Справа № 826/5917/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 липня 2015 року № 826/5917/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Мазур А.С., суддів: Кротюка О.В., Літвінової А.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, у якому просив визнати незаконною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України та Генеральної прокуратури України щодо нерозгляду його звернення стосовно способів, методів, обставин та напрямів поводження з віднайденими ОСОБА_1 в природному середовищі предметами, схожими на зброю та боєприпаси, зобов'язавши надати повну та вичерпну відповідь по суті поставлених у зверненні питань.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20.02.2015 звернувся з письмовою заявою до Міністерства внутрішніх справ України та Генеральної прокуратури України про віднайдення ним в природньому середовищі предметів (речей), схожих на стрілецьку зброю та боєприпаси. Позивач зазначає, що він є людиною цивільною та не має достатніх навичок поводженні зі зброєю, побоюючись чіпати знахідку та не знаючи про подальші наслідки, висунув прохання пояснити подальший алгоритм дій, з тим, аби не порушити законодавство (не вчинити злочин) і, водночас, забезпечити правопорядок та вилучити підозрілі предмети з природного середовища (з обігу), де вони могли стати надбанням різних терористів та сепаратистів (іншого криміналітету). Вказує, що обидва листи були отримані адресатами 23.02.2015. В силу ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», на думку позивача, вказане звернення не потребує додаткового вивчення та мало бути розглянуте невідкладно (але в термін, не більше 15 днів). Позивач наголошує, що відповідачі порушили вищевказаний термін, і термін, визначений законом для складніших звернень, де питання потребувало додаткового вивчення (1 місяць), і, зазначає, що до 30.03.2015 відповіді відповідачі не надали, що обумовлює необхідність звернення позивача з даним позовом до суду.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, у своєму позові зазначив, що проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечує.

Представник Міністерства внутрішніх справ України також у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення, у яких вказав, що за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 20.02.2015 листом від 26.03.2015 № 10/4-2249 Міністерство внутрішніх справ України надало позивачу відповідь з приводу дотримання правил поведінки особою, що випадково виявила предмети зовні схожі на вогнепальну зброю та набої до неї. Згідно реєстру відправлень вихідної кореспонденції канцелярії ДГБ МВС України за березень 2015 року, вказана відповідь була направлена на адресу позивача 26.03.2015 (п. 237 реєстру).

У судовому засіданні представник Генеральної прокуратури України вказав, що з урахуванням норм ст.ст. 5,7 Закону України «Про звернення громадян», вищезазначене звернення 25.02.2015 за № 19-26486-15 скеровано за належністю до Міністерства внутрішніх справ України для розгляду по суті, про що повідомлено заявника.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС України, суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2015 ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Міністерства внутрішніх справ України та Генеральної прокуратури України із повідомленням про віднайдення в природньому середовищі предметів (речей), схожих на стрілецьку зброю та боєприпаси.

Разом з тим, у вищезазначеній заяві позивач висунув прохання пояснити йому подальший алгоритм дій, з тим, аби не порушити законодавство (не вчинити злочин) і, водночас, забезпечити правопорядок та вилучити підозрілі предмети з природного середовища (з обігу), де вони могли стати надбанням різних терористів та сепаратистів (іншого криміналітету).

Вказане звернення ОСОБА_1 надійшло до Міністерства внутрішніх справ України 26.02.2015 та було зареєстровано за вхідним номером № 9421 від 26.02.2015.

Як убачається з матеріалів справи, після попереднього опрацювання вказаного звернення його розгляд було доручено Департаменту громадської безпеки МВС України.

За наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 20.02.2015 листом від 26.03.2015 № 10/4-2249 Міністерством внутрішніх справ України було надано позивачу відповідь з приводу дотримання правил поведінки особою, що випадково виявила предмети зовні схожі на вогнепальну зброю та набої до неї.

З матеріалів справи убачається, що відповідно реєстру відправлень вихідної кореспонденції канцелярії ДГБ МВС України за березень 2015 року вказана відповідь була направлена на адресу позивача 26.03.2015 (п. 237 реєстру).

Генеральною прокуратурою України, згідно з електронною системою документообігу Генеральної прокуратури України, звернення ОСОБА_1 від 20.02.2015 щодо надання йому алгоритму необхідних дій у разі знайдення стрілецької зброї зареєстроване 24.02.2015.

Представник Генеральної прокуратури України у письмових запереченнях зазначив, що вищезазначене звернення не відповідало вимогам ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», оскільки, зокрема, заявником не було вказано місце проживання.

Згідно п. 3.1 Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 27.12.2014 № 9гн, письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Разом з тим, оскільки у зверненні містилася суспільно-важлива інформація, а вирішення питань, пов'язаних з обігом, незаконним поводженням зі зброєю, боєвими припасами та вибуховими речовинами безпосередньо відноситься до компетенції Міністерства внутрішніх справ України, вказане звернення відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» листом від 25.02.2015 № 19-р обґрунтовано надіслано за належністю до Міністерства внутрішніх справ України, про що повідомлено заявника.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Як видно зі змісту позовної заяви, позивач наполягає на порушенні відповідачами термінів для надання відповідей.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить зі слідуючого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про звернення громадян» регулюються питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 5 цього ж Закону звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.

Звернення може бути подано як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне).

Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Міністерством внутрішніх справ України були дотримані строки розгляду звернення ОСОБА_1 від 20.02.2015, оскільки дане звернення надійшло до відповідача 26.02.2015, а відповідь на нього направлена була 26.03.2015, що свідчить про відсутність порушення ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Щодо позовної вимоги позивача в частині, що відноситься до Генеральної прокуратури України, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки відповідач діяв у межах своїх повноважень, скеровуючи за належністю у встановлений законом термін звернення ОСОБА_1 від 20.02.2015 до Міністерства внутрішніх справ України, оскільки питання, порушені в одержаному ним зверненні не входять до повноважень останнього.

З огляду на зазначене, суд також вказує, що право позивача на належний розгляд звернень органом державної влади порушено не було.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що Міністерство внутрішніх справ України та Генеральна прокуратура України здійснювали розгляд звернення позивача з дотриманням критеріїв, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України та не вчиняли протиправних дій чи бездіяльності щодо порушень прав та свобод останнього, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 69, 70, 71, 86, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя А.С. Мазур

Судді О.В. Кротюк

А.В. Літвінова