Справа № 814/101/15
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

25.03.2015 р. Справа № 814/101/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Малих О.В., за участю секретаря судового засідання Ополинського О.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за

адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 54010)

до відповідача: Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва (вул. Г.Петрової, 2-А, м. Миколаїв, 54029)

про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 02.07.09р., № /1 від 17.09.09р., № /2 від 15.12.09р., № /3 від 12.02.10р., № /2 від 15.12.09 р., № /3 від 09.02.10р., № 0,

в с т а н о в и в:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва (далі відповідач, ДПІ) № /0 від 02.07.09р., № /1 від 17.09.09р., № /2 від 15.12.09р., № /3 від 12.02.10р., № /2 від 15.12.09 р., № /3 від 09.02.10р., № /0 від 17.09.2009 року.

11.02.2015 року від позивача надійшов уточнений позов.

У відповідності до ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.

Суд приймає заяву позивача та розглядає справу у обсязі вимог позивача щодо визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва № /0 від 02.07.2009 року, № /1 від 17.09.2009 року, № /2 від 15.12.2009 року, № /3 від 12.02.2010 року, № /2 від 15.12.2009 року, № /3 від 09.02.2010 року, № /0 від 17.09.2009 року з урахуванням нових обґрунтувань позовних вимог.

Відповідач надав письмові заперечення, позовні вимоги не визнає повністю.

У судовому засіданні 25.03.2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

У період з 19.05.2009 року по 01.06.2009 року спеціалістами ДПІ було проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2006 року по 31.03.2009 року, про що складено Акт від № 2159/17-200/НОМЕР_1 від 04.06.2009 року (надалі - Акт перевірки).

Зокрема, в Акті перевірки зазначено, що позивач порушив:

- статтю 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» від 03.07.98 р. № 727/98 зі змінами та доповненнями;

- статтю 13 Декрету Кабінету міністрів Україні «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 року № 13-92, з урахуванням пункту 22.10 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-IV зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлення заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 64 868,66 грн. ( в тому числі за період з 03.11.2006 року по 31.12.2006 року в сумі 25 455,27 грн., за 2007 рік в сумі 34,22 грн., за період з 03.04.2008 року по 31.12.2008 року в сумі 39 379,17 грн.);

- підпункт 2.3.1 пункту 2.3, підпункт 3.1.1 пункту 3.1, підпункт 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР зі змінами та доповненнями (надалі Закон № 168/97-ВР), в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 58 401,00 грн. ( в тому числі за період з 16.12.2006 року по 31.12.2006 року в сумі 10 232,00 грн., за період з 16.06.2008 року по 30.06.2008 року в сумі 48 169,00 грн.

За наслідками перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № /0 від 02.07.2009 року (з урахуванням рішення про виправлення технічних помилок від 08.09.2009 року №1372/Ж/17-212), яким позивачу було визначено суму податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) у розмірі 87 601,50 грн.

Апеляційні скарги, що подавались позивачем в адміністративному порядку до податкових органів вищого рівня були залишені без змін та задоволення, внаслідок чого винесені нові податкові повідомлення-рішення № /1 від 17.09.2009 року, № /2 від 15.12.2009 року, № /3 від 12.02.2010 року на таку ж суму податкового зобовязання.

Залишаючи без розгляду апеляційну скаргу ДПА у Миколаївській області своїм рішенням № 2792/10/25-014 від 04.12.2009 року збільшила позивачу податкове зобовязання по податку на додану вартість на 154 317,10 грн. та збільшила суму штрафної (фінансової) санкції по податку на додану вартість на 81 238,55 грн.

Внаслідок цього відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № /2 від 15.12.2009 року, яким позивачу було визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем 154 317,1 грн. та 81 238,55 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Первинна скарга на зазначене податкове повідомлення-рішення була залишена ДПА у Миколаївській області без задоволення, внаслідок чого ДШ у Заводському районі винесено податкове повідомлення-рішення № /3 від 09.02.2010 року.

Підстави для визначення позивачу податкового зобовязання за зазначеними повідомленнями-рішеннями - порушення підпункту 2.3.1 пункту 23 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону № 168/97-ВР.

Крім того, за наслідками перевірки та складеному Акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 17.09.2009 року, яким позивачу було визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 340,00 грн. як штрафна (фінансова) санкція, за порушення пункту 7.8 статті 7 Закону № 168/97-ВР.

Апеляційна скарга позивача до ДПА У Миколаївській області залишена без задоволення.

Надаючи правової оцінки цим обставинам та відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998 року (далі - Указ № 727/98) суб'єкт малого підприємництва-фізична особа, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість. (далі - ПДВ)

Відповідно до ст. 1 Указу № 727/98 одним із критеріїв права особи перебувати на спрощеній системі оподаткування є обсяг виручки від реалізації продукції(товарів, робіт, послуг) і цей обсяг не повинен перевищувати 500 тис. грн. за календарний рік.

Відповідно до ст. 5 Указу № 727/98 в разі порушення платником єдиного податку вимог ст. 1 Указу, зокрема, перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) протягом календарного року, такий платник повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

В той же час, обовязок платника перейти на загальну систему оподаткування автоматично не породжує обовязок реєстрації такої особи платником ПДВ.

