Справа № 806/515/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2015 р. м. Київ К/800/40405/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

при секретарі: Скавуляк Т.В.,

за участю представників сторін: від позивача: Обещенка С.М., від відповідача: Осадчого А.В., Городничого Л.В., Грищенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2013 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Житомирській області до комунального підприємства "Теплозабезпечення" про зобов'язання виконати вимогу,

в с т а н о в и л а:

Державна фінансова інспекція в Житомирській області звернулась до суду з позовом до комунального підприємства "Теплозабезпечення", в якому просив зобов'язати відповідача виконати вимогу від 28.08.2012 №62/17-1229 в пункті 2: зменшити дебіторську заборгованість Державного бюджету в сумі 1 298 623,89 грн. за рахунок коштів субвенції, яка виділена з Державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію за 2012 рік.

Позовні вимоги мотивовано відсутністю факту добровільного виконання відповідачем пункту 2 вимоги від 28.08.2012 №62/17-1229, яка сформована у зв'язку із встановленням факту порушення відповідачем порядку формування тарифів на теплову енергію у жовтні - грудні 2010 року у зв'язку із завищенням витрат на виробництво теплової енергії для надання послуг з теплопостачання населенню, що призвело до зайвого отриманої субвенції на покриття різниці в тарифах на суму 1 298 623,89 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Житомирській області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, органом державного фінансового контролю проведено ревізію фінансово-господарської діяльності комунального підприємства "Теплозабезпечення" за період з 01.01.2009 по завершений звітний період 2012, за результатами якої складено акт ревізії від 30.07.2012 № 62-09/172.

Ревізією встановлено порушення відповідачем вимог законодавства при розрахунку фактичної собівартості теплової енергії для отримання субвенції, що виділяється з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалася та постачалася населенню.

Так, підприємством при розрахунку фактичної собівартості теплової енергії для надання населенню послуг з опалення за 2010 рік включено витрати на споживання природного газу в сумі 15990122,16 грн. (4048607,25 + 1941514,92) та, відповідно, нараховано сплачений ПДВ в сумі 3198024,43 грн. (2809721,45+388302,98).

Закупівля природного газу за державні кошти підприємством в 2010 році здійснена згідно з договорами з дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України": від 20.12.2010 №06/10-2319 ТЕ -10 - по ціні - 1309,20 грн./1000 метрів кубічних (враховуючи ПДВ, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ (2%), тарифу на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами); від 20.12.2010 №06/10-2320 БО-10 - по ціні 2957,93 грн./1000 метрів кубічних (враховуючи ПДВ, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ (2%), тарифу на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами).

Однак, в порушення постанови НКРЕ від 13.07.2010 №813, якою встановлено граничну ціну на природний газ для суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання) на рівні 1309,20 грн. за 1000 метрів кубічних з урахуванням податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом; пунктів 5, 7 Порядку №503; пункту 12 Порядку №955, п.2.1.1 Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також господарсько - побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94, затверджених Держжитлокомунгоспом України від 14.12.1993, якими визначено, що загальна кількість теплоти, що виробляється за рік, визначається як сума корисної теплоти за рік, втрата теплоти в мережах, втрат теплоти на власні потреби котельні та втрат теплоти внутрішніми трубопроводами котельні за цей самий період та які відповідно до пункту 3 Порядку №955 повинні розподілятися між трьома категоріями споживачів: населення, бюджетні установи, інші споживачі, тобто граничний рівень ціни на природний газ для населення повинен застосовуватися на всі обсяги природного газу, в тому числі й на обсяги природного газу, які використовуються на виробничо-технологічні та власні потреби, підприємством в жовтні - грудні 2010 року завищено фактичні витрати на виробництво теплової енергії для надання послуг з теплопостачання для населення в сумі 1298623,89 грн.

Тобто, при розрахунку фактичної собівартості теплової енергії для надання населенню послуг з опалення в жовтні - грудні 2010 року, підприємством при розрахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах необхідно було враховувати ціну на природний газ всього в сумі 1309,20 грн. за 1000 метрів кубічних, а не ціну на природний газ, встановлену для бюджетних установ та для інших суб'єктів господарювання.

