Справа № 484/3898/14-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 484/3898/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Мельничук О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Жука С.І.

- Семенюка Г.В.

при секретарі - Полянській А.М.

за участю представника апелянта ОСОБА_1 Рябченко С.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання незаконними дій посадових осіб щодо відмови в перерахунку поновленої пенсії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

23.09.2014 року позивач звернулась з позовом до суду, який уточнила та остаточно просила визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у здійсненні перерахунку позивачці розміру поновленої пенсії та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок позивачці пенсії в зв`язку з втратою годувальника, поновленої на підставі постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.01.2013 року по справі № 2-а/484/20/13 та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2013 року починаючи з 07.10.2009 року з урахуванням здійснених виплат в розмірі передбаченому нормами чинного закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами та доповненнями на момент нарахування та виплати пенсії з урахуванням матеріалів пенсійної справи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в 1994 році позивачці була призначена пенсія в зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". В 1998 році позивачка переїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку з чим виплату пенсії їй було припинено. В вересні 2012 року позивачка звернулась до відповідача з проханням поновити виплату призначеної їй пенсії, однак 29.10.2012 року отримала відмову. Не погодившись з діями відповідача позивачка звернулась з позовом до суду і постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.01.2013 року залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області було зобов`язано поновити виплату пенсії позивачці з моменту набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25 рп/2009. В листопаді 2013 року на підставі вищезазначених судових рішень відповідачем було поновлено виплату пенсії позивачу. Однак, поновлена пенсія була нарахована та виплачена позивачці в розмірі, який існував на момент припинення виплати пенсії в 1998 році.

В серпні 2014 року позивачка через представника звернулась до відповідача з заявою про здійснення перерахунку поновленої пенсії в розмірі, передбаченому чинним законодавством на момент її нарахування та виплати, однак в вересні 2014 року відповідачем було відмовлено в перерахунку поновленої пенсії з посиланням на відсутність законних підстав. Вважає, що дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області порушує ст.ст. 22, 64 Конституції України, ст.ст. 2,19 ч.4 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 7 ч.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.ст. 36, 37, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідно до яких розмір пенсії не може бути нижче розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена. Постанова Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року скасована. Прийнято по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Позовні вимоги за період з 7 жовтня 2009 року по 22 березня 2014 року - залишено без розгляду. Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити пенсію позивачці у відповідності з чинними на той час нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановленими для осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника з 23 березня 2014 року, з урахуванням вже здійснених виплат, але не менше розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (949 гривень). В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції відповідачем подано касаційну скаргу та за результатами її розгляду, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2015 року постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у частині задоволеного позову скасовано, а справу у цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Прийнявши справу до розгляду, розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи колегія суддів вбачає, що у 1998 році позивачка переїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв`язку з чим виплату пенсії їй було припинено.

У вересні 2012 року позивач звернулась до відповідача з проханням поновити виплату призначеної їй пенсії, однак 29.10.2012 отримала відмову. Не погодившись з діями відповідача позивач звернулась з відповідним позовом до суду. Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.01.2013 у справі № 2-а/484/20/13, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2013, визнано незаконними дії ГУПФ України в Миколаївській області щодо відмови поновити виплату пенсії позивачці з моменту набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.

У листопаді 2013 року відповідач у добровільному порядку поновив позивачу виплату пенсії у розмірі 199,44 грн., який існував на момент припинення виплати пенсії у 1998 році. Зазначені платежі перераховувались на рахунок позивача в Первомайському відділенні ВАТ «Ощадбанк України».

У серпні 2014 року позивачка через представника звернулась до відповідача з заявою про здійснення перерахунку поновленої пенсії в розмірі, передбаченому чинним законодавством на момент її нарахування та виплати, однак у вересні 2014 року відповідачем було відмовлено в перерахунку поновленої пенсії з посиланням на відсутність законних підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть та листа Первомайського об`єднаного міського військового комісаріату від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Подольськ Московської області, а позивач є матір`ю вказаного військовослужбовця, що загинув під час проходження служби.

Згідно зі змістом копій листів ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.11.2012 № СЗ-954 та від 12.02.2013 № 758/4 на обліку пенсіонерів Міністерства оборони України по Миколаївській області ОСОБА_2 не значився. Водночас, позивачці у 1994 році пенсія в разі втрати годувальника не призначалась.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 24.12.1990 та копії протоколу засідання комісії про призначення пенсії від 23.01.1991 остання просила призначити їй соціальну пенсію і саме соціальна пенсія була призначена позивачці.

Таким чином, колегія суддів наголошує на тому, що позивачка отримувала саме соціальну пенсію, а не пенсію у зв`язку зі втратою годувальника.

Ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачає, що пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби на членам їх сімей обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовців до призву на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Особам із числа військовослужбовців строкової служби, які до призову на строкову військову службу та після звільнення з військової служби не працювали і не перебували на військовій службі за контрактом, та членам їх сімей пенсії встановлюються у мінімальних розмірах, передбачених відповідно статтями 22 і 37 цього Закону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено те, що позивачці була призначена та виплачувалась до припинення соціальна пенсія, а не пенсія у разі втрати годувальника, а тому відповідач обґрунтовано відмовив позивачу в перерахунку та виплаті пенсії в зв`язку з втратою годувальника, саме на якій наполягали позивач та її представник, в зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної додаткової постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200,206 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання незаконними дій посадових осіб щодо відмови в перерахунку поновленої пенсії та зобов`язання вчинити певні дії,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 08 липня 2015 року.

Суддя-доповідач: Потапчук В.О.

Судді: Жук С.І.

Семенюк Г.В.