Справа № 2а-0370/3908/12
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Справа № 1172/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Сеника Р.П.

Суддів - Хобор Р.Б., Попко Я.С.

при секретарі судового засідання - Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2012 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі - Луцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.08.2012р.: №, яким податковий орган збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 25 212грн.50коп., в тому числі: за основним платежем - 20 170 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5 042 грн. 50коп., № про збільшення позивачу грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18 908 грн. 98 коп., в тому числі: за основним платежем - 15 127 грн. 18коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 781 грн. 80коп., а також податкового повідомлення-рішення від 02.10.2012р. № про збільшення суми грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 638грн.24коп., в тому числі: за основним платежем - 510 грн. 59коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 127 грн. 65коп.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2012 року у адміністративному позові відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції задовольнити повністю, визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення рішення Луцької ОДПІ № НОМЕР_1 від 16.08.2012 року, № НОМЕР_2 від 16.08.2012 року, № НОМЕР_3 від 02.10.2012 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час проведення перевірки апелянтом було надано усі необхідні документи, що стосуються предмету перевірки, а саме : договори, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення та інші та дані документи містять усі необхідні відомості про господарські операції з ОСОБА_2 «Укр Контракт» та підтверджується їх здійснення.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, мотивуючи це наступним.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З 23.07.2012р. по 25.07.2012р. працівником Луцької ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 в частині взаєморозрахунків із ОСОБА_2 «Укр-Контракт» за період з 01.12.2011р. по 31.12.2011р., про що складено акт перевірки від 01.08.2012р. №2804/17-2/НОМЕР_4.

Перевіркою встановлено ряд порушень, вчинених підприємцем ОСОБА_1, а саме: - ч.1 ст. 203, ст.ст. 215, 228, 662, 655, 628, 638, 664 Цивільного кодексу України в частині недотримання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені п.5 ст.203 ЦК України, а тому правочини між позивачем та ОСОБА_2 «Укр-Контракт» мають ознаки нікчемності та є нікчемними в силу Закону; - п.185.1 ст.185, ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано ПДВ за грудень 2011 року на суму 20 170грн.; - п.138.1 ст.138, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2011 рік в сумі 15 127грн.18коп.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.08.2012р.: №, яким податковий орган збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 25 212 грн. 50коп., в тому числі: за основним платежем - 20 170грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5 042 грн. 50коп., № про збільшення позивачу грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18 908 грн. 98 коп., в тому числі: за основним платежем - 15 127грн.18коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 781 грн. 80 коп.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, позивачем 07.09.2012р. подано первинну скаргу до ДПС у Волинській області, однак рішенням від 26.09.2012р. дану скаргу залишено без задоволення, натомість збільшено грошове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на 638грн.24коп. (основний платіж - 510грн.59коп., штрафні (фінансові) санкції - 127грн.65коп.) в зв'язку з тим, що перевіркою не застосовано ставку податку 17% до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в результаті чого занижено податок за 2011 рік.

Луцькою ОДПІ, в зв'язку із прийняттям зазначеного рішення, винесено податкове повідомлення-рішення від 02.10.2012р. № про збільшення суми грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 638грн.24коп., в тому числі: за основним платежем - 510грн.59коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 127грн.65коп.

08.10.2012р. позивачем подано повторну скаргу на винесені податкові повідомлення-рішення до ДПС України, однак рішенням від 02.11.2012р. скарга підприємця ОСОБА_1 залишена без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Висновок податкового органу про заниження позивачем податкового зобов'язання з ПДВ та завищення витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу ґрунтується на тому, що як податковий кредит підприємця ОСОБА_1 за наслідками операції з ОСОБА_2 «Укр-Контракт», так і витрати, сформовано неправомірно, оскільки угода, укладена з даним контрагентом є нікчемною в силу того, що операція з придбання товарів не мала реального характеру.

