Справа № 804/16939/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2015 рокусправа № 804/16939/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «СТАНДАРТ»
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року у справі №808/16939/14
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «СТАНДАРТ»
до про Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «СТАНДАРТ» (далі по тексту позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10.07.2014р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №808/16939/14.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зокрема, зазначив, що ним було надано податковому органу до перевірки всі необхідні первинні документи, складені та підписані належним чином, що підтверджують реальність господарських операцій з ТОВ «Компанія БІЗНЕСПРОЕКТ», що відображені в бухгалтерському та податковому обліку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року у справі №808/16939/14 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. (суддя Турлакова Н.В.)

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем ні під час проведення перевірки, ні в ході судового розгляду справи не надано сертифікати якості товару, документи, що підтверджують транспортування товару, а надані документи мають значні недоліки форми та не дають можливості встановити осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення, в тому числі підтвердити транспортування товару за спірними господарськими операціями.

Позивач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року у справі №808/16939/14 та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначив, що сертифікат відповідності (якості) не є документом, який відноситься до документів первинного бухгалтерського обліку та підтверджує виконання господарської операції. Товарно-транспортна накладна не є тим первинним документом, що містить інформацію про здійснення господарської операції з поставки товару, а лише містить відомості про господарську операцію з перевезення товару.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року у справі №808/16939/14 та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін постанову суду першої інстанції.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, посадовою особою Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області в період з 13 червня 2014 року по 19 червня 2014 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «СТАНДАРТ» щодо дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість по взаємовідносинам з платником податків ТОВ «Компанія Бізнеспроект» за період лютий 2014 року, результати якої оформлено актом №1338/04-65-22-03-25513947 від 20.06.2014 року.

Податковий орган в акті вказує, що позивачем до перевірки не надано сертифікати якості товару, документи, що підтверджують транспортування товару, а саме товарно-транспортні накладні. Також відповідач при проведенні перевірки використовував матеріали зустрічної звірки ТОВ «Компанія Бізнеспроект», отримані від Дніпропетровської ОДПІ №303/22-04/38242245 від 23 травня 2014 року, за результатами якої не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами постачальниками ТОВ «С.Т.С.-СІЧ» за жовтень 2012 року, ТОВ «Тантум» за вересень та жовтень 2012 року та ТОВ «ДЕЮМ» за лютий 2014 року, їх вид, обсяг, якість та розрахунки і встановлено відсутність обєктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ «Компанія Бізнеспроект» операцій по ланцюгу постачання з покупцями ПП «Пакт», ТОВ «КК «Гранд», ТОВ НВП «Стандарт», ТОВ «Інтерконструкція» за лютий 2014 року.

Висновками акту перевірки встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 124800грн., а саме у лютому 2014 року на суму ПДВ 124800грн.

10 липня 2014 року на підставі акту перевірки №1338/04-65-22-03-25513947 від 20.06.2014 року відповідачем по відношенню до позивача прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 156000 грн., з яких за основним платежем - 124800грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 31200 грн.

За результатами адміністративного оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення останнє залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому податковим органом періоді позивач мав господарські відносини із Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Бізнеспроект» на підставі договору поставки товару №16/12-2013 від 16 грудня 2013 року.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У відповідності до п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно до п.п.198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються обов'язкові реквізити визначенні даною статтею. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів, послуг.

Пункт 198.6 ст.198 Податкового кодексу України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження здійснення господарських операцій із контрагентом позивачем надано, зокрема, копії податкових і видаткових накладних, рахунків на оплату, оборотно-сальдових відомостей по рахунку №631 за період з лютого по травень 2014 року, платіжні доручення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що акт перевірки не містить зауважень щодо змісту конкретних первинних документів на предмет їх відповідності вимогам закону.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні копії судових рішень або вироків суду, які набрали законної сили, на підтвердження здійснення контрагентом позивача фіктивної діяльності.

Стосовно посилань податкового органу та суду першої інстанції на ненадання позивачем сертифікатів якості товару необхідно звернути увагу на наступне.

Згідно підпункту 5.2 пункту 5 договору поставки товару №16/12-2013 від 16 грудня 2013 року з передачею товару покупцю постачальник зобовязаний надати, зокрема, сертифікат якості на товар (якщо такий передбачений для виду товару).

У відповідності до пункту 2 статті 15 Декрету Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію та сертифікацію» обов'язкова сертифікація в усіх випадках повинна включати перевірку та випробування продукції для визначення її характеристик і подальший державний технічний нагляд за сертифікованою продукцією.

Статтею 16 вказаного Декрету встановлено, що під час проведення сертифікації та у разі позитивного рішення органу з сертифікації заявникові видається сертифікат та право маркувати продукцію спеціальним знаком відповідності.

Як вже було зазначено, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Враховуючи вказані правові норми, колегія суддів приходить до висновку про те, що сертифікат якості на товар не належить до кола документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію.

З огляду на зазначене, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Відносно посилань відповідача на відсутність певної транспортної документації необхідно зазначити, що дана обставина не може бути єдиною беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково має бути підтверджено здійснення послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Крім того, позивач вказує, що під час перевезення товару він використовував транспортні засоби Богдан 231010 та ИЖ 27156, які перебували в межах господарської діяльності на підставі договорів оренди, у звязку з чим необхідність в оформленні товарно-транспортних накладних була відсутня. Матеріалами справи підтверджується укладення Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче-підприємство «СТАНДАРТ» із ТОВ ПМТП «Спецснаб» договорів №16/27 від 27 червня 2012 року та №16-АА від 20 травня 2005 року, відповідно до яких позивач набув право користування автомобілями «Богдан 231010» державний номер АЕ0279Е1 та «ИЖ 27156» державний номер НОМЕР_1.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що спростовують зазначені посилання позивача та таких доказів, що достовірно встановлюють факт неможливості здійснення перевезення товару зазначеними транспортними засобами.

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги твердження податкового органу про відсутність транспортної документації.

Також не приймаються до уваги посилання відповідача в акті перевірки на матеріали зустрічної звірки ТОВ «Компанія Бізнеспроект», отримані від Дніпропетровської ОДПІ №303/22-04/38242245 від 23 травня 2014 року, оскільки висновки вказаної зустрічної звірки є субєктивною думкою посадової особи, яка здійснила відповідну звірку і можуть бути беззаперечним та обєктивним доказом певних обставин.

Щодо посилань суду першої інстанції на недоліки деяких первинних документів, наданих позивачем, колегія суддів вказує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

При цьому відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак саме на податкові органи покладається обовязок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобовязання, а відповідно і довести відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

У спірних правовідносинах відповідачем не надано суду достатніх доказів для підтвердження висновків щодо відсутності фактичного здійснення позивачем та контрагентом господарських операцій, що є достатньою підставою для висновку про неправомірність оскаржуваного рішення контролюючого органу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вастберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» суд зазначив, що «… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

При цьому колегія суддів виходить із положень частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є саме захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З огляду на встановлені судом обставини справи, вказані норми законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що під час судового розгляду відповідач не надав беззаперечних доказів щодо відсутності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Компанія Бізнеспроект» та такого порушення платником податків законодавства України, що дає підстави для прийняття по відношенню до останнього оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції під час здійснення судового розгляду були порушені норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, і тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року у справі №808/16939/14 скасуванню. Заявлені вимоги адміністративного позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ч.3 ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «СТАНДАРТ» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року у справі №808/16939/14 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 липня 2014 року, прийняте Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 22 червня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко