Справа № 815/5105/14
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/5105/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Жука С.І.

- ОСОБА_1

при секретарі - Полянській А.М.

за участю представника апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, ОСОБА_4 районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Малиновського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі Позивач, або ОСОБА_2І.) з адміністративним позовом, з урахуванням уточнень (а.с.80-82), до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі ГУМВС України в Одеській області), ОСОБА_4 районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі ОСОБА_4), Малиновського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі Малиновський РВ) про визнання неправомірними дій ГУМВС України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, зобов'язання ГУМВС України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ст.9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, визнання неправомірними дій Малиновського РВ щодо невиплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення за термін служби з 15.02.2007 року по 18.06.2012 року, зобовязання Малиновського РВ здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення за термін служби з 15.02.2007 року по 18.06.2012 року, визнання неправомірними дій ОСОБА_4 щодо невиплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення за термін служби з 18.06.2012 року по 11.08.2014 року, зобовязання ОСОБА_4 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення за термін служби з 18.06.2012 року по 11.08.2014 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у звязку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходила службу в органах внутрішніх справ з 2004 року, з 15.02.2007 року по 18.06.2012 року в Малиновському РВ та з 18.06.2012 року по 11.08.2014 року (по день звільнення з ОВС) в ОСОБА_4 Остання штатна посада помічник слідчого-слідчого відділу ОСОБА_4

За період проходження служби в Малиновському РВ Позивач перебувала у відпустці в період з 19.09.2010 року по 18.10.2010 року на підставі наказу № 81 о/с від 18.10.2010 року (а.с.143).

За період проходження служби в ОСОБА_4 з 18.06.2012 року та по день звільнення Позивач у відпустці не перебувала.

Наказом ГУМВС України в Одеській області № 550 о/с від 08.08.2014 року ОСОБА_2 була звільнена у запас Збройних Сил за п.63 ж (за власним бажанням) Положення № 114, з 11.08.2014 року з виплатою грошової компенсації за 18 діб невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01.01.2014 року по день звільнення (а.с.32).

На момент звільнення вислуга років Позивача у календарному обчисленні становить 09 років 11 місяців 21 день, у пільговому обчисленні становить 11 років 08 місяців 15 днів.

Не погодившись з діями Відповідачів щодо невиплати Позивачу за період проходження служби матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення, а також одноразової допомоги при звільнення останній звернулась до суду з даним позовом.

При вирішенні питання суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок обчислення вислуги років визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Порядок №393).

Згідно вимог абз.8 п.10 зазначеного Порядку строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови. Пунктами 1 та 2 Порядку №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років, зокрема, зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

З наведеного вбачається, що обов'язковою умовою для виплати особі рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу при звільненні зі служби за власним бажанням одноразової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є наявність у такої особи вислуги 10 років та набуття останньою права на пенсію за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб на момент звільнення зі служби.

Пунктом а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій ст.5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше.

За приписами п.б вказаної статті пенсія за вислугу років, також, призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д ст.12 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій ст.5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Тобто, відповідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення особа, звільнена зі служби з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року, повинна мати на день такого звільнення вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше або страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, проте в разі досягнення нею на день звільнення зі служби 45-річного віку, незалежно від періоду звільнення зі служби.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що на момент звільнення 11.08.2014 року вислуга років Позивача у календарному обчисленні становить 09 років 11 місяців 21 день, у пільговому обчисленні становить 11 років 08 місяців 15 днів.

Колегія суддів вважає правильною позицію суду першої інстанції, що на момент звільнення з органів внутрішніх справ Позивач мала вислугу років календарну 09 років 11 місяців 21 день, у пільговому обчисленні 11 років 08 місяців 15 днів, а отже не набула право на пенсію за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, у Відповідача - ГУМВС України в Одеській області були відсутні правові підстави для виплати Позивачу одноразової грошової допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч.2 ст.9 вказаного Закону.