Відповідно до пункту 164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 177.2, 177.3, 177.4 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця; для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг); до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо -безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Як встановлено судом, позивачем, на підставі договору поставки №6 від 02.12.2011р., укладеного із ОСОБА_2 «Укр-Контракт» (Постачальник), згідно з видатковими накладними № УК-0000153 від 14.12.2011р., №УК-0000154 від 20.12.2011р. та виписаними Постачальником податковими накладними від 14.12.2011р. №142, від 20.12.2011р. №203 відображено в податковому обліку придбання дитячих іграшок на загальну суму 121 017грн.40коп., в тому числі ПДВ - 20 169грн.57коп.

Реальність проведення зазначеної вище господарської операції позивач підтверджує наданими копіями видаткових накладних № УК-0000153 від 14.12.2011р., №УК-0000154 від 20.12.2011р., податкових накладних від 14.12.2011р. №142, від 20.12.2011р. №203, договору поставки №6 від 02.12.2011р., договору оренди приміщення №109/1-11 від 01.10.2011р., які були надані й під час проведення перевірки. Крім того, представником позивача в ході судового розгляду надано копії сертифікатів відповідності терміном дії з 21.04.2011р. по 18.04.2012р. на іграшки транспортні та іграшки побутового вжитку, музичні, м'яконабивні, навчальні.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на тому, що поставка товару фактично відбулася і договір виконаний в повному обсязі, придбаний у контрагента товар транспортувався автотранспортом постачальника, при цьому, товар був отриманий на офісі-складі продавця, де й був розміщений у зв'язку з невеликим об'ємом, товарно-транспортні накладні контрагентом не надавались. При цьому, представник позивача зазначив, що в подальшому отриманий товар був реалізований, в підтвердження чого було надано копії видаткових та податкових накладних, виписаних позивачем ОСОБА_2 «ТД «Аванта» у січні-березні 2012 року.

Таким чином, з урахуванням правової позиції сторін, судом підлягали дослідженню обставини реальності здійснення господарської операції між підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «Укр-Контракт», на підставі яких позивачем були сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна визначена як обов'язковий документ, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та зберігатися як у вантажовідправника, так і у вантажоодержувача. Згідно із пунктом 1 зазначених Правил товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, а дорожній лист -документ установленого законодавством зразка для визначення та обліку роботи автомобільного транспортного засобу.

Пунктами 1, 2 наказу Міністерства транспорту України «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» від 29.12.1995 року № 488/346 затверджено типову форму № 1-ТН «Товарно-транспортна накладна» (складається у чотирьох примірниках, з яких 1 -вантажовідправнику, 2 -вантажоодержувачу, 3,4 -автопідприємству) та визнано обов'язковим застосування вказаної форми всіма суб'єктами господарської діяльності, незалежно від форм власності.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт реальної поставки товару від ОСОБА_2 «Укр-Контракт» на загальну суму 121 017грн.40коп., оскільки суду в підтвердження перевезення вантажу автомобільним транспортом не надані не лише товарно-транспортні накладні, які згідно з чинним законодавством є єдиними для всіх учасників транспортного процесу юридичними документами, що призначені для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, але й взагалі будь-які документи, що свідчили б про отримання й транспортування товару.

При цьому судом не взято до уваги надані представником позивача копії сертифікатів відповідності та додатків до них, оскільки вони не були представлені під час проведення перевірки, немає можливості встановити чи вказані сертифікати підтверджують якість саме зазначених у видаткових накладних від 14.12.2012р. та 20.12.2012р. товарів, оскільки на сертифікатах проставлено печатку не ОСОБА_2 «Укр-Контракт» (м.Київ), а ОСОБА_2 «Ружик-70» (м.Дніпропетровськ) і асортимент не повністю відповідає зазначеним у додатках до сертифікатів позицій іграшок.

