Справа № 2а-2717/10/0370
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 р. Справа № 876/2448/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2015 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ :

ФОП ОСОБА_3 11.10.2010 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції від 26 травня 2010 року за №/0/5784, від 21 червня 2010 року за №/1/6818, від 20 серпня 2010 року за №/2/9225, від 21 вересня 2010 року за №/3, якими визначено суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в розмірі 14 958,68 грн. та визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 9 321 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2015 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18 травня 2010 року Володимир-Волинською обєднаною державною податковою інспекцією згідно направлення №000207/17 від 30 квітня 2010 року проведено планову виїзну документальну перевірку субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2009 року та складено акт за №482/17-301861777 від 18.05.2010 року.

Перевіркою встановлено порушення підпункту 9.12.2 пункту 9.12 статті 9, підпункту 4.2.8 пункту 4.2 статті 4, підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8, статей 18 і 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», розділу IV Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», в результаті чого підприємцем занижено чистий дохід в 2008 році 85743 грн. та 2009 році 13 981,50 грн. та пункту 9.4 статті 9, пункту 10.2 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 44 322 грн., в тому числі у 2008 році 38 108 грн., у 2009 року 6 214 грн.

У звязку з виявленням порушення податкового законодавства, Володимир-Волинською обєднаною державною податковою інспекцією сформовані 26 травня 2010 року податкові повідомлення-рішення за №/0/5784, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем податок з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в розмірі 14958,68 грн. та за №/0/5785, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 68 693 грн., в тому числі 44 322 грн. за основним платежем та 24 371 грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, підприємець ОСОБА_3 оскаржив їх до Володимир-Волинської обєднаної державної податковій інспекції, проте рішенням від 21 червня 2010 року за №6816/17-007 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення від 26 травня 2010 року за №/0 і №/0 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

В подальшому, позивачем 30 червня 2010 року подано повторну скаргу до Державної податкової адміністрації у Волинській області, за наслідками якої прийнято рішення від 19 серпня 2010 року за №р/360/25-006 про результати розгляду повторної скарги, яким частково скасовано податкове повідомлення-рішення Володимир-Волинської ОДПІ від 26 травня 2010 року за №/0/5785 про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 59 372 грн. (основний платіж 38 108 грн., штрафна (фінансова) санкція 21 264 грн.) та у зазначеній частині рішення Володимир-Волинської ОДПІ від 21 червня 2010 року №6816/17-007 про результати розгляду первинної скарги, а в іншій частині (9321 грн.) вказане податкове повідомлення-рішення і податкове повідомлення рішення від 26 травня 2010 року №/0/5784 про нарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 14 958,68 грн. та рішення про розгляд первинної скарги залишила без змін, а скаргу без задоволення.

20 серпня 2010 року позивач оскаржив рішення Державної податкової адміністрації у Волинській області від 19 серпня 2010 року за №р/360/25-006 до Державної податкової адміністрації України, яка рішенням від 16 вересня 2010 року за №6217/Р/25-0315 про результати розгляду повторної скарги залишила без змін податкові повідомлення-рішення Володимир - Волинської обєднаної державної податкової інспекції від 26 травня 2010 року за №/0/5784 (від 21 червня 2010 року №/1/6818) про сплату податку з доходів фізичних осіб та №/0/5785 (від 21 червня 2010 року №/1/6817) про сплату визначеної суми податкового зобовязання по податку на додану вартість з урахуванням рішення ДПА у Волинській області від 19 серпня 2010 року №Р/360/25-006, прийнятого за результатом розгляду повторної скарги Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 (податкові повідомлення-рішення від 20 серпня 2010 року №/2/9225 та №/2/9224), а скаргу - залишено без задоволення

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10.12.2010 року в задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Володимир - Волинської обєднаної державної податкової інспекції про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень - відмовлено, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2011 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 24.11.2014 року касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволено частково, скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.12.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2011 року справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Як встановлено судом, згідно довідки Волинської філії ПуАТ КБ «ПриватБанк» від 06.10.2010 року №08.7.0.0.0/00 та звітів про дебіторські та кредиторські операції по рахунку, на розрахунковий рахунок позивача протягом 2008 року контрагентами було перераховано 512 199,28 грн., в тому числі в серпні 2008 року - 37 900,14 грн., в вересні 2008 року - 232 346,79 грн., в жовтні 2008 року - 241 952,35 грн..

Крім того, 11.09.2008 року на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 помилково від ТзОВ «Келлер Україна» згідно платіжного доручення №1067 надійшли кошти в розмірі 18 290,00 грн., які в той же день на підставі платіжного доручення №21 були повернуті контрагенту на повну суму.

Таким чином, з врахуванням помилково отриманої та повернутої суми з розрахункового рахунку, оборот грошових коштів позивача протягом 2008 року становить 493909,28 грн. (512199,28 грн. - 18290,00 грн.), що не перевищує обсяг виручки на розрахунковому рахунку за календарний рік, передбачений статтею 1 Указу.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «БК «Якість» 28.01.2010 року за вих.№5 було надано розяснення, з якого слідує, що підприємством помилково у звіті за IV квартал 2008 рік за формою № 1/ДФ відобразило суму нарахованого доходу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 в розмірі 442 135,00 грн., замість 241 935,00 грн. В звязку з цим, контрагентом до Нововодолазької МДПІ було подано уточнюючий розрахунок, однак даний розрахунок в базах податкової звітності зареєстрований зі статусом «не визнано як податкова звітність». Згідно відповіді від 29.04.2010 року №835/7/23-042 Нововодолазька МДПІ повідомила, що провести зустрічну перевірку підприємства БК «Якість» з СПД ФО ОСОБА_3 немає можливості по причині відсутності БК «Якість» за юридичною адресою.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на акт про неможливість проведення зустрічної звірки, оскільки зустрічна звірка є лише заходом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби, з огляду на що, в нього відсутні повноваження на здійснення в рамках проведеної зустрічної звірки контролю за додержанням податкового законодавства.

Акт про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання засвідчує лише факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків, зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснюються між ними, зясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Крім того, чинним законодавством України на платника податків не покладено обовязку перевірки відповідності законодавству та дотримання постачальниками товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства, навіть якщо контрагент не виконав свого зобовязання по сплаті податку.

Платник податку - покупець товару на час здійснення господарської операцій з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, який зареєстрований у встановленому законом порядку як юридична особа та зареєстрований платником податків, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність вказаного суб'єкта господарювання. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Також, відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували, що господарські операції між позивачем та ТзОВ БК «Якість» суперечили чинному законодавству.

Разом з тим, податковий орган, виходячи з підстав визначення спірних податкових зобов'язань, безпідставно ототожнює поняття «виручка», якою згідно частини четвертої статті 1 Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» є сума, фактична отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) з поняттям «оподатковуваних операцій» в розумінні підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки відповідно до статті 6 Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» платник єдиного податку не є платником ПДВ, у зв'язку з чим суми поставки товарів (послуг), здійснення під час перебування суб'єкта підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, не підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Судом встановлено, що акт перевірки, який став підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не містить у собі відомостей про те, що позивачем протягом останніх дванадцяти календарних місяців перевищено граничну суму від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно з Законом України «Про податок на додану вартість».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для нарахування позивачу спірних податкових зобов'язань не узгоджуються з вимогами Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та Закону України «Про податок на додану вартість», що є підставою для їх скасування як протиправних.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2015 року у справі № 2а-2717/10/0370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлено 07.07.2015 року