Справа № 2-а-15/11
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2014-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-15/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2013 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Шевцової Т.В.

при секретарі Мар'єнко К.В.

за участі представника позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Євраз-Дніпрпетровський металургійний завод ім.Г.І.Петровського до Дніпропетровської міської ради, третя особа Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську міжрегіонального головного управління міндоходів про визнання рішення протиправним та його скасування -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом та уточнивши позовні вимоги 10.12.2008 року просив суд визнати незаконним рішення Дніпропетровської міської ради №35/28 від 13.02.2008 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.07.2003 року №6/11 «Про комунальний податок».

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради №35/28 від 13.02.2008 року були внесені зміни до рішення міської ради від 30.07.2003 року №6/11 «Про комунальний податок» та викладено п.2.2. додатка в такій редакції: « 2.2. Розмір комунального податку за базовий (звітний) період за одного працівника дорівнює 10,20 грн., що становить 5% від річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян (17,00 грн. х 12=204,00грн.)». Вважають, що вказане рішення прийнято в порушення чинного законодавства, оскільки відповідно до ст. 15 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори» граничний розмір комунального податку не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно з пп. «ї» пп. 4.4.2 п. 4.4 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» форма податкової декларації (розрахунку) встановлюється центральним (керівним) органом контролюючого органу за узгодженням з Комітетом Верховної Ради України, що відповідає запроведенняподаткової політики. У такому самому порядку встановлюються форми податкових декларацій (розрахунків) з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування платниками (податковими агентами). Податкова звітність з комунального податку складається за формою податкового розрахунку, затвердженою наказом ДПА України від 24.12.2003 року №625. З форми податковою розрахунку комунальною податку випливає, що сума податку за такий податковий період розраховується, виходячи з таких показників, як: кількісний штат працівників, неоподатковуваний мінімум доходів громадян, річний фонд оплати праці та ставка комунального податку.Тобто при незмінності інших показників, які не залежать від рішення органу місцевого самоврядування, сума комунального податку за ставкою, встановленою рішенням відповідача в розмірі 10 гривень 20 коп. замість відсоткової ставки в будь-якому разі буде вдвічі більшою суми податку, розрахованою виходячи із максимальної ставки, встановленої Декретом. Таким чином, рішенням Дніпропетровської міської ради № 35/28 від 13.02.2008 року було встановлено розмір комунального податку 10 гривень 20 коп., що вдвічі перевищує встановлений Декретом Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори" граничний розмір, чим було грубо порушено Конституційне право позивача, а саме ст.19 Конституції України, відповідно до якої правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Виходячи з вимог ч. 2 ст. 8. ч. 1 ст. 23 Господарського кодексу України та ч. З ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. З ст. 15 Закону України «Про систему оподаткування», п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 15. 18 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори», Дніпропетровська міська рада має право встановлювати розмір ставки комунального податку, але виключно у межах граничного розміру ставки, який складає 10%. Встановлення ставки податку у розмірі, більшому за встановлений максимальний розмір, порушує вимоги законодавства та виходить за межі компетенції Дніпропетровської міської ради, як органу місцевого самоврядування. Встановлення комунального податку не у відсотковій ставці, а у твердій грошовій сумі взагалі нічим не передбачено.

Крім того, оскільки в рішенні Дніпропетровської міської ради № 35/28 від 13.02.2008 року «Про внесені змін до рішення міської ради від 30.07.2003 року № 6/11 «Про комунальний податок» зазначено, що «розмір комунального податку за базовий (звітний) період за одного працівника дорівнює 10,20 грн., що становить 5% від річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян (17,00грн. х 12=204грн.)», то Дніпропетровська міська рада у своєму рішенні повинна була зазначити його розмір 0,85 грн. за місяць з одного працівника (17,00грн. X 5%). Вищенаведена позиція підтверджується судовою практикою Вищого адміністративного суду України, яка викладена в постанові від 14.03.2013 року по справі № К/9991/6162/11.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на викладене в позові та поясненнях до нього.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надав письмові заперечення, згідно яких позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить в них відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважаючи оскаржуване рішення міської ради законним, прийнятим в межах повноважень та спосіб, передбачений законом.

Заслухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно зі ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд, згідно зі статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 13.02.2008 року Дніпропетровської міською радою 5 скликання прийнято рішення №35/28 про внесення змін до рішення від 30.07.2003 року №6/11 «Про комунальний податок», та на підставі ст..ст.26, 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 15, 18, 19 Декрету КМ України від 20.05.1993 року «Про місцеві податки і збори», ст..15 Закону України «Про систему оподаткування» викладено п.2.2 додатка в такій редакції: «розмір комунального податку за базовий (звітний) період за одного працівника дорівнює 10,20 грн., що становить 5% від річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (17,00 грн.*12=204,00 грн.)».

Відповідач, не визнаючи позовних вимог у письмових заперечення від 30.03.2009 року зазначив, що рішення про визначення розміру комунального податку відноситься до меж його компетенції, граничний розмір комунального податку встановлено ст.15 Декрету та визначено, що він не повинен перевищувати 10% річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.Але чинним законодавством не визначено період, за який розмір комунального податку не повинен перевищувати 10% річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Враховуючи те, що встановлення механізму справляння, порядку сплати місцевих податків і зборів чинним законодавством віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, Дніпропетровською міською радою рішенням від 30.07.03 №6/11 затверджено Положення про комунальний податок. Пунктом 2.1 вказаного положення встановлено, що об'єктом оподаткування є місячний фонд оплати праці, обчислений, виходячи із офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян і середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу, що працюють у звітному місяці. В цьому ж пункті встановлено, що граничний розмір місячного податку не повинен перевищувати 10% річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Розмір комунального податку за базовий (звітний) період з одного працівника дорівнює 10,20 грн., що становить 5% від річного фонду оплати праці, розрахунковий річний фонд оплати праці на 1 працівника становить 204 грн., п.3.2 Положення визначено, що базовим (звітним) періодом на території міста є квартал, тобто граничний розмір комунального податку не повинен перевищувати 10% річного фонду оплати праці, що становить 20 грн. 40 коп. за 1 працівника. Розмір податку, визначений оскарженим рішенням, становить 5% від річного фонду оплати праці, що не перевищує 10% від річного фонду оплати праці. Декрет визначає граничний розмір податку у відсотках, а орган місцевого самоврядування самостійно визначає розмір податку в абсолютних чи відсоткових величинах. Форма податкового розрахунку комунального податку не визначає порядок сплати та розмір ставки податку, не встановлює правовідносин у цій сфері, а є лише формою, за якою платник інформує про виконання податкових зобовязань відповідний податковий орган.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються ними у своїй діяльності, а також актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими в межах їхньої компетенції.

П.24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачається, що до компетенції міських рад віднесено встановлення місцевих податків і зборів та розмірів їх ставок у межах, визначених законом.У відповідності до ст. 15 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки та збори» граничний розмір комунального податку не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

З цього випливає, що встановлення механізму справляння, порядку сплати місцевих податків та зборів чинним законодавством віднесено до повноважень саме органів місцевого самоврядування. Таким чином, відповідачем правомірно визначено податковим періодом з комунального податку квартал та встановлено, що обєктом оподаткування є місячний фонд оплати праці, обчислений, виходячи із офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, виходячи з середньо облікової чисельності штатних працівників облікового складу. Судом встановлено, що граничний розмір місячного комунального податку встановлений спірним рішенням, який у розрахунку 17,00 грн. х 5% складає 0,85 грн. за одного працівника на місяць, не перевищує граничний розмір податку (10% річного фонду оплати праці), встановлений чинним законодавством.

Крім того, ОСОБА_3 Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.08.2009 року, за результатами розгляду адміністративного позову Аудиторської фірми "Аудит Компас" у формі приватного підприємства до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Державна податкова інспекція у Кіровському районі м.Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування рішення Дніпропетровської міської ради №35/28 від 13.02.2008 року "Про внесення змін до рішення міської ради від 30.07.2003 року №6/11 "Про комунальний податок", відмовлено в задоволенні позовних вимог. ОСОБА_3 залишена без змін Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 року.

За таких обставин, слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 94 КАС України судовий збір слід покласти на позивача і не відшкодовувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 2, 6-11, 18, 19, 23, 69, 71, 94, 158-162 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Євраз-Дніпрпетровський металургійний завод ім.Г.І.Петровського відмовити в повному обсязі.

Судовий збір не відшкодовувати.

ОСОБА_3 може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.В. Шевцова