Справа № 2а-3110/10/0770
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Київ К/800/65360/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області правонаступника Хустської об'єднаної державної податкової інспекції (далі - ДПІ) на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 1 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2013 року у справі № 2а-3110/10/0770 за адміністративним позовом ОСОБА_2, як фізичної особи-підприємця, до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № , № /0, № /0 від 26.07.2010 року.

Зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи документами.

1 березня 2012 року постановою Закарпатського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2013 року, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № , № /0, № /0 від 26.07.2010 року визнані протиправними та скасовані.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що формування податкового кредиту підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Закарпатського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 22.06.2010 року до 13.07.2010 року ДПІ була здійснена документальна планова перевірка дотримання ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.07.2008 року до 31.03.2010 року, за наслідками якої 16.07.2010 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що ОСОБА_2 у порушення вимог пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» завищила вартість валових витрат у 2008 році, у розмірі 184 487,00 грн., 2009 році - 214 990,00 грн., у порушення пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» занизила зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 49 911,00 грн., а також у порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» здійснила реалізацію товарно-матеріальних цінностей без застосовування належним чином зареєстрованих РРО та РК, у розмірі 646 714,00 грн.

26 липня 2010 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо застосування до ОСОБА_2 штрафної (фінансової) санкції, у розмірі 3 233 570,00 грн., № /0 про донарахування зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 43 513,30 грн., № /0 щодо донарахування зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 49 911,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_2 до складу валових витрат у 2008 році були включені понесені витрати на суму 587 318,00 грн., у 2009 році - 822 590,00 грн., які підтверджені виписками з банку.

Відповідно до пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів біт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника датку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно з пп. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком, а також які не є об'єктами оподаткування згідно із статтею 3 та звільнених від оподаткування згідно із статтею 5 цього Закону. Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях, форма і порядок заповнення яких визначаються відповідно до закону. Платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку продавця, який надав податкову накладну такому платнику податку. Платники податку подають органу державної податкової служби на безоплатній основі разом з податковою декларацією за відповідний звітний період копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за такий період в електронному вигляді. Державна податкова адміністрація розробляє та розміщує на своєму офіційному веб-сайті програмне забезпечення з відкритим кодом для ведення обліку записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді і забезпечує його безоплатне розповсюдження (включаючи зміни і доповнення) шляхом надання можливості для копіювання такого програмного забезпечення як через Інтернет, так і шляхом запису на носії інформації платника за його запитом. Зведені результати обліку, що відображені у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних, підлягають документальній невиїзній перевірці (камеральній). За наявності оригіналу податкової накладної невключення її до зазначеного реєстру не є підставою для відмови у зарахуванні суми податку, визначеної у такій податковій накладній, до складу податкового кредиту такого платника податку. Форма і порядок заповнення реєстрів отриманих та виданих податкових накладних встановлюються центральним податковим органом.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що податковим органом не доведена правомірність висновку про заниження ОСОБА_2 податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із не включенням до податкових зобов'язань суми 5 511,00 грн. отриманої від реалізації товарів, робіт, послуг.

Відповідно до пп. 7.2.4 п. 7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими окладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом (7.2.6 цього пункту).

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що ОСОБА_2 був правомірно сформований податковий кредит на підставі податкових накладних: № 312 від 20.10.2008 року на суму 5 163,35 грн., № 336 від 3.11.2008 року на суму 4 850,00 грн., виписаних ТОВ «КП Фасад»; № 441 від 17.11.2008 року на суму 6 244,00 грн., № 443 від 25.11.2008 року на суму 5 768,00 грн., № 445 від 1.12.2008 року на суму 12 375,20 грн., виписаних ТОВ «Киселко Ко».

Щодо порушення ОСОБА_2 вимог п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» здійснення реалізації за готівкові кошти товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Дона» за період 3-4 кварталу 2008 року і 1-2 кварталу 2009 року без застосовування належним чином зареєстрованих РРО та РК на суму 646 714,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що санкції за порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є санкціями за порушеннями встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому на них поширюються строки передбачені ст. 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом 6 місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що ДПІ рішення про застосування до ОСОБА_2 штрафних фінансових санкцій були прийняті 26.07.2010 року, а порушення мали місце у 3-4 кварталі 2008 року та 1-2 кварталі 2009 року, тобто з пропущенням річного строку застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 1 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.