Справа № 808/6793/14
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року /14:30/Справа № 808/6793/14 ДО/808/440/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Нестеренко Л.О., суддів Матяш О.В., Семененко М.О., при секретарі Бабаченко В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України,

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області,

до Словянського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області,

до Державної казначейської служби України

про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (відповідач 1, МВС України), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 2 , ГУМВС України в Донецькій області), Словянського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 3, Словянський МВ ГУМВС України в Донецькій області), в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

-визнати незаконними та скасувати наказ МВС України №805 від 27.07.2014 в частині притягення його до дисциплінарної відповідальності;

-визнати незаконними та скасувати наказ МВС України №1535 о/с від 12.08.2014 в частині його звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу;

-визнати незаконними та скасувати наказ ГУМВС України в Донецькій області №333о/с від 05.09.2014 в частині обчислення йому вислуги років та оголошення наказу про його звільнення;

-поновити його на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Словянського МВ ГУ МВС України в Донецькій області;

-стягнути з Словянського МВ ГУМВС в Донецькій області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.08.2014;

-стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

У судових засіданнях раніше позивач підтримав свої позовні вимоги та зазначав, що жодних дій, які дискредитують звання рядового і начальницького складу, не вчиняв, під час захоплення Словянського МВ виконував свої службові обовязки, з представниками ДНР не співпрацював. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

У попередніх судових засідання представники відповідачів 1, 2, 3 заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених кожним у своїх запереченнях проти позову, та просили відмовити позивачу у його позові.

Представник відповідача 4 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних клопотань, пояснень чи заперечень суду не надав. Оскільки відповідач 4 є субєктом владних повноважень, на підставі ст.128 КАС України, суд розглянув справу без його участі.

У судовому засіданні 04 червня 2015 року позивач та відповідачі 1, 2, 3 у зв»язку з відсутністю технічного зв»язку між сторонами просять суд розглянути справу без їх участі, у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У звязку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі приписів ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає позов позивача таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач проходив службу в ОВС з 01.08.1994 року. Наказом начальника ГУМВС України в Донецькій області від 09.08.2013 №289 о/с позивач призначений на посаду старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Словянського МВ ГУ МВС України в Донецькій області /з обслуговування м. Слов»янська та Слов»янського району/.

В період з 12.04.2014 по 07.07.2014 на території міста Словянськ перебували незаконні озброєні формування, які протиставили себе органам державної влади України та захопили і насильницьким шляхом утримували протягом зазначеного періоду владу в цьому регіоні.

Судом встановлено, що 12.04.2014 озброєними представниками так званої Донецької народної республіки (ДНР) захоплено адміністративне приміщення Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області, яке знаходиться за адресою: м. Словянськ, вул. Леніна, 30.

Позивач пояснив суду, що після захоплення приміщення Словянського МВ, він, як і більшість працівників, виконував покладені на нього функціональні обовязки, виходив на роботу до колишнього приміщення Словянського МВ, і працював включно до 16.09.2014 року, а 17.09.2014 року його було повідомлено про звільнення з органів внутрішніх справ при оголошенні наказу № 333 о/с від 05.09.2014 року.

Місто Словянськ було звільнено від незаконних збройних формувань 07.07.2014.

Наказом МВС України від 29.07.2014 №745 за фактом порушення окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 , комісії було доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 29.07.2014 МВС України було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області, згідно з яким відносно позивача зазначено встановлення фактів порушення ним службової дисципліни, що виразилось у невиході на роботу без поважних причин, що підтверджено рапортами командирів і начальників служб та зафіксовано відповідними актами.

На підставі зазначеного висновку наказом від 29.07.2014 МВС України №805 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях, за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України Про міліцію та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Крім того, Наказом МВС України від 10.07.2014 №1258 о/с проведення перевірки службової діяльності окремих органів та підрозділів доручено ГУМВС України у Донецькій області.

За наслідками проведення службової перевірки 11.08.2014 МВС України складено висновок службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області, виявленими у ході відпрацювання зазначеного підрозділу, згідно з яким будь-яких порушень службової дисципліни з боку позивача у той період не встановлено.

Згідно витягу з наказу від 12.08.2014 №1535 о/с МВС України, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Згідно витягу з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 05.09.2014 №333о/с , вислуга років позивача станом на 12.08.2014 у календарному обчисленні складає 21 років 02 місяців 22 дні, у пільговому 24 роки, 10 місяців 21 день. Із зазначеним витягом з наказу позивач був ознайомлений 17.09.2014.

Вважаючи протиправним: наказ №1535 о/с від 12.08.2014 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України; наказ від 29.07.2014 №805 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності; наказ №333 о/с від 05.09.2014, в частині обчислення вислуги років, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України , органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про міліцію» визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Статтею 10 Закону України Про міліцію визначені основні обовязки міліції.

За приписами ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила діяння, що дискредитують звання працівника міліції. Разом з тим, наявність такого проступку повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обовязок доведення факту скоєння дисциплінарного проступку покладається на орган, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представники відповідачів посилалися на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 29.07.2014, який був складений на підставі наказу № 745 від 29.07.2014 року «Про призначення та проведення службового розслідування стосовно окремих працівників ГУМВС України у Донецькій області.

