Справа № 823/1298/15
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року справа № 823/1298/15

м. Черкаси

12 год. 25 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря: Цаплі І.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» до Звенигородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2015 року до суду з позовною заявою звернулося публічне акціонерне товариство «Ватутінський комбінат вогнетривів», в якій просить з урахування уточнених позовних вимог скасувати податкові повідомлення-рішення Звенигородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 22 травня 2015 року № про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість в сумі 24035 грн та № про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість в сумі 24035 грн, штрафна санкція 12017, 50 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувані рішення базуються на акті документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» від 14.05.2015 № 50/23-12-15-028/00191916 з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні операцій з придбання товарів, робіт (послуг) у ТОВ «Ефесто М» () за період з 01.10.2014 по 31.10.2014, згідно описово-мотивувальної частини якого фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом не відбувалося. Позивач вважає, що висновки акту побудовані виключно на припущеннях, господарські відносини між підприємствами оформлені відповідними первинними бухгалтерськими документами, відображені у податковій звітності позивача та фактично відбулися. Договірні відносини субєктів господарювання відбувалися у правовому полі, досягнуті угоди на момент проведення перевірки є чинними та не були визнані в законному порядку недійсними чи нікчемними, а тому податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню як незаконні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд скасувати оскаржувані податкові повідомлення рішення.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, судом встановлено таке.

З 29.04.2015 по 07.05.2015 головним державним інспектором Ватутінського відділення Звенигородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області ОСОБА_3 проведено документальну позапланову виїзну перевірку публічного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» з питань дотримання податкового законодавства при здійсненні операцій з придбання товарів, робіт (послуг) у ТОВ «Ефесто М» () за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 року.

За результатами перевірки складений акт від 14.05.2015 № 50/23-12-15-028/00191916, згідно з висновками якого встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема:

п.198.1, п.198.6, ст..198 та п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI,ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» завищено задекларовані показники в складі податкового кредиту декларації з податку на додану вартість на загальну суму 24034,67 грн., що призвело до завищення податкового кредиту відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту за жовтень 2014 р. на суму 24034,67 грн., та завищення суми бюджетного відшкодування за листопад 2014 року на суму 24034,67 грн.

На підставі акту перевірки від 14.05.2015 № 50/23-12-15-028/00191916 відповідачем винесені податкові повідомлення - рішення від 22.05.2015 року:

- № НОМЕР_1, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 24035 грн;

- № НОМЕР_2, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 24035 грн та штрафна санкція 12017, 50 грн.

Між позивачем та ТОВ «Ефесто-М» укладено договір поставки № 024/14 від 27 січня 2014 року. Згідно з умовами даного договору ТОВ «Ефесто-М» (Постачальник) бере на себе зобовязання здійснити поставку товару в кількості, яка вказана в розрахунках виставлених «Постачальником», а Покупець (ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів») зобовязується прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 3.1 розділу 3 «ОСОБА_1 і пакування» товар постачається навалом у вантажних автомобілях, накритих тентами для запобігання псування внаслідок підвищеної вологості.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що постачальник здійснює поставку товару покупцю на склад за адресою: Черкаська область, місто Ватутіне, вул. Індустріальна, 11.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що передача продукції здійснюється тільки при наявності повного пакету товаросупровідних документів: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, податкова накладна.

Як зазначено в акті перевірки станом на 01.11.2014 року згідно оборотно-сальдової відомості по рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними виробниками» не має кредиторської або дебіторської заборгованості» стосовно ТОВ «Ефесто М».

Згідно оборотно-сальдової відомості по рах631 та відповідно до платіжних доручень за жовтень 2014 року за отриману продукцію позивач перерахував ТОВ «Ефесто-М» по безготівковому розрахунку (АТ «УкрСиббанк») кошти на загальну суму 144208, 00 грн, в тому числі ПДВ 24034, 67 грн за отримане сухе подрібнене лушпиння соняшникове згідно платіжних доручень №№2678,2728 від 20.10.2014, 23.10.2014. Податок на додану вартість в сумі 24034, 67 грн включено позивачем до складу податкового кредиту жовтня 2014 року.

При вирішенні позовних вимог суд виходить з такого.