Перелік підстав, за наявності яких особа підлягала обовзковій реєстрації як платник ПДВ, на час виникнення спірних правовідносин визначався Законом України від 03.04.1997 року № 168/97-ВРП «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

Підпунктом «б» пункту 2.1 статті 2 Закону № 168/97-ВР визначено, що платником податку на додану вартість є будь-яка особа, яка, зокрема, підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону № 168/97-ВР особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

З огляду на вказану норму права, загальна сума, що перевищує 300 000,00 грн. визначається, виходячи з операцій, що підлягають оподаткуванню згідно з Законом № 168/97-ВР.

Тобто, не повинні ототожнюватися поняття «виручка», якою згідно з ч. 4 ст. 1 Указу № 727/98 є сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) з поняттям «оподатковуваних операцій» в розумінні п.п.2.3.1. п. 2.3. ст. 2 Закону № 168/97-ВР.

Згідно з пунктом 9.4 статті 9 Закону № 168/97-ВР якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

За непідтвердження факту перевищення позивачем встановленого підпунктом 2.3.1. пункту 2.3. статті 2 Закону №168/97-ВР граничного обсягу оподатковуваних операцій після переходу на загальну систему оподаткування з досягненням якого повязується обовязок зареєструватися платником податку на додану вартість та з його сплати, визначення податкових зобовязань з податку на додану вартість є безпідставним.

У той же час, Акт перевірки не містить у собі відомостей про те, іцо позивачем під час перебування на загальній системі оподаткування протягом останніх дванадцяти календарних місяців перевищено 300 000 гривень - граничну суму від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно з Законом № 168/97-ВР.

На думку відповідача, як засвідчують Акт перевірки та податкові повідомлення-рішення, вже з моменту перевищення суми 500 000,00 грн. позивач мав стати платником ПДВ, що є неправомірним в силу вищевикладеного.

Проводячи донарахування ПДВ, ДПІ застосувала касовий метод податкового обліку, у той час, як субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 заяви про застосування касового методу не подавав.

А відтак, такий метод не міг до нього застосовуватися взагалі.

Питання ж дати виникнення податкових зобовязань не за касовим методом (п. 7.3.1. ст. 7 Закону № 168/97-ВР ДПІ не дослідила взагалі.

У той же час у листі самої ДПА України від 15.03.2007 року № 1192/Б/17-0415 «Про підприємницьку діяльність», в разі якщо надходження коштів за товари (послуги), які були поставлені в період, коли такий платник не був зареєстрований платником податку на додану вартість, відбувається в період, коли платник перейшов із спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на загальну систему оподаткування та зареєструвався платником податку на додану вартість, то податкові зобовязання з податку на додану вартість по зазначених операціях не будуть виникати, оскільки відсутній обєкт оподаткування.

У самому Акті перевірки ДПІ зазначає про нульові надходження сум, що обкладаються податком на додану вартість.

ДПА у Миколаївській області, застосувавши касовий метод визначення податкового зобовязання з ПДВ, неправомірно донарахувала позивачу податкове зобовязання з ПДВ за період з 01.07.2008 року по 31.12.2008 року у розмірі 65 587,60 грн. та суми по іншим періодам.

Застосовуючи у сумі штрафних санкцій 81 238,55 грн. за донарахованим зобовязанням суму у розмірі 4 420,00 грн. за неподання податкової декларації з ПДВ податкові органи не врахували положень, викладених у листах самої ж ДПА України, зокрема, листа ДПА України від 14.01.2009 року № 513/7/16-1517-08, де зазначено: що до дати реєстрації платником податку на додану вартість (у тому числі і несвоєчасної реєстрації) особа не має права на подання податкової декларації, тому штрафні санкції, передбачені підпунктом 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону №2181 за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість фізичною особою - підприємцем, який не подав до органу податкової служби заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість, не застосовуються.

Отже, донарахування податку та штрафних санкцій, зокрема і штрафної санкції у розмірі 4 420,00 грн. підлягають скасуванню ще й через цю обставину.

Через цю ж обставину підлягає скасуванню і штрафна санкція у розмірі 340,00 грн., застосована до позивача податковим повідомленням-рішенням № /0 від 17.09.2009 року, оскільки ФОП ОСОБА_3 у період, за який здійснювалася перевірка не був платником податку на додану вартість, не мав свідоцтва платника податку на додану вартість і, відповідно, індивідуального податкового номеру платника ПДВ. Без цих реквізитів податкову декларацію скласти неможливо та подати у встановлені строки до податкової інспекції.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 2, 71, 137, 158, 160-163 КАС України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва № /0 від 02.07.2009 року.

3 Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва № /1 від 17.09.2009 року.

4. Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва № /2 від 15.12.2009 року.

5. Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва № /3 від 12.02.2010 року.

6. Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва № /2 від 15.12.2009 року.

7. Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва № /3 від 09.02. 2010 року.

8. Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва № /0 від 17.09.2009 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя Малих О.В.

Постанова оформлена у відповідності до ст. 163 КАС України

та підписана суддею 30 березня 2015 року.