Справа № 2а/0570/3306/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року м. Київ К/9991/53376/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька Державної податкової служби

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2012 р.

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2012 р.

у справі №2а/0570/3306/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамант Оіл»

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька Державної податкової служби

про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамант Оіл» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2012 р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2012 р., позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсним податкове повідомлення - рішення №/24540/10/23-413 та визнано частково недійсним податкове повідомлення - рішення №/24539/10/23-413 у частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 17 371,08 грн., а також стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 268,56 грн.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Представниками податкового органу проведено перевірку за дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій господарської одиниці АЗС, яка належить позивачу, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Артемівська, 3, за результатами якої складено акт перевірки від 18.10.2011 р. №0071/05/64/23/37434011.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п. 2.6, п. 2.8, п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637, ст. 267 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 16.11.2011 р., а саме :

№/24540/10/23-413, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкцій у розмірі 9 484,00 грн. за порушення ст. 267 Податкового кодексу України;

№/24539/10/23-413, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 47 432,58 грн. за порушення п. 2.6, п. 2.8, п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

За результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення відповідача від 16.11.2011 р. №/24540/10/23-413 та №/24539/10/23-413 залишені без змін, а скарги позивача без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу податковий орган не погоджується з рішеннями суддів попередніх інстанцій в частині встановлених актом перевірки порушень позивачем п. 2.8, п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637 та ст. 267 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 2.8 вказаного Положення, підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб. За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства може здаватися до операторів поштового зв'язку та небанківських фінансових установ, які мають ліцензію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на здійснення переказу коштів.

Згідно з п. 3.5 цього Положення, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Видача готівки особам, яких немає в штатному розписі підприємства, проводиться за видатковими касовими ордерами, що виписуються окремо на кожну особу, або за окремою видатковою відомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом директора ТОВ «Діамант Оіл» від 14.02.2011 р. затверджено ліміт каси у розмірі 7 844 грн. Строк здавання готівкової виручки до банку встановлено щоденно у робочі дні.

17.08.2011 р. були оприбутковані грошові кошти за наступними операціями: прибутковий ордер №318 - прийнято від каси АЗС №2 торгівельна виручка у сумі 4 045,31 грн.; прибутковий ордер №319 - прийнято від каси АЗС №41 торгівельна виручка у сумі 12 480,55 грн.; видатковий ордер №193 - видано ОСОБА_4 повернення поворотної фінансової допомоги у розмірі 16 525,86 грн.

01.02.2011 р. між ТОВ «Діамант Оіл» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надає підприємству поворотну фінансову допомогу частинами в межах суми 400 000 грн.

Відповідно до пункту 2.5 договору, поворотна фінансова допомога використовується для потреб підприємства.

Пунктами 3.1-3.2 договору передбачено, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою засновника. Повернення грошових коштів проводиться шляхом видачі грошових коштів засновнику з каси підприємства або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок засновника.

Як вбачається з наданого судам видаткового касового ордера від 17.08.2011 р. №193, готівкові кошти у сумі 16 525 грн. видано ОСОБА_4 в якості повернення поворотної фінансової допомоги, що відповідає вимогам п. 3.2 договору.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у касовому ордері від 17.08.2011 р. № 193 у графі підпис одержувача наявний підпис та заповнені усі інші графи, як це вимагається пунктом 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Таким чином, позивач обґрунтовано на підставі зазначеного ордера, а також оприбуткування інших грошових коштів по касовій книзі, визначив розмір залишку готівки в касі підприємства за 17.08.2011 р. у розмірі 4,54 грн., що не перевищує встановлений підприємством ліміт каси.

З огляду на викладене, обґрунтованими є висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності порушень позивачем п. 2.8, п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Що стосується виявлених перевіркою порушень вимог ст. 267 Податкового кодексу України, суди обґрунтовано вказали, що відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками збору є суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), їх відокремлені підрозділи, які отримують в установленому цією статтею порядку торгові патенти та провадять такі види підприємницької діяльності: а) торговельна діяльність у пунктах продажу товарів.

Підпунктом 267.3.4 п. 267.3 ст. 267 цього Кодексу встановлена ставка збору за провадження торговельної діяльності нафтопродуктами, скрапленим та стиснутим газом на стаціонарних, малогабаритних і пересувних автозаправних станціях, заправних пунктах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу видано торговий патент серії ТПБ №594423 на право здійснення торгівельної діяльності строком дії з 19.01.2011 р. по 31.12.2015 р. Місцезнаходження юридичної особи у патенті вказано м. Донецьк, вул. Артемівська, 3; місцезнаходження структурного (відокремленого) підрозділу, пункту продажу товарів, пункту надання побутових послуг, обмінного пункту, грального місця - АЗС, м. Донецьк, вул. Артемівська, 3. Таким чином, у позивача наявний торговий патент на здійснення визначеної у ньому діяльності.

За висновками податкового органу, пп. 14.1.210 п. 14.1 ст. 14 та ст. 267 Податкового кодексу України відокремлено пункти продажу палива та пункти продажу товарів, з огляду на що підприємства, які провадять торгівельну діяльність нафтопродуктами, скрапленим та стиснутим газом та іншими товарами повинна отримувати відповідні торгові патенти на провадження певного виду торгівельної діяльності у певному пункті продажу.

У той же час, судами попередніх інстанцій було встановлено, що пп. 14.1.210 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, який визначав поняття пункту продажу, виключено з Кодексу на підставі Закону України від 07.07.2011 р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України», що набрав чинності 06.08.2011р.

Таким чином судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено, що на час проведення перевірки вказаний пункт Податкового кодексу України втратив чинність.

Разом із тим, згідно акту перевірки, відповідачем зазначено, що АЗС, які належать підприємству, розташовані за наступними адресами: м. Донецьк, вул. Артемівська, 3; м. Донецьк, вул. Кірова, 288а. Згідно бази даних ТАХ позивачем в ДПІ у Київському районі м. Донецька придбано один патент на роздрібну торгівлю нафтопродуктами на АЗС, розташовану за адресою: м. Донецьк, вул. Артемівська, 3. Фактична перевірка позивача здійснювалась на господарській одиниці - АЗС за адресою: м. Донецьк, вул. Артемівська, 3, тобто за адресою, зазначеною у торговому патенті. В межах проведеної відповідачем фактичної перевірки інші господарські одиниці позивача не перевірялись.

Підпунктом 3.2.1 п. 3.2 Методичних рекомендацій встановлено порядок організації та проведення перевірок платників податків, затверджених Наказом Державної податкової адміністрації України від 14.04.2011 р. № 213, які є обов'язковими для виконання органами та підрозділами державної податкової служби України.

Відповідно до пп. 3.2.2 цього пункту, у разі якщо платник податків (його відокремлені підрозділи) провадить діяльність не за місцем, яке зазначене у свідоцтві про державну реєстрацію такого суб'єкта, орган ДПС, на території якого здійснює діяльність такий платник (його відокремлені підрозділи), може ініціювати проведення перевірки такого платника податків (його відокремлених підрозділів), при цьому надає запит до органу ДПС, на обліку в якому перебуває такий платник, з питань надання наявності обставин для проведення перевірки.

Як зазначено у додатку до акту перевірки, інша АЗС, яка належить позивачу, розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Кірова, 288а, тобто за межами Київського району міста Донецька.

Таким чином здійснюючи перевірку цієї АЗС щодо питання наявності торгового патенту, відповідач мав діяти відповідно до наведених приписів Методичних рекомендацій щодо порядку організації та проведення перевірок платників податків, затверджених Наказом Державної податкової адміністрації України від 14.04.2011 р. №213.

Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем встановлені зазначеними Методичними рекомендаціями дії вчинені не були, що свідчить про необґрунтованість здійснення перевірки Державною податковою інспекцією у Київському районі м. Донецька другої господарської одиниці позивача, яка розташована за межами території Київського району міста Донецька.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій правомірно дійшли до висновку про те, що порушення позивачем ст. 267 Податкового кодексу України відповідачем не доведено під час судового розгляду справи.

За приписами п. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За наведених обставин, судова колегія Вищого адміністративного суду України погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, відповідно до яких податкове повідомлення - рішення від 16.11.2011 р. №/24540/10/23-413 підлягає скасуванню повністю та податкове повідомлення - рішення №/24539/10/23-413 від 16.11.2011 р. підлягає скасуванню у частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 17 371,08 грн.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2012 р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2012 р. у справі №2а/0570/3306/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
СуддіЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.