Внаслідок завищення фактичної собівартості відпущеної теплової енергії для надання населенню послуг з опалення за 2010 рік, підприємством завищено дебіторську заборгованість з різниці в тарифах теплопостачання населення та зайво отримано субвенції з державного бюджету в 2011 році сумі 1298623,89 грн. та як наслідок, завищено собівартість 1 Гкал в сумі 11,50 грн.

Отже невірне застосування відповідачем розрахунку вартості витрат на виробництво теплової енергії зумовило збільшення витрат бюджету на надання субвенції для покриття різниці в тарифах.

На підставі акту ревізії від 30.07.2012 №62-09/172 Державною фінансовою інспекцією у Житомирській області сформовано та на адресу відповідача надіслано вимогу від 28.08.2012 №62/17-1229, пунктом 2 якої комунальне підприємство «Теплозабезпечення» зобов'язано відобразити кредиторську заборгованість по розрахунках з Державним бюджетом з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, та яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування за 2010 рік на загальну суму 1298623,89 грн., та зменшити розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах наданої до відшкодування з Державного бюджету в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, та виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування за 2011 рік на суму 1298623,89 грн.

Вказуючи на відсутність факту добровільного виконання відповідачем пункту 2 вимоги від 28.08.2012 №62/17-1229, Державна фінансова інспекція у Житомирській області звернулась до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для примусового зобов'язання комунального підприємства «Теплозабезпечення» виконати пункт 2 вимоги як такої, що сформовано на підставі хибних висновків акту ревізії від 30.07.2012 №62-09/172.

Зазначена позиція суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідач при розрахунку фактичної собівартості теплової енергії керувався положеннями Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 15.07.2010 №288 (далі - Методика №288) та включав до загального розрахунку собівартості теплової енергії вартість природного газу на виробництво частини теплової енергії для потреб населення, яка втрачається відповідно до технологічних нормативів у процесі транспортування, який закуповувався за ціною 2957,93 грн./1000 метрів кубічних (без ПДВ), що фактично дорівнює ціні виробництва теплової енергії для бюджетних та інших споживачів.

Також судом першої інстанції вказано на невідповідність способу усунення порушення бюджетного законодавства, що обрано органом державного фінансового контролю при формуванні вимоги, положенням статті 117 Бюджетного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходив з невідповідності обраного органом фінансового контролю способу усунення порушення вимогам законодавства. У той же час, судом апеляційної інстанції зазначено, що при визначенні обсягів природного газу для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання відповідач мав керуватися граничною ціною на природний газ для цієї категорії споживачів, затверджений постановою НКРЕ від 13.07.2010 №813, як нормативно-правового акту вищої юридичної вили у порівнянні із Методикою №288. При цьому, зазначений граничний рівень ціни на природний газ для цієї категорії споживачів повинен застосовуватися на всі обсяги природного газу, у тому числі й на обсяги природного газу, які використовуються на виробничо-технологічні та власні потреби .

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову, вважаючи при цьому за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України " Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" в редакції, чинній на момент проведення ревізії, головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі - Положення), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням встановлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" в редакції, чинній на момент формування вимоги, відповідно до яких передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Так, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. При цьому, формулюючи вимогу, орган державного фінансового контролю як суб'єкт владний повноважень, на якого законом покладено відповідні функції щодо державного контролю, має право обирати такий спосіб захисту або відновлення порушених прав держави, який був би максимально спрямований на відновлення попереднього стану.

У той же час, відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, має здійснюватися суб'єктом або в добровільному порядку, або ж шляхом звернення уповноваженої особи до суду з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Житомирської області від 15 липня 2013 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 лютого 2014 року, у справі №906/1343/13 відмовлено у задоволенні позову першого заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області до Комунального підприємства "Теплозабезпечення", за участю в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державної фінансової інспекції в Житомирській області, про стягнення 1298623,89 грн. збитків, які згідно з актом ревізії від 30.07.2012 №62-09/172 заподіяно державі при використанні коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування в КП "Теплозабезпечення" за період з 01.01.2009 по завершений звітний період 2012 року.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, у тому числі щодо непідтвердження висновків акту ревізії від 30.07.2012 №62-09/172 в частині порушення відповідачем вимог законодавства при використанні коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалася та постачалася населенню за період з 01.01.2009 по завершений звітний період 2012 року, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для зобов'язання відповідача виконати пункт 2 вимоги від 28.08.2012 №62/17-1229 у примусовому порядку.

За вказаних обставин, позиція судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову є обґрунтованою.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: