03 липня 2015 року.

Суддя Гулкевич І.З.