Справа № 816/1070/15-а
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1070/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Шулик Н.І.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом
позивача фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до відповідача Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення
В С Т А Н О В И В:

02 квітня 2015 року на адресу Полтавського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_6В.) до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 20.01.2015 № /62/1603, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 62 321,25 грн, з яких за основним платежем 49 857,00 грн та за штрафними санкціями 12 464,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкове повідомлення - рішення від 20.01.2015 № /62/1603, винесене на підставі акта перевірки від 31.12.2014 № 2987/16-03-17-01-10/НОМЕР_1, є необґрунтованим, не підтвердженим відповідними доказами.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову. У письмових запереченнях проти позовних вимог Кременчуцька ОДПІ зазначає, що перевіркою повноти визначення податкових зобовязань за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено, що ФОП ОСОБА_6 задекларовано загальний обсяг від продажу паливно-мастильних матеріалів у розмірі 2 176 057,32 грн, у тому числі ПДВ 362 675,22 грн, тоді як за результатами перевірки виявлено, що підприємцем реалізовано нафтопродуктів на АЗС з використанням касового апарату на загальну суму 2 475 188,43 грн, у тому числі ПДВ 412 531,41 грн, що підтверджується касовими стрічками, z-звітами денними, книгами обліку реєстраційних операцій, звітів РРО за період з 01.01.2012 по 31.12.2013.

Таким чином, за доводами Кременчуцької ОДПІ, ФОП ОСОБА_1 до обсягів продажу не включено реалізований (відвантажений) товар, оплата за який здійснювалась у безготівковій формі шляхом зарахування коштів на банківський рахунок.

Суд зазначає, що з метою забезпечення реалізації процесуальних прав позивача щодо можливості надання доказів на підтвердження своїх доводів, суд ухвалами від 15.04.2015 та від 09.06.2015 задовольнив клопотання позивача про зупинення провадження у справі для надання відповідних доказів, також задовольнив клопотання позивача про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю представника позивача прибути у судове засідання. Таким чином, суд надав усі можливості предявити позивачем та/або його представником належні та допустимі докази на підтвердження доводів ФОП ОСОБА_6 за адміністративним позовом у даній справі та пояснень, наданих у ході розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, надані сторонами, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 10.09.2002, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (т.1, а.с. 8) та перебуває на обліку в Кременчуцькій ОДПІ (Кобеляцьке відділення).

На підставі направлення Кременчуцької ОДПІ на перевірку від 11.12.2014 № 3327/16-03-17-01 (т.1, а.с. 78) та наказу Кременчуцької ОДПІ від 26.11.2014 № 3450 (т.1, а.с. 77) згідно зі статтею 77 Податкового кодексу України у період з 11.12.2014 по 24.12.2014 працівником Кременчуцької ОДПІ проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, правильності нарахування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.

За наслідками проведеної перевірки ФОП ОСОБА_1 відповідачем складено акт від 31.12.2014 № 2987/16-03-17-01-10/НОМЕР_1, яким зафіксовані порушення пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на загальну суму в розмірі 49 857 грн, у тому числі за січень 2013 року на суму 1 392 грн, за лютий 2013 року 45 грн, за березень 2013 року 1 842 грн, за квітень 2013 року 5 812 грн, за травень 2013 року 8 731 грн, за червень 2013 року 7 114 грн, за липень 2013 року 5 313 грн, за серпень 2013 року 5 769 грн, за вересень 2013 року 5 634 грн, за жовтень 2013 року 4 320 грн, за листопад 2013 року 3 885 грн (а.с. 9-20).

Висновок про заниження податку на додану вартість за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на загальну суму в розмірі 49 857 грн вмотивований тим, що ФОП ОСОБА_6 задекларовано загальний обсяг від продажу паливно-мастильних матеріалів у розмірі 2 176 057,32 грн, у тому числі ПДВ 362 675,22 грн, тоді як за результатами перевірки виявлено, що підприємцем реалізовано нафтопродуктів на АЗС з використанням касового апарату на загальну суму 2 475 188,43 грн, у тому числі ПДВ 412 531,41 грн, що підтверджується касовими стрічками, z-звітами денними, книгами обліку реєстраційних операцій, звітів РРО. Таким чином, за доводами Кременчуцької ОДПІ, ФОП ОСОБА_1 до обсягів продажу не включено реалізований (відвантажений) товар, оплата за який здійснювалась у безготівковій формі шляхом зарахування коштів на банківський рахунок.