Суд звертає увагу, що наказ про призначення та проведення службового розслідування № 745, Висновок службового розслідування, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 805 складені та винесені в один день - 29.07.2014.

Суд критично оцінює можливість призначення, проведення службового розслідування, складання Висновку службового розслідування та вирішення питання про звільнення особи за один день. Суд також зазначає, що відповідачем 1 було порушено порядок проведення службового розслідування щодо позивача (пояснення в рамках розслідування не відбирались, позивач надав пояснення до призначення розслідування, із наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у встановлений Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України спосіб ознайомлено не було).

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Між тим, будь-яких доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем ОСОБА_2 робітника міліції чи неналежного виконання ним службової дисципліни, відповідачами суду не надано та судом не встановлено.

Так, в матеріалах справи міститься копія наказу начальника Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області №28 по особовому складу від 16.06.2014 року, згідно з яким ОСОБА_1 на підставі його рапорту була надана щорічна відпустка з 17.06.2014 по 19.07.2014 року, весь період якої, як пояснював позивач, він знаходився у Молдавії. Спростовуючих цей факт доказів суду не надано.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні в.о. начальника сектору кадрового забезпечення Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області у той час ОСОБА_3 пояснила суду, що вона не надавала перевірці копії рапортів начальників служб та комісійні акти про відсутність на службі без поважних причин позивача, оскільки таких актів у неї не було, а позивач, працюючи старшим слідчим міськвідділу, сам, як керівник, складав такі акти та рапорти відносно своїх підлеглих.

Пунктами 63-67 Положення визначені підстави для звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби. Позивач, який є підполковником міліції, відноситься до категорії старшого начальницького складу, згідно п. 2 Положення.

Відповідно до пп.«є» п.64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, за порушення дисципліни.

Відповідно пункту 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, є самостійною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу та не є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, а отже, така підстава для звільнення не може бути застосована в порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи висновок суду про відсутність підстав для звільнення позивача з органів внутрішніх справ, суд вважає, що оскаржувані накази в частині, яка стосується позивача, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

За таких обставин, враховуючи приписи п. 24 Положення, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Судом встановлено, що позивач з моменту фактичного звільнення до дати постановлення рішення у цій справі ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, а відтак на його користь повинна бути стягнута сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме з 12.08.2014 року /день звільнення з посади/ по 04.06.2015 року /день судового розгляду справи/.

При цьому суд зазначає, що обовязок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ. Так, відповідно до переліку № 4 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 378 від 30.06.2011 «Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ» (зі змінами та доповненнями) поновлення позивача на посаді відноситься до компетенції начальника ГУМСВ України в Донецькій області.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. (далі Порядок № 100).

Так, згідно з вимогами п.2 Порядку № 100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5.8 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки Слов»янського МВ УМВС України в Донецькій області від 10.03.2015 року № 15/2841 вбачається, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 162,71 грн., кількість днів вимушеного прогулу за період з 12.08.2014 по 04.06.2015 становить 292 дні.

Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, становить: 162,71 грн. * 292 дні = 47511 гр. 32 коп.

Задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що відповідно до положень пп.1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу у Слов»янському МВ, суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з відповідача 3.

Щодо позовних вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказу № 333 о/с від 05.09.2014 року Головного Управління МВС України в Донецькій області в частині визначення йому вислуги років на службі в органах внутрішніх справ у календарному нарахуванні 21 рік 02 місяці 22 дні, у пільговому 24 роки, 10 місяців 21 день, суд вважає їх недоцільними, оскільки сам факт поновлення позивача на роботі означає автоматичне поновлення та відкорегування з урахуванням цього рішення суду вислуги років на службі його в органах внутрішніх справ.

У зв»язку з вищезазначеним, суд вважає за можливе відмовити позивачу у його позові в цій частині.

Також суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, і позовні вимоги позивача в частині стягнення на його користь моральної шкоди у сумі 1000 гр., оскільки відповідно до роз»ясень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» можливість відшкодування такої шкоди має бути прямо передбачена нормами відповідного матеріального закону, на підставі якого суд вирішує справу. Спеціальним же законодавством, що регулює порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ України, не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З довідки Слов»янського МВ від 10.03.2015 року № 15/2841 вбачається, що за останні два місяці роботи перед звільненням, грошове забезпечення складало: 4414 гр. 59 коп. в червні 2014 року, 5810 гр. 94 коп. в липні 2014 року, а всього 9925 гр. 53 коп.

З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4962 гр. 77 коп. підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов позивача ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, до Слов»янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, до Державної казначейської служби України - про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністра внутрішніх справ України № 805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області», в частині звільнення підполковника міліції, старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов»янського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області ОСОБА_1, з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністра внутрішніх справ України №1535 о/с від 12.08.2014, в частині звільнення підполковника міліції, старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов»янського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області ОСОБА_1, з органів внутрішніх справ /із постановленням на військовий облік).

Поновити підполковника міліції ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов»янського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, з 12.08.2014 року.

Стягнути із Слов»янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12.08.2014 по 04.06.2015 у розмірі 47511 гр. 32 коп.

В решті позовних вимог позивачу - відмовити.

Постанова суду в частині поновлення підполковника міліції ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов»янського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області та в частині стягнення із Слов»янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 4962 гр. 77 коп. - підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Л.О. Нестеренко

Суддя О.В. Матяш

Суддя М.О.Семененко