Справа № 2а-1970/1201/12
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 р. Справа № 9104/96298/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М. , Старунського Д.М.,

участю секретаря Щерби С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного малого підприємства «Віч» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.05.2012 року у справі за позовом приватного малого підприємства «Віч» до Міжрайонної виконавчої дирекції м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання нечинним та скасування рішення щодо повернення коштів фонду,

ВСТАНОВИЛА :

Приватне мале підприємство «Віч» 24.03.2012року звернулося до суду з адміністративним позовом до Міжрайонної виконавчої дирекції м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування Рішення № 95/02-19/2847 від 16.12.2011 року про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Просить визнати нечинним та скасувати Рішення Міжрайонної виконавчої дирекції м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 95/02-19/2847 від 16.12.2011 року про повернення коштів фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності про застосування до приватного малого підприємства «Віч» фінансових санкцій в розмірі 6249,60 грн. , у тому числі 4166,40 грн. не прийнятих до зарахування витрат та 2083,20 грн. нарахованого штрафу.

Оскаржуваною постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.05.2012 року в задоволенні позову приватного малого підприємства «Віч» до Міжрайонної виконавчої дирекції м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання нечинним та скасування рішення щодо повернення коштів фонду - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову , якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі , покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що згідно з ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що Фонд не є ні органом державної влади, ні органом місцевого самоврядування, а також не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень на основі відносин власності щодо суб'єкта господарювання, то застосування норм Господарського кодексу України в сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування є безпідставним. Штрафна санкція, що застосована відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»та згідно з Рішенням № 95/02-19/2847 від 16.12.2011 року до приватного малого підприємства «Віч» не є адміністративно-господарською санкцією у розумінні норм Господарського кодексу України. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що строки застосування санкцій, передбачені ст. 250 ГК України, не застосовуються до правовідносин у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів , відповідають нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 6 п.7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків не сплачених у період до 1 січня 2011 року за Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності збережено повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пп. 1.4., 3.3.4. Інструкції про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженої постановою правління Фонду 22.12.2010 року № 29 перевірка страхувальників, у яких станом на 01.01.2011 року існувала заборгованість по сплаті страхових внесків, здійснюється одноразово. Оскільки приватне мале підприємство «Віч» подало до Міжрайонної виконавчої дирекції м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звіт Ф 4-ФСС з тимчасової втрати працездатності за 2010 рік, згідно з яким за ним рахувалася заборгованість по сплаті страхових внесків до Фонду у сумі 198,16 грн., Міжрайонна виконавча дирекція м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності провела 08.12.2011 року планову перевірку коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у позивача.

Під час перевірки встановлено, що приватне мале підприємство «Віч» в порушення п. 4.12., чинної на той час Інструкції про порядок забезпечення застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно-курортне лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженої постановою правління Фонду 02.06.2005 року № 55, видало путівку на санаторно-курортне лікування № 241580 від 07.06.2008 року ОСОБА_1

Відповідно до ст. 47 Закону України від 18.01.2001 року «Про загальнообов'язкове соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням»застрахована особа та члени її сім'ї для відновлення здоров'я мають право на отримання санаторно-курортного лікування в порядку та на умовах, визначених правлінням Фонду. Згідно з ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням»застрахована особа - це фізична особа, яка працює за трудовим договором на підприємстві, установі, організації незалежно від форм власності, виду діяльності або господарювання фізичної особи. Відповідно п.п. 4.1, 4.2 Інструкції про порядок забезпечення застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно-курортне лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності путівка видається застрахованій особі за її основним місцем роботи для санаторно-курортного лікування у період відпустки.

Відповідно до наказу приватного малого підприємства «Віч» № 4 від 29.07.2007 року ОСОБА_1 прийнята на посаду помічника бухгалтера за сумісництвом на 0,1 ставки.