Стаття 200 ПК України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків. П.200.1 цієї статті передбачено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пункт 201.4 статті 201 ПК України передбачає, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодекс) ) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Суд зазначає, що згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

З наведених положень ПК України випливає, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та зменшення оподатковуваного доходу на суму валових витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними). При цьому, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і щодо сплати ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат (правова позиція Вищого адміністративного суду України у справі К/800/30610/13 від 13 березня 2014 року).

Перевіряючи доводи представників сторін, аналізуючи письмові докази у справі суд встановив, що на виконання договору поставки контрагентом (постачальником) позивача - ТОВ «Ефесто-М» виписані податкові накладні № 321 від 07.10.2014, № 325 від 09.10.2014, № 327 від 14.10.2014, № 329 від 15.10.2014, № 330 від 16.10.2014, № 331 від 16.10.2014, № 332 від 17.10.2014, № 333 від 19.10.2014, № 334 від 20.10.2014, № 335 від 20.10.2014 на загальну суму ПДВ 24034,67 грн.

Замовлення продукції відбувалося згідно рахунків-фактур, а відповідно до видаткових накладних отримав продукція завскладом ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» ОСОБА_4

На підтвердження формування витрат за договором поставки у позивача наявні видаткові накладні (далі ВН) від 07.10.2014 № РН-000358 на суму ПДВ 2194,76 грн, від 09.10.2014 № РН-0003666 на суму ПДВ 1896,00 грн, від 14.10.2014 № РН-000367 на суму ПДВ 3232,00 грн, від 15.10.2014 № РН-000365 на суму ПДВ 2021,33 грн, від 16.10.2014 № РН-000369 на суму ПДВ 1370,67 грн, від 16.10.2014 № РН-000370 на суму ПДВ 3122,67 грн, від 17.10.2014 № РН-000371 на суму ПДВ 2688,00 грн, від 19.10.2014 РН-000372 на суму ПДВ 3149,33 грн, від 20.10.2014 № РН-000373 на суму ПДВ 1789,33 грн, від 20.10.2014 № РН-000374 на суму ПДВ 15424,00 грн.

Суд звернув увагу, що жодна видаткова накладна не містять печатки підприємства-покупця товару, а отже не відповідають вимогам чинного законодавства щодо оформлення, а тому не є допустимими, достовірними та належними доказами. Отже позивач не підтвердив формування на законних підставах витрат відповідно до зазначеного договору.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 712 ЦК України встановлено істотні умови для договору поставки: вид товару та строк (строки), в який він повинен бути переданий у власність покупця. Додатково за статтею 266 Господарського кодексу України - кількість і якість, комплектність, номенклатура і асортимент (сортамент), порядок поставки (навантаження та відвантаження, доставка).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що якість товару, що є предметом поставки за цим договором, має відповідати наступним стандартам і умовам: сухе подрібнене лушпиння соняшника фракція до 3 мм ( не менше 90 %), вологість не повинна перевищувати 12 %, зольність не повинна перевищувати 3 %.

Суд звертає увагу , що розділ 7 договору поставки № 024/14 від 27 січня 2014 року. регламентує порядок приймання товару за якістю і кількістю. Зокрема, пунктом 7.2 договору визначено, що приймання товару за кількістю та якістю проводиться покупцем відповідно до Інструкції про порядок приймання товару виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_5 СРСР від 15 червня 1965 року №П- 6 (далі - Інструкція П-6) та Інструкції про порядок приймання товару виробничо-технічного призначення та товарі народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_5 СРСР від 25 квітня 1966 року № П-7(далі Інструкція П-7).

Зокрема, відповідно до пункту 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Державного арбітражу Союзу РСР від 15.06.1965 N П-6, продукція приймається за транспортними і супровідними документами (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам ті ін.) відправника і за відсутності всіх або деяких з цих документів складається акт в якому зазначається, які документи відсутні.

В матеріалах справи відсутні докази складання таких актів.

В матеріалах справи відсутні докази про перевірку товару позивачем за кількістю та якістю саме на відповідність фракції, вологості та зольності (як зазначено у договорі). Товар приймався на підставі ТТН, що засвідчено в накладних на розгрузку АТ, в яких відсутня інформація про вагу товару та якісні характеристики товару, оскільки в графі «анализ качества» наявний лише підпис лаборанта.

Суд з'ясував відсутність у позивача на підтвердження отримання товару доказів його походження та якості (копій сертифікатів якості, походження тощо) та на вимогу суду не надано журнали замірів вологості та зольності сухого подрібненого лушпиння соняшникового.