Абзацом 4 п.10 Порядку № 393, на який послалась Позивач в обґрунтування своїх вимог, встановлено, що, зокрема, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як слідує зі змісту преамбули вказаної Постанови, вона прийнята Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та постанови Верховної ОСОБА_4 України про порядок введення цього Закону в дію.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за власним бажанням без права на пенсію, права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої Порядком № 393, не мають.

Колегія суддів вважає, що позивач на момент звільнення за власним бажанням, встановленого стажу служби та віку, які надають право на пенсію, не досяг, він не має права на отримання цієї допомоги, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо вимог Позивача про визнання неправомірними дій Відповідачів Малиновського РВ та ОСОБА_4 щодо невиплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення за термін служби з 15.02.2007 року по 11.08.2014 року та зобовязання останніх нарахувати та виплати таку допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Указу Президента України № 926/96 від 04.10.1996 року Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ (чинного та в редакції до 01.01.2008 року) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальна допомога виплачується в розмірі місячного грошового забезпечення на рік.

Згідно п.п.3 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 року Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка діє з 01.01.2008 року, керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

За приписами п.2.16.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 року (в редакції, яка діяла до 20.09.2010 року) матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань особам рядового і начальницького складу, як правило, надається при вибутті в чергову відпустку або за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу.

Тобто, згідно вимог вказаної Інструкції (в редакції, яка діяла до 20.09.2010 року) матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається при вибутті у відпустку, незалежно від подання особою рапорту про виплату такої допомоги, або за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу.

Разом з тим, відповідно до вимог зазначеної Інструкції матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань особам рядового і начальницького складу надається протягом року за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Тобто, за приписами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу ОВС, в редакції з 20.09.2010 року, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається лише за мотивованим рапортом і не обовязково при вибутті у відпустку.

Відповідно до вимог вказаної Інструкції фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є не обовязковою та постійною виплатою, яка здійснюється особам рядового чи начальницького складу, і виплачуються лише при наявності бюджетних асигнувань для такої виплати та за наявності наступних умов: при вибутті у відпустку без окремої заяви особи, що вибуває у відпустку, або за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу незалежно від використання права на відпустку до 20.09.2010 року, а з 20.09.2010 року лише за мотивованим рапортом і не обовязково при вибутті у відпустку.

Що стосується допомоги на оздоровлення, то згідно вимог вказаної Інструкції вона надається при вибутті у відпустку та підставою для її нарахування є наказ по особовому складу, проте, також, лише при наявності бюджетних асигнувань для такої виплати. Вказані вимоги Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу ОВС не передбачають подання рапорту про надання такої допомоги.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що за період проходження служби в Малиновському РВ з 15.02.2007 року по 18.06.2012 року Позивач до 20.09.2010 року у відпустці не перебував, з рапортами для надання матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань не звертався.

Згідно наказу Малиновського РВ № 81о/с від 18.10.2010 року (а.с.143) Позивач перебував у відпустці в період з 19.09.2010 року по 18.10.2010 року, проте, враховуючи відсутність бюджетних асигнувань для виплати Позивачу допомоги на оздоровлення у звязку з виходом у відпустку така допомога останній не була виплачена, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом Малиновського РВ (а.с.141).

За період проходження служби в ОСОБА_4 з 18.06.2012 року та по день звільнення Позивач у відпустці не перебував, з рапортами щодо отримання матеріальної допомоги до керівництва не звертався, що не заперечується Позивачем.

Згідно наказу ГУМВС України в Одеській області № 550о/с від 08.08.2014 року Позивачу виплачена грошова компенсація за 18 діб невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01.01.2014 року по день звільнення.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що підстави для виплати Позивачу допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за період з 15.02.2007 року по 11.086.2014 року відсутні.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної додаткової постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200,206 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, ОСОБА_4 районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Малиновського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 08 липня 2015 року.

Суддя-доповідач: ОСОБА_6

Судді: Жук С.І.

ОСОБА_1