Справа № 2а-8340/10/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р. Справа № 50224/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2011 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області, яким просив скасувати рішення відповідача від 07.09.2010 року № НОМЕР_1, яким до нього застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 23700,85 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що позивач здійснював облік готівкових коштів у Книзі обліку розрахункових операцій № р/2, яка не була зареєстрована в органах державної податкової служби, тому такий облік не може вважатися належним оприбуткуванням готівкових коштів, в зв'язку з чим є доведеним факт порушення ним вимог п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637. Також суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача про те, що Указ Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» не є законом, а тому відповідач не мав права застосовувати передбачені цим Указом штрафні санкції, оскільки відповідно до п. 4 рішення Конституційного суду України від 27.03.2002 року № 7-рп/2002 Укази Президента України, які видані на основі та на виконання Конституції і законів України є правовими актами, які можуть мати як нормативно-правовий характер, так і індивідуально-правовий характер.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що застосовані до нього оскаржуваним рішенням відповідача штрафні санкції є адміністративно-господарськими в розумінні ст. 238 Господарського кодексу України і можуть бути встановлені виключно законами. Тому, на думку позивача, оскільки Указ Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» не є законом, відповідач не мав права застосовувати передбачені цим Указом штрафні санкції. Також апелянт зазначає, що зареєстрована Книга обліку розрахункових операцій знаходилась у відповідача, але він вважав, що втратив її, тому здійснював облік готівкових коштів в повному обсязі в день їх надходження в Книзі обліку розрахункових операцій, яка була надана для перевірки і є ідентичною зареєстрованій, прошитою і пронумерованою і скріпленою його печаткою. В свою чергу реєстрація даної Книги в органі державної податкової служби зводиться до проставлення працівником цього органу дати реєстрації і свого підпису без вчинення будь-яких інших реєстраційних дій та проставлення штампу або печатки.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, доповнення до неї та заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 28.08.2010 року працівники Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області провели перевірку господарської одиниці кафе «Мних4», в якому здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1, з питань дотриманням порядку проведення розрахункових операції за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, за результатами якої складено акт № 019626.

В акті зазначено про порушення позивачем вимог п. п. 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, а саме неоприбуткування готівкових коштів, оскільки облік коштів вівся в Книзі обліку розрахункових операцій (КОРО) р/2, яка не зареєстрована в органі державної податкової служби.

На підставі даного акту перевірки Державна податкова інспекція в Сокальському районі Львівської області 07.09.2010 року прийняла рішення № НОМЕР_1, яким до ФОП ОСОБА_1 за вказане порушення застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 23700,85 грн. згідно з абз. 3 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за № 40/10320, підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Згідно з п. 2.6 цього Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій (РРО) або використанням розрахункових книжок (РК) оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно з п. 1.2 Положення книга обліку розрахункових операцій (КОРО) це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг); оприбуткування готівки проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Як встановив суд, підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем, він здійснював облік готівкових коштів у книзі ОРО № р/2, яка не зареєстрована в органах державної податкової служби.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснення обліку готівкових коштів у незареєстрованій в податковому органі Книзі ОРО не може вважатися належним оприбуткуванням готівкових коштів і факт даного порушення встановлено і доведено належним чином і в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 року № 614, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 року за № 107/5298 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), був затверджений Порядок реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, який розроблено на виконання Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Даний Порядок поширюється на книги обліку розрахункових операцій і розрахункові книжки, що використовуються суб'єктами підприємницької діяльності при здійсненні розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Відповідно до положень п. п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.6 цього Порядку реєстрація книг обліку розрахункових операцій (книга ОРО) здійснюється в органі державної податкової служби (ДПС) за місцезнаходженням (місцем проживання) субєкта господарювання (СГ).

Книга ОРО реєструється на кожний реєстратор розрахункових операцій (РРО) або, якщо згідно з чинним законодавством розрахунки можуть проводитися без застосування РРО, на окрему господарську одиницю.

Перед реєстрацією книги ОРО СГ повинен забезпечити: шнурування книги ОРО; послідовне нумерування її сторінок; установлення на неї засобу контролю таким чином, щоб унеможливити розшнурування книги без порушення цілісності засобу контролю; здійснення на титульній сторінці книги записів, що містять дані про СГ (назва та адреса господарської одиниці, назва СГ, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ чи номер за ДРФО), кількість сторінок, номер установленого засобу контролю, дані про РРО (модифікація РРО, заводський і фіскальний номери РРО, версія програмного забезпечення).

Реєстрація першої книги ОРО на РРО здійснюється на підставі письмової заяви СГ довільної форми при поданні ним реєстраційного посвідчення на РРО. Реєстраційне посвідчення повертається СГ. При реєстрації першої книги ОРО на господарську одиницю цій книзі надається фіскальний номер, який складається з коду області (дві цифри), коду району або міста (дві цифри) згідно з місцезнаходженням СГ (для великих платників податків коду міста, де вони обслуговуються) та порядкового номера запису (шість цифр) у відповідному розділі Книги облікових форм. При реєстрації першої книги ОРО на РРО їй надається фіскальний номер, який складається з фіскального номера РРО та літери «р».