Відповідно до переліку продукції яка підлягає сертифікації в Україні, затвердженої наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005р. №28, групи товарів, які придбавались ФОП ОСОБА_1 у постачальника підлягають обов'язковій сертифікації. Відповідно до ст.13 «Обов'язки виробників та постачальників продукції, яка підлягає підтвердженню відповідності законодавчо регульованій сфері», Закону України «Про підтвердження відповідності» №2406-ІІІ від 17.05.2001р. постачальник зобов'язаний: реалізовувати продукцію за умови наявності у документах, згідно з якими йому передано відповідну продукцію, реєстраційних номерів сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це встановлено технічним регламентом на відповідний вид продукції; припиняти реалізацію продукції, якщо вона не відповідає вимогам нормативних документів, зазначеним у декларації про відповідність або у сертифікаті відповідності чи свідоцтві про визнання відповідності.

В той же час обидві видаткові накладні згідно з якими придбавався товар у ОСОБА_2 «Укр-Контракт» не містять реєстраційних номерів сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності та/або декларації про відповідність.

Суд також зазначає, що реалізація товару третій особі не може свідчити про придбання вказаного товару саме у ОСОБА_2 «Укр-Контракт».

Таким чином, судом, на підставі наданих сторонами доказів, встановлено та підтверджено правомірність висновку податкового органу про факт нереальності вчинення господарської операції, який в свою чергу не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів, не дозволяє формувати дані податкового обліку, незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Враховуючи вищевикладене, фізична особа - підприємець ОСОБА_1, незважаючи на наявність у неї первинних бухгалтерських документів, не мала права на підставі вказаних документів формувати податковий кредит та витрати, оскільки як встановлено податковим органом та підтверджено судом, фактичного здійснення господарської операції з придбання товарів не було.

Щодо нормативного обґрунтування висновків податкового органу, викладеного в акті перевірки суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 ЦК України передбачено: правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, зниження, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що нікчемними правочинами, які порушують публічний порядок, визначені ст. 228 ЦК України, є: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочини, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема є: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Тобто, факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

При цьому, акт перевірки не може доводити умислу позивача на порушення публічного порядку.

Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, визначається законом як фіктивний (ст. 234 ЦК України). Фіктивні правочини не віднесено законом до нікчемних, їх недійсність визнається тільки судом.

Однак, наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Встановлення факту недійсності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Долучені до справи докази в повній мірі підтверджують правомірність висновків Луцької ОДПІ щодо завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ за грудень 2011 року в розмірі 20 170грн. та заниження оподатковуваного доходу за 2011 рік на 100 847грн.75коп., а тому підстави для скасування податкових повідомлень-рішень від 16.08.2012р. №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 у суду відсутні.

Крім того, суд зазначає, що як позивачем в адміністративному позові, так і його представником в судових засіданнях не наведено жодних обґрунтувань щодо неправомірності винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 02.10.2012р. № про збільшення суми грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 638грн.24коп., в тому числі: за основним платежем 510 грн. 59коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 127грн.65коп.

Відповідно до п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не було підтверджено витрати за 2011 рік в сумі 100 847грн.75коп., на таку ж суму збільшився його чистий дохід, що мало своїм наслідком перевищення середньомісячного річного оподатковуваного доходу десятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, а тому ДПС області правомірно зробила висновок щодо необхідності застосування до суми такого перевищення 17-відсоткової ставки податку та донарахування в зв'язку з цим 510грн.59коп. податку за 2011 рік, відповідно правомірним є й винесення Луцькою ОДПІ податкового повідомлення-рішення від 02.10.2012р. №

З огляду на це, що 10.04.2015 року за вхідним № 5671 позивач, ОСОБА_1 подано заяву до відповідача, Луцької ОДПІ Головного управління ДФС У Волинській області заяву про досягнення податкового компромісу щодо частини суми податкових зобовязань, яка є предметом оскаржування у даній справі і у звязку з цим відповідачем було прийнято рішення про погодження застосування процедури податкового компромісу від 20.04.2015 року та застосовано процедуру податкового компромісу по податкового повідомлення рішення від 16.08.2012 року № НОМЕР_1, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В АЛ И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2012 року у справі № 2а-0370/3908/12 - в частині вимог про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 16.08.2012 року визнати не чинною та в цій частині провадження - закрити, а решту постанови залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р.П. Сеник

Судді Р.Б. Хобор

ОСОБА_3