Справа № 813/362/14
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Справа № 876/7269/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Проектно-будівельне обєднання «Львівміськбуд» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У січні 2014 року позивач ЗАТ «Проектно-будівельне обєднання «Львівміськбуд» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ Міндоходів Львівської області (на даний час ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача : № НОМЕР_1 від 16.10.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 1333232 грн. (в т.ч. за основним платежем 889055 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 444177 грн.); № НОМЕР_2 від 16.10.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510 грн.; № НОМЕР_3 від 16.10.2013 року, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2011 рік у розмірі 422576 грн..

В обґрунтування позову покликався позивач на те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення були прийняті на підставі необґрунтованих висновків акту податкової перевірки № 209/22-40/01273906 від 02.10.2013 р. про порушення позивачем: п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2 п.198.3 п.198.6 ст.198 ПК України щодо заниження податку на додану вартість на загальну суму 889055 грн.; п.85.2 ст.85, п.121.1 ст.121 ПК України щодо ненадання посадовим особам органів ДПС документів, що належать або повязані з предметом перевірки; п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2, п.138.4 ст.138, п.п.139.1.9, п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.150 ПК України щодо завищення відємного значення обєкта оподаткування податку на прибуток на суму 422576 грн.. Вказував позивач, що відповідач дійшов необґрунтованого висновку про заниження податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з невключенням до його складу сум ПДВ від операцій з реалізації арештованого нерухомого майна позивача, оскільки такий обов'язок лежить на спеціалізованому підприємстві, яке здійснює операції з продажу арештованого майна особи. Також зазначав позивач, що визнання господарських операцій такими, що фактично не відбулись є компетенцією суду згідно ч.2 ст.234 ЦК України, тому необґрунтованими є висновки відповідача щодо фіктивності взаємовідносин позивача з його контрагентами ТзОВ «Цайпер-Україна» та ТзОВ «Нові технології ТВП». Також, відповідач протиправно збільшив розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток за 2011 рік без врахування декларації з податку на прибуток та уточнюючих розрахунків за вказаний період. Крім того, звертав увагу позивач на те, що на усну вимогу представника відповідача позивачем було надано усі документи, що належали до предмету перевірки, а тому є протиправним накладення штрафу за неподання таких документів представникам податкового органу.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ Міндоходів Львівської області № НОМЕР_3 від 16.10.2013 р., № НОМЕР_1 від 16.10.2013 р., № НОМЕР_2 від 16.10.2013 р..

З цією постановою суду не погодився відповідач і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції прийнята при неповному зясуванні обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, постанова суду є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає у апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, що скасовані судом податкові повідомлення-рішення від 16.10.2013 року було прийнято за результатами перевірки, в процесі проведення якої встановлено факт безпідставного відображення позивачем у податковому обліку господарських операцій з ТзОВ Цайпер-Україна» та ТзОВ «Нові технології ТВП», оскільки такі фактично не відбувалися. Зазначає апелянт, що наявність укладеного між учасниками господарських операцій цивільно-правового договору не свідчить про реальність вчинення відповідної операції, оскільки реалізація умов договору та його фактичне виконання для цілей ведення податкового обліку має бути підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення операції. Також звертає увагу апелянт на те, що в процесі проведення перевірки було встановлено відсутність власних виробничих потужностей та трудових ресурсів у всіх контрагентів позивача, що виключає можливість виконання своїх зобовязань згідно укладених договорів. Таким чином, вважає апелянт, що документи якими позивач обґрунтовує свою позицію не можуть підтверджувати фактичність господарських операцій (придбаних товарів (робіт, послуг)). Крім цього, на думку апелянта, реалізація спеціалізованою установою арештованого майна позивача зумовлює для позивача обовязок задекларувати грошове зобовязання з ПДВ, а базою оподаткування є ціна продажу згідно протоколу проведення прилюдних торгів.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 12.05.2014 р. та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в засідання суду, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що в період з 17.09.2013 року по 25.09.2013 року відповідачем ДПІ у Сихівському районі м. Львова було проведено позапланову виїзну перевірку позивача ЗАТ «Проектно-будівельне обєднання «Львівміськбуд» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 22.01.2006 р. по 31.12.2012 року. За результатами перевірки складено Акт № 209/22-40/01273906 від 02.10.2013 року (а.с. 12-34 Т.1).

У вказаному акті перевірки зазначено, що позивачем порушено, зокрема, вимоги: - п.85.2 ст.85, п.121.1 ст.121 ПК України, а саме, платником податків не надано посадовим особам органів державної податкової служби документів, що належать або повязані з предметом перевірки; - п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2, п.138.4 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.150 ПК України, в результаті чого завищено відємне значення обєкта оподаткування податку на прибуток на суму 422576 грн., в тому числі за 2011 рік в сумі 422576 грн.; - п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 889055 грн., в тому числі: квітні 2011 р. у сумі 705 грн., вересні 2011 р. у сумі 142882 грн., березні 2012 р. у сумі 295982 грн., квітні 2012 р. в сумі 11107 грн., травні 2012 р. в сумі 14214 грн., листопаді 2012 р. у сумі 130770 грн., грудні 2012 р. у сумі 293395 грн..