Судом встановлено, що з метою здійснення контрольно-перевірочних заходів по підприємству ТОВ «Ефесто М» податковим органом вручено запит від 16.01.2015 № 202/10/14-03-22-08-16 щодо надання пояснень та їх документального підтвердження по взаємовідносинах із контрагентами за період жовтень 2014 року (вручено наручно). Листом від 11.02.2015 надало письмові пояснення та документальне підтвердження не надало, а листом від 18.12.2015 підприємство повідомило про втрату документів, які на час перевірки позивача про поновлення документів не повідомили. Також до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік не надано додаток АМ, що свідчить про відсутність на підприємстві основних засобі та інших необоротних активів, необхідних для здійснення господарських операцій

ТОВ «Ефесто М» сформовано податковий кредит з ПДВ за грудень, липень, серпень, вересень 2014 року по операціях, які оподатковуються за ставкою 20 % із ТОВ «Оптова база «Чай-агропродукт» .

Судом встановлено, що згідно товарно-транспортних накладних перевізником сухого подрібненого лушпиння соняшникового на ПАТ «ВКВ» від ТОВ «Ефесто М» у жовтні 2014 року було ТОВ «Оптова база «Чай-агропродукт». Пунктом завантаження продукції переважно було місто Київ та с. Старі Петрівці Київської області. Відповідно до отриманої інформації від ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, встановлено, що в ході перевірки ТОВ «Ефесто-М» з ТОВ «Оптова база «Чай-агропродукт» відсутня будь-яка інформація про складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, яке необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності. Крім того на запит податкового органу від 28.04.2015 року № 881/23-12-15-041 отримано лист про закріплення за певними субєктами господарювання автомобілів та причіпів/напівпричепів, які зазначені у товарно-транспортних накладних та встановлено відсутність закріплених транспортних засобів саме у ТОВ «Оптова база «Чай-агропродукт».

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні визначаються Законом України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1. п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.05.1995 №88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704), де зазначено, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зауважує, що проведення будь-якої господарської операції товариства фіксується та підтверджується первинними документами, на основі яких і ведеться бухгалтерська звітність. У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-ХІУ на даних бухгалтерської звітності базуються фінансова, податкова та інші види звітності. Тобто первинні документи є основою і для податкового обліку.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Отже, для відображення господарської операції в податковому обліку недостатньо самого лише її документального оформлення. Господарська операція повинна фактично відбутися проте, в ході перевірки позивача виявлено, що його контрагенти - постачальники відображали в обліку господарські операції, які фактично не відбувалися, а тому первинні документи та податкові накладні за такими операціями, не мають юридичної сили і доказовості.

Суд звертає увагу на те, що в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» Вищий адміністративний суд України зазначив про те, що процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такий етап, як встановлення факту здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Обставиною, що виключає обґрунтованість заявленого позивачем податкового відшкодування, є безтоварний фіктивний характер здійснених операцій.

Тому в даному випадку наявність у платника податку (позивача у справі) виданих йому податкових накладних не є достатньою підставою для формування податкового кредиту, з урахуванням відсутності підтвердження реального здійснення господарської операції.

Суд наголошує на тому, що у разі якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит або валові витрати у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що надані до адміністративного позову та для перевірки документи не підтверджують реальний характер здійснення господарської операції, а тому не є належними документами на підтвердження права позивача на податковий кредит.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного рішення покладено на відповідача.

В даному випадку відповідач довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень - рішень.

Таким чином суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення винесені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У звязку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, на виконання ст.94 КАС України про вирішення питання стягнення судових витрат пропорційно задоволеним вимогам суд врахував, що цей позов є майновим, оскільки прямо впливає на склад майна позивача.

Згідно з абзацом 2 підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2014 №3674-VI за подання до адміністративного суду позову майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, ставкою судового збору у цій справі є 1827,00грн. (1,5 розміру мінімальної заробітної плати).

Частиною 3 статті 4 вказаного Закону передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Врахувавши часткову оплату позивачем судового збору при поданні позову в розмірі 487, 20 грн та вищезазначені обставини, суд дійшов висновку стягнути з позивача на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 1339,8 0грн.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Ватутінський комбінат вогнетривів» () на користь Державного бюджету України судовий збір за подання позову в сумі 1339, 80 грн (одну тисячу триста тридцять девять гривень 80 коп.).

Постанова набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строки та порядку, передбачені статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст складений та підписаний 10 липня 2015 року