Справа № 820/2819/15
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 р.Справа № 820/2819/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Нововодолазької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів України у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2015р. по справі № 820/2819/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кронекс-Харків"

до Нововодолазької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів України у Харківській області

про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кронекс-Харків" звернулося до суду із позовом, у якому просило визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нововодолазької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області від 04.03.2015 року № НОМЕР_1.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 26.05.2015 року частково задовольнив позовні вимоги.

Скасував податкове повідомлення-рішення Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області від 04.03.2015 року №.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.

Нововодолазька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з обставин та обгрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до положень ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань правомірності відображення в податковому обліку проведених взаємовідносин з ТОВ "К.Ф.С.", їх реальності та повноти відображення в обліку за жовтень 2014 року, за результатами якої складено акт № 96/20-20-22-08/37933788 від 14.02.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 50000 грн за жовтень 2014 року.

Фактичною підставою для відображення в акті порушень і винесення спірного податкового повідомлень-рішення слугував викладений в акті висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, укладених позивачем та його контрагентом.

На підставі вказаного акту перевірки № 96/20-20-22-08/37933788 від 14.02.2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 04.03.2015 року № НОМЕР_1.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положення п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України визначає, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Разом з тим, відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому, в пункті 44.1 ст.44 Податкового кодексу України зазначано, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналізуючи вказані вище правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що факт здійснення господарської діяльності має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами, у звязку з чим у платника податку виникає право на включення до складу податкового кредиту сум за наслідком здійснення господарських операцій.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із ТОВ "КОМЕРЦІЙНА ФІРМА"СВІТАНОК".

Матеріалами справи підтверджено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кронекс-Харків" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМЕРЦІЙНА ФІРМА"СВІТАНОК" (постачальник) укладено договір №38/1 від 01.10.2014 року. За умовами укладеного договору постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки клей АКД (товар), а покупець зобовязується прийняти та оплатити твар.

Реальність виконання умов укладеного правочину від 01.10.2014 року підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: податковими накладними від 29.10.2014 року № 61 та від 30.10.2014 року № 65, видатковими накладними від 29.10.2014 року № 502 та від 30.10.2014 року № 501, прибутковими ордерами №654 від 29.10.2014 року та № 661 від 30.10.2014 року, накладними на передачу матеріалів у виробництво, актами приймання-передачі основних засобів.

Переміщення товару здійснювалось позивачем відповідно до товарно-транспортних накладних від 29.10.2014 року № 36135 та від 30.10.2014 року № 36139. У підтвердження наявності транспортного засобу для перевезення товару позивачем надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Наявність у позивача ресурсу для зберігання товару підтверджується наданими до матеріалів справи договорами оренди нежитлових приміщень від 01.11.2013 року 3 11/13-2, від 01.03.2014 року № 01/03-4 та від 01.04.2014 року № 01/004.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідки Головного управління статистики у Харківській області, основними видами діяльності за КВЕД-2010 позивача є: 17.12 виробництво паперу та картону; 16.23 виробництво інших деревяних будівельних конструкцій і столярних виробів; 17.23 виробництво паперових канцелярських виробів; 46.76оптова торгівля іншими проміжними продуктами; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

Таким чином, позивачем придбано товар у Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМЕРЦІЙНА ФІРМА"СВІТАНОК" для використання у власній господарській діяльності, а саме для виробництва паперу для подальшого виконання договорів, укладених Товариством з обмеженою відповідальністю "Кронекс-Харків" та ТОВ "Екопак", ФОП ОСОБА_1,ТОВ "Бумпаксервіс", ТОВ "Деміс Канц", ПП "Лік Пак".

За таких обставин колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи на виконання вищезазначеного договору за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вказаний вище договір був складений з метою його реального виконання, позивач ставив за мету здійснення господарської діяльності, а не отримання податкової вигоди.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що висновок акту перевірки № 96/20-20-22-08/37933788 від 14.02.2015 року є неправомірним, а тому податкове повідомлення-рішення Нововодолазької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області від 04.03.2015 року № НОМЕР_1 підлягає скасуванню.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Нововодолазької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів України у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2015р. по справі № 820/2819/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4