На підставі вказаного вище Акта перевірки від 02.10.2013 року відповідачем винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення: - № НОМЕР_2 від 16.10.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510 грн.; - № НОМЕР_3 від 16.10.2013 року про зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 422576 грн. за 2011 рік; - № НОМЕР_1 від 16.10.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 1333232 грн. (в т.ч. за основним платежем 889055 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 444177 грн.) (а.с. 9-11 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_3 від 16.10.2013 року про зменшення відємного значення податком на прибуток у розмірі 422576 грн., та № НОМЕР_2 від 16.10.2013 року про застосування штрафних санкції у розмірі 510 грн., з врахуванням наступного.

Із матеріалів адміністративної справи та змісту Акту податкової перевірки від 02.10.2013 року видно, що висновки відповідача про завищення позивачем відємного значення обєкта оподаткування податку на прибуток на суму 422576 грн. грунтуються на тому, що при здачі підприємством до ДПІ у Сихівському районі м. Львова уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 20.06.2011 року за 1 квартал 2011 року відображено витрати, які не враховані за 2010 рік у ряд. 04.9 в сумі 6808819 грн., а потрібно було відобразити від'ємне значення (збитки) в сумі 6389768 грн..

Відповідно до уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань позивача, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, за 1 квартал 2011 року, поданим 20.06.2011 року, позивачем задекларовані витрати, не враховані в обчисленні валових витрат попереднього звітного періоду у сумі 13174421 грн. (а.с. 200-203 Т.2). Згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань позивача, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, за 2010 рік, поданим 18.04.2011 року, позивачем задекларовані витрати, не враховані в обчисленні валових витрат попереднього звітного періоду у сумі 6389768 грн..

Судом першої інстанції вірно враховано та підтверджується матеріалами справи, що вказані уточнюючі розрахунки вже були предметом оцінки податкового органу, однак, при проведенні перевірки у 2011 році порушень податкового законодавства не виявлено, зауважень щодо завищення розміру від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 422576грн. в акті перевірки № 3074/23-209/01273906 від 15.08.2011 р. не вказано (а.с. 74-103 Т.2, 204-233 Т.2).

Із матеріалів адміністративної справи та змісту Акту податкової перевірки від 02.10.2013 року видно, що висновки відповідача про порушення позивачем п.85.2 ст.85 ПК грунтуються на тому, що під час перевірки представник позивача відмовився надати контролюючому органу копії актів державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна позивача, актів прийому-передачі основних засобів та виконавчих листів, виданих судами.

З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до п.85.2 ст.85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно п.121.1 ст.121 ПК України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 грн..

Пунктом 85.6 ст.85 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Судом першої інстанції вірно враховано, що вимога податкового органу про надання позивачем документів висловлювалась в усній формі, акт про надання копій документів податковим органом не складався. Таким чином, відповідачем не було дотримано вимог п.85.6 ст.85 ПК України.

При цьому, позивачем додано до матеріалів справи, а також для огляду під час проведення перевірки акти державного виконавця про проведення аукціону з реалізації арештованого майна від 27.09.2011р., від 17.12.2012р., від 30.11.2012р., від 24.02.2012р., від 28.03.2012р., від 30.03.2012р..

Щодо вимоги відповідача про надання для перевірки актів прийому-передачі основних засобів та виконавчих листів, виданих судами, то такі позивачем не надавались, у зв'язку з їх відсутністю у позивача, а виконавчі листи видавались стягувачу у виконавчому провадженні, а не позивачу (боржнику).

Суд апеляційної інстанції також враховує, що апелянтом ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ Міндоходів Львівської області не наведено жодних обґрунтувань щодо правомірності оскаржених позивачем і скасованих судом першої інстанції податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_3 від 16.10.2013 року про зменшення відємного значення податком на прибуток у розмірі 422576 грн., та № НОМЕР_2 від 16.10.2013 року про застосування штрафних санкції у розмірі 510 грн..

Відносно податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.10.2013 року про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1333232 грн. (в т.ч. за основним платежем 889055 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 444177 грн.), то суд апеляційної інстанції вважає, що таке ППР є правомірним і не підлягає скасуванню, з врахуванням наступного.

Із матеріалів адміністративної справи, змісту Акту податкової перевірки від 02.10.2013 року та із наданих апелянтом розрахунків податкового зобовязання і штрафних санкцій з ПДВ видно, що висновки податкового органу про заниження позивачем ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету грунтуються на твердженнях про безпідставність включення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту з ПДВ вартісних показників по господарських операціях з придбання послуг у ТзОВ «Цайпер-Україна» та ТзОВ «Нові технології ТВП» на суму 26026 грн., а також про заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ на суму 863029 грн. у зв'язку з невключенням їх до складу сум ПДВ від операцій з реалізації (продажу) арештованого майна позивача.

З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього ж Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з : придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.4 ст.198 ПК України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до п.198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст.9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення, і повинні мати визначені обовязкові реквізити. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відносно реальності укладення, фактичного виконання і настання правових наслідків за господарськими взаємовідносинами позивача: - із ТзОВ «Цайпер-Україна» за договором (контрактом) № 2011/02/21 від 21.02.2011 р. щодо виконання загальнобудівельних робіт на будівництві багатоповерхового житлового будинку на вул.Скрипника у м.Львові; - із ТзОВ «Нові технології ТВП» за договором підряду №12-04-09/1 від 09.04.2012 р. щодо субпідрядних робіт по влаштуванню підлоги з лінолеуму на об'єкті «Реконструкція хірургічного відділення КЛЛЗ по вул. Огієнка, 5 у м. Львові» і за контрактом № 12/03/01 від 05.03.2012 р. щодо виконання загальнобудівельних робіт на будівництві багатоповерхового житлового будинку по вул. Скрипника у м. Львові, то суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області про те, що формальне оформлення первинних документів між учасниками господарських операцій не свідчить про реальність вчинення відповідної операції, оскільки реалізація умов договорів та їх фактичне виконання для цілей ведення податкового обліку може бути підтверджено належними первинними документами лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, судом першої інстанції не враховано фактів того, що податковим органом встановлено відсутність власних виробничих потужностей та трудових ресурсів у вказаних вище контрагентів позивача, що виключає можливість виконання ними своїх зобовязань згідно укладених договорів (а.с. 80-95, 96-99 Т.1).

Відносно заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з невключенням їх до складу сум ПДВ від операцій з реалізації (продажу) арештованого нерухомого майна позивача, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Із матеріалів справи видно, що державними виконавцями підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС України ГУЮ у Львівській області реалізована з прилюдних торгів частина майна, яке належало позивачу на праві приватної власності. Реалізація майна позивача (нежитлове приміщення, гараж для легкових автомобілів, побутове приміщення, столярний цех, механічних цех, нежитлове приміщення адмінбудинку) здійснювалась ПП «СП «Юстиція» відповідно до актів державного виконавця про реалізацію арештованого майна та на підставі виконавчих листів, виданих Львівським окружним адміністративним судом та Сихівським районним судом м. Львова, шляхом проведення прилюдних торгів.

Відповідно до п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України, постачання товарів будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Об'єктом оподаткування, відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Отже, операції з реалізації майна на прилюдних торгах є обєктом оподаткування податком на додану вартість.

Крім цього, у разі якщо організатор аукціону на комісійних засадах здійснює операції з продажу заставленого майна особи, яка є платником ПДВ, то такий організатор повинен збільшити податкові зобов'язання за правилом першої події або за датою відвантаження майна боржника, або за датою зарахування грошових коштів на його рахунок на оплату реалізованого товару. При цьому базою оподаткування є загальна ціна реалізації.

Та обставина, що при реалізації майна, на яке звернуто стягнення в рахунок погашення боргу, грошові кошти, отримані від реалізації, на рахунок боржника - власника майна не поступають, а перераховуються органу державної виконавчої служби, однак, не означає, що на момент такого перерахування ці кошти не належать боржнику, а відтак у нього виникає податкове зобов'язання з ПДВ з базою оподаткування, що дорівнює сумі перерахованих грошових коштів (обсяг продажу).

З актів державного виконавця про проведення аукціону з реалізації арештованого майна видно, що при визначенні вартості майна позивача, яке підлягало продажу на прилюдних торгах, суми ПДВ не враховувались, а тому обґрунтованим є донарахування позивачеві податкового зобов'язання з ПДВ, що виникли по операціях з реалізації арештованого майна позивача.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, постанова суду винесена з порушенням норм матеріального права. Тому оскаржену постанову суду від 12.05.2014 року слід скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області задоволити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Проектно-будівельне обєднання «Львівміськбуд» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати і прийняти нову постанову.

Позовні вимоги закритого акціонерного товариства «Проектно-будівельне обєднання «Львівміськбуд» задоволити частково.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № НОМЕР_2 від 16.10.2013 р. про збільшення ЗАТ «ПБО «Львівміськбуд» суми грошового зобовязання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510 грн., та № НОМЕР_3 від 16.10.2013 року про зменшення ЗАТ «ПБО «Львівміськбуд» суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 422576 грн..

У задоволенні решта позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Л.Я. Гудим

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.06.2015 року.