На підставі даного акта Кременчуцькою ОДПІ 20.01.2015 винесено податкове повідомлення-рішення форми "Р" № /62/1603, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 62 321,25 грн, з яких за основним платежем 49 857,00 грн та за штрафними санкціями 12 464,25 грн (т.1, а.с. 21).

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку є: будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Згідно з підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені (пункт 186.1 статті 186 Податкового кодексу України).

Пунктом 187.1 статті 187 цього Кодексу визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з положеннями пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. (пункт 48.1 статті 48 ПК України).

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 зазначеного Кодексу платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, позивач у 2013 році задекларував загальний обсяг від продажу паливно-мастильних матеріалів на суму 2 176 057,32 грн, тоді як фактично реалізовано паливно-мастильних матеріалів на суму 2 475 188,43 грн. Зазначене підтверджується наданими суду податковими деклараціями з податку на додану вартість за січень-грудень 2013 року (рядок 1: складення сум колонки А і Б) та звітами про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) (сума розрахунків за звітний місяць з мінусом сум, що видані при поверненні товару) /т.2, а.с. 158- 190/; письмовими поясненнями позивача від 02.07.2015 /т.2, а.с. 201-208/, а також копіями z-звітів денних (т.2, а.с.1-68).

Отже, позивач до складу обсягів продажу не включив суми за реалізовані паливно-мастильні матеріали, які не були оплачені через РРО, а були зараховані на банківські рахунки.

У письмових поясненнях від 02.06.2015 (т. 2, а.с. 101-103) позивач зазначає, що розбіжність у розмірі 299 131,11 грн, у тому числі ПДВ 49 855,19 грн, виникла у звязку з реалізацією паливно-мастильних матеріалів бюджетним установам та організаціям, у звязку з чим відповідачем не правильно встановлено дату першої події, з настанням якої у позивача виникло податкове зобовязання.

Так, згідно з пунктом 187.7 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов'язаннями перед бюджетом.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Проте на підтвердження своїх доводів позивачем лише надано договір № 1 від 28.01.2013, укладений між ФОП ОСОБА_6 та Красненською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області, на постачання паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 30 000,00 грн (т. 2, а.с. 223); копія договору від серпня 2012 року (т. 2, а.с. 222) не є належним та допустимим доказом у розумінні статті 70 КАС України (не зазначена дата договору, відсутня печатка та підпис замовника). Надані позивачем реєстри виданих та отриманих податкових накладних за 2013, 2014 роки (т. 1, а.с. 22-49; 96-238; т. 2, а.с. 225-226, 230) також не підтверджують виникнення розбіжностей у розмірі 299 131,11 грн, у тому числі ПДВ 49 855,19 грн, у звязку з реалізацією паливно-мастильних матеріалів бюджетним установам та організаціям.

Таким чином, посилання позивача на пункт 187.7 статті 187 Податкового кодексу України є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, суд зазначає, що ФОП ОСОБА_6 до Кременчуцької ОДПІ подана заява від 10.02.2015 про застосування податкового компромісу щодо ПДВ в розмірі 49 857,00 грн, який донараховано згідно зі спірним податковим повідомленням-рішенням від 20.01.2015 № /62/1603 (т. 1, а.с. 82-84). Рішенням від 27.02.2015 Кременчуцькою ОДПІ не погоджено застосування податкового компромісу (т. 1, а.с. 85-87).

Підрозділ 92 розділу XX Податкового кодексу України визначає особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу.

Так, відповідно до пункту 1 цього підрозділу податковим компромісом є режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим (пункт 7 зазначеного підрозділу).

Виходячи із поняття та суті податкового компромісу, на думку суду, звертаючись до відповідача із заявою про застосування податкового компромісу, позивач фактично погоджувався з висновками, викладеними в акті перевірки від 31.12.2014 № 2987/16-03-17-01-10/НОМЕР_1, та проведеним на його підставі донарахуванням оскаржуваної суми ПДВ.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, при цьому, представником відповідача в повній мірі доведено, що відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, визначених законом. Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати покладаються на позивача.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 10 % суми судового збору, що становить 182,20 грн. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, позивач повинен сплатити 90 % недоплаченої суми судового збору, що становить 1 644,30 грн.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 20.01.2015 № /62/1603 відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (р/р №4002, отримувач коштів: УДКС України у м. Полтаві, код 22030001; банк отримувача: ГУДКС України у Полтавській області, МФО 831019; ідентифікаційний код 38019510; код класифікації доходів бюджету 22030001; призначення платежу: судовий збір за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, Полтавський окружний адміністративний суд, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1 644,30 грн ( одна тисяча шістсот сорок чотири гривні тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2015 року.

Суддя Т.С. Канигіна