Пунктами 2.8-2.11 цього Порядку було передбачено, що посадова особа органу ДПС здійснює запис у відповідному розділі Книги облікових форм і виписує довідку про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій (додаток 6) у двох примірниках; один примірник довідки надається СГ, другий залишається в органі ДПС. Номер довідки збігається з фіскальним номером книги ОРО. Посадова особа органу ДПС заповнює також рядки титульної сторінки книги ОРО: номер книги ОРО, дата реєстрації, назва органу ДПС, дані про посадову особу органу ДПС.

Реєстрація другої та наступних книг ОРО на господарську одиницю або на РРО здійснюється на підставі подання СГ письмової заяви довільної форми та довідки про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій. Посадова особа органу ДПС здійснює запис у відповідному розділі Книги облікових форм, додаткові записи в обох примірниках довідки про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій та заповнює рядки титульної сторінки книги ОРО. Номер другої та наступних книг ОРО складається з фіскального номера першої книги ОРО, зареєстрованої на ту саму господарську одиницю (місце проведення розрахунків) або на той самий РРО, та проставленого через дріб порядкового номера наступної книги ОРО.

Узяття книги ОРО на облік в органах ДПС за місцем провадження підприємницької діяльності здійснюється при поданні СГ довідки про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій. Посадова особа органу ДПС здійснює запис у відповідному розділі Книги облікових форм, а також відмітку в довідці про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій.

Книга ОРО вважається зареєстрованою після виконання всіх дій, передбачених пунктами 2.4-2.9, а при здійсненні підприємницької діяльності не за місцем реєстрації книги ОРО після виконання всіх дій, передбачених пунктами 2.4-2.10. Кількість книг ОРО, що реєструються одночасно, не обмежується.

А відповідно до п. 7.5 даного Порядку використання КОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках КОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі КОРО.

Таким чином, відповідно до положень наведених вище норм, субєкти господарювання зобовязані вести облік готівкових коштів виключно в КОРО, яка зареєстрована в органах державної податкової служби.

В свою чергу ведення обліку готівки в КОРО, яка не зареєстрована у встановленому законодавством порядку, є порушенням порядку ведення касових операцій, за що законодавством передбачена відповідальність.

Доводи позивача про те, що реєстрація КОРО в органі державної податкової служби зводиться до проставлення працівником цього органу дати реєстрації і свого підпису без вчинення будь-яких інших реєстраційних дій колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони суперечать наведеним вище вимогам зазначеного Порядку.

А відповідно до абз. 3 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є субєктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки у пятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Одночасно колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що застосовані до нього оскаржуваним рішенням відповідача штрафні санкції є адміністративно-господарськими в розумінні ст. 238 Господарського кодексу України.

Однак колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача про те, що оскільки Указ Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» не є законом, тому відповідач не мав права застосовувати передбачені цим Указом штрафні санкції, виходячи з наступного.

08.06.1995 року між Верховною Радою України та Президентом України був прийнятий Конституційний Договір № 1к/95-ВР про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, ч. 2 ст. 25 якого було передбачено, що Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.

12.06.1995 року Президент України видав Указ № 436/95, яким, зокрема, врегулював питання відповідальності суб'єктів господарювання за неоприбуткування у касах готівки.

А 06.07.1995 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у якому передбачено, зокрема, відповідальність суб'єктів господарювання за порушення вимог цього Закону.

Так, розділом V цього Закону визначено вичерпний перелік порушень, за які передбачено фінансові санкції, і серед них відсутнє таке порушення як неоприбуткування у касах готівки, відповідно і не встановлена відповідальність за таке порушення.

Водночас дане питання було безпосередньо врегульоване в зазначеному Указі, а саме абз. 3 ст. 1 цього Указу.

Колегія суддів також зазначає,що незважаючи на зміни, які в подальшому вносились до Указу (останні у 2001 році), правове регулювання відповідальності та розмір штрафу за неоприбуткування готівки не змінилися.

Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів дійшла висновку, що відносини стосовно відповідальності суб'єктів господарювання за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки не врегульовані Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», прийнятим у часі пізніше, ніж видано Указ Президента України від 12.06.1995 року № 436/95.

Крім того, на час виникнення спірних відносин не було прийнято й будь-яких інших законів, сфера дії яких би охоплювала такі відносини, тому відповідачем правомірно застосовано до Товариства штрафні (фінансові) санкції на підставі абз. 3 ст. 1 зазначеного Указу.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 02.04.2013 року (справа № 21-77а13), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2011 року у справі № 2а-8340/10/1370 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_2

Ухвала складена в повному обсязі 22.06.2015 року