Згідно із копією трудової книжки ОСОБА_1 за основним місцем роботи працювала в ПАТ «Кредобанк» на різних посадах. Відповідно до довідки ПАТ «КРЕДОБАНК»№ 12/11 від 22.12.2011 року ОСОБА_1 на час видачі довідки є працівником ПАТ «КРЕДОБАНК»і за період з 01.01.2009 року по 22.12.2011 року не користувалася путівками санаторно-курортного лікування.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою директора приватного малого підприємства «Віч» ОСОБА_2

Слід також зазначити, що відповідно до п 4.8. Інструкції про порядок забезпечення застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно-курортне лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Комісія (уповноважений) із соціального страхування може приймати рішення про виділення путівки (путівок) відповідно до медичних показань для спільного санаторно-курортного лікування працюючих на підприємстві чоловіка, дружини або їх дітей віком від 4 до 18 років, у тому числі для члена сім'ї (дружини/чоловіка), який працює на іншому підприємстві (застрахованої особи) та члена сім'ї, який навчається у вищому навчальному закладі. При видачі путівки члену сім'ї, який працює на іншому підприємстві (навчається у вищому навчальному закладі), він повинен надати довідку з місця його основної роботи (навчання) про те, що не користувався цією соціальною послугою протягом двох календарних років.

Так , як на момент отримання путівки для здійснення санаторно-курортного лікування, основним місцем роботи ОСОБА_1 було ПАТ «КРЕДОБАНК», а в приватному малому підприємстві «Віч» працювала за сумісництвом , видача їй путівки була проведена з порушенням встановленого порядку. Крім того , путівка на санаторно-курортне лікування була отримана ОСОБА_1 не спільно із працюючими в ПМП «Віч»членами сім'ї. Твердження позивача про те, що застосування Міжрайонною виконавчою дирекцією м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності фінансових санкцій до підприємства суперечить загальним принципам застосування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання у зв'язку з пропущенням встановленого терміну їх застосування спростовується наступним.

Згідно з ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Також , відповідно до ч. 1 ст. 239 ГК України, передбачено вичерпний перелік органів, які можуть здійснювати застосування адміністративно-господарських санкцій, а саме це органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання адміністративно-господарські санкції. Крім того, чітко передбачено перелік самих адміністративно-господарських санкцій.

Виходячи зі змісту ст. 1 ГК України, цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання поряд з суб'єктами господарювання є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»від 18.01.2001 року законодавство, що регулює відносини у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» зазначено, що Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, проводить збір і акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів. Фонд є некомерційною самоврядною організацією.

Види фінансових санкцій , їх розміри у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування визначені ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Частиною 2 вищезазначеної статті визначено, що строк давності в разі стягнення страхових внесків, пені та фінансових санкцій не застосовується.

Враховуючи те, що Фонд не є ні органом державної влади, ні органом місцевого самоврядування, а також не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень на основі відносин власності щодо суб'єкта господарювання, то застосування норм Господарського кодексу України в сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування є безпідставним. Штрафна санкція, що застосована відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами , зумовленими похованням» та згідно з Рішенням № 95/02-19/2847 від 16.12.2011 року до приватного малого підприємства «Віч» не є адміністративно-господарською санкцією у розумінні норм Господарського кодексу України.

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що строки застосування санкцій, передбачені ст. 250 ГК України, не застосовуються до правовідносин у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Міжрайонна виконавча дирекція м. Тернополя та Тернопільського району Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності правомірно прийняла рішення про застосування до приватного малого підприємства «Віч» фінансових санкцій в сумі 6249,60 грн., у тому числі 4166,40 грн. не прийнятих до зарахування витрат та 2083,20 грн. штрафних санкцій.

За наведених обставин, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наявними в справі доказами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що позивачем не представлено жодних доказів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування фінансових санкцій та незаконність оскаржуваного рішення, суд вважає, що позовні вимоги приватного малого підприємства «Віч» про скасування Рішення № 95/02-19/2847 від 16 грудня 2011 року про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності до задоволення не підлягають.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного малого підприємства «Віч» залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.05.2012 року у справі № 2а-1970/1201/12 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_3