Справа № 804/10421/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2015 рокусправа № 804/10421/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, правонаступником якої є Нікопольська обєднана державна податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровські області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Нікопольська зернова компанія до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 04.02.2014 р. № НОМЕР_1 про визначення грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 7 685 478, 78 грн., в тому числі 5 123 652, 52 грн. за основним платежем, 2 561 826, 26 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 04.02.2014 р. № НОМЕР_2, яким зменшено розмір суми відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 361 793, 00 грн.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивач сформував свої витрати та податковий кредит у перевіряємому періоді на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам, своєчасно та в межах проведених господарських операцій. Крім того, позивачем було реалізовано олію соняшникову нерафіновану на експорт за звичайними цінами в розумінні статті 39 ПК України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, податковим органом подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що дії позивача не обумовлені змістом, що направлені на направлення отримання доходу, а направлені виключно на мінімізацію податкових зобовязань. Посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач здійснив операцію з експорту товару, яка не мала під собою мети отримання доходу.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Зазначає, що під час проведення експортних операцій у травні, липні, серпні, вересні 2013 року Товариство «НЗК» керувалося виключно діючим законодавство. Посилається на ст.. 195 ПКУ, згідно якої операції з вивезення товарів за межі митної території України оподатковуються за нульовою ставкою. Вказує, що під час здійснення митного оформлення товарів, яки були вивезенні позивачем за межі митної території України в митному режимі експорту у травні, липні, серпні, вересні 2013 року, митним органом не було встановлено порушень діючого законодавства.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним в запереченнях проти апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом проведено позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні реалізації товарів не власного виробництва за межі митної території України за періоди травень, липень, серпень, вересень 2013 р., за результатами якої складено акт № 71/151/31337984 від 15.01.2014 р. За висновками акту перевірки № 71/151/31337984 від 15.01.2014 р. відповідачем встановлено порушення ТОВ НЗК п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за перевіряємий період на 5 123 652, 52 грн., в т.ч., за березень 2013 р. 213 206, 77 грн., травень 2013 р. 199 159, 92 грн., червень 2013 р. 220 318, 91 грн., липень 2013 р. 650 520, 74 грн., серпень 2013 р. 294 968, 95 грн., вересень 2013 р. 712 071, 09 грн., жовтень 2013 р. 2 297 106, 38 грн., листопад 2013 р. 536 299, 76 грн. та завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 декларації) за березень 2013 р. на суму 361 793 грн. На підставі акта перевірки винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 04.02.2014 р. № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість у сумі 7 685 478, 78 грн., в тому числі 5 123 652, 52 грн. за основним платежем та 2 561 826, 26 за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- від 04.02.2014 р. № НОМЕР_2, яким позивачу зменшено розмір суми відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 361 793, 00 грн.17.02.2014 р. позивачем направлено до ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області скаргу № 62 на податкові повідомлення-рішення Нікопольської ОДПІ.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України, Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно матеріалів справи, між ТОВ НЗК (покупець) та ТОВ Сталь (продавець) 12.02.2013 р. укладено контракт № 168/2-1, за умовами якого продавець продає, а покупець приймає та оплачує олію соняшникову нерафіновану, українського походження, з насіння врожаю 2012 р. код УКТ ВЄД НОМЕР_3, наливом, на умовах цього контракту. Ціна та кількість товару зазначається у відповідних специфікаціях, що підписуються на кожну окрему партію товару, які є невідємною частиною вказаного контракту. Загальна вартість контракту складає суму всіх специфікацій, підписаних у період дії контракту. 26.03.2013 р. між Товариством НЗК (покупець) та Товариством Сталь (продавець) укладено договір № 177/2-1, за умовами якого продавець зобовязується поставляти, а покупець приймати та оплачувати олію соняшникову нерафіновану та рафіновану в порядку та умовах, передбачених цим договором. Асортимент, ціна та кількість товару узгоджуються сторонами в обємі кожної партії поставки специфікаціями на поставку товару, які є невідємною частиною договору. 30.08.2013 р. між ТОВ НЗК (покупець) та ТОВ Сталь (продавець) укладено договір № 42427, предметом якого є поставка олії соняшникову нерафінованої та рафінованої, строки, ціна та інші умови якої передбачені специфікаціями на поставку товару, які є невідємною частиною договору.

На виконання вказаних договорів ТОВ Сталь поставлено ТОВ НЗК олію соняшникову нерафіновану, що підтверджується договорами, специфікаціями, податковими накладними, видатковими накладними, платіжними дорученнями.

Згідно матеріалів справи, придбаний у Товариства Сталь товар (олія соняшникова нерафінована) реалізовано Товариством НЗК на експорт у періоді з 01.05.2013 р. по 30.09.2013 р. на виконання наступних угод:

- 12.02.2013 р. між ТОВ НЗК (продавець) та Фірмою HETTERINGTON GROUP LTD (покупець) укладено контракт № 35/216/4, за умовами якого продавець продає, а покупець приймає та оплачує олію соняшникову нерафіновану, українського походження, з насіння врожаю 2012 р. код УКТ ВЄД НОМЕР_3, наливом, на умовах цього контракту. Ціна та кількість товару зазначається у відповідних специфікаціях, що підписуються на кожну окрему партію товару, які є невідємною частиною вказаного контракту.

- 30.06.2013 р. між ТОВ НЗК (продавець) та BROOKBAR INVESTMENTS LIMITED (покупець) укладено контракт № 35/225/4, предметом якого є поставка олії соняшникової нерафінованої, українського походження, з насіння врожаю 2013 р. 2014 р. код УКТ ВЄД НОМЕР_3, наливом, на умовах цього контракту.

- 02.09.2013 р. між ТОВ НЗК (продавець) та BROOKBAR INVESTMENTS LIMITED (покупець) укладено контракт № 35/235/4, за умовами якого продавець продає, а покупець приймає та оплачує олію соняшникову нерафіновану, українського походження, з насіння врожаю 2012 р. 2013 р. код УКТ ВЄД НОМЕР_3, наливом, на умовах цього контракту. Ціна та кількість товару зазначається у відповідних специфікаціях, що підписуються на кожну окрему партію товару, які є невідємною частиною вказаного контракту.)

Фактичність виконання вказаних контрактів підтверджується специфікаціями, рахунками-фактури, вантажно-митними деклараціями тощо.

Під час здійснення митного оформлення товарів, які були вивезенні ТОВ НЗК за межі митної території України в митному режимі експорту на підставі зовнішньоекономічних контрактів № 35/216/4 від 12.02.2013 р., № 35/225/4 від 30.06.2013 р., № 35/235/4 від 02.09.2013 р. № 35/216/4 від 12.02.2013 р. митним органом не було встановлено порушень діючого законодавства, а тому ним були здійснені передбачені законодавством процедури для завершення митного контролю та митного оформлення експортних товарів за ВМД №504010000/2013/001095 від 20.05.2013 р., № 504010000/2013/001494 від 03.07.2013 р., №504010000/2013/001722 від 05.08.2013 р., №504010000/2013/001882 від 27.08.2013 р., №504010000/2013/002071 від 26.09.2013 р., №504010000/2013/002108 від 29.09.2013 р., №504010000/2013/002106 від 29.09.2013 р. та надано дозвіл на їх ввезення за межі митної території України, що підтверджується митними деклараціями, оформленими відповідно до вимог МК України.

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 ПК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначаються цим Кодексом, крім правил оподаткування товарів митом, які встановлюються Митним кодексом України та іншими законами з питань митної справи.

Згідно ст. 82 Митного кодексу України експорт (остаточне вивезення) - це митний режим, відповідно до якого українські товари випускаються для вільного обігу за межами митної території України без зобов'язань щодо їх зворотного ввезення.

Згідно статті 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податків з вивезення товарів у митному режимі експорту.

Відповідно до пп. 195.1.1 а п. 195.1 ст. 195 ПК України за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту.

Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.

Зі змісту цієї норми вбачається, що належно оформлена вантажна митна декларація є допустимим доказом вивезення (експортування) товару за межі митної території України, а відтак і єдиною підставою для застосування платником податку на додану вартість нульової ставки при визначенні податкових зобов'язань з цього податку за експортними поставками.

З точки зору податкового та бухгалтерського законодавства ПДВ не можна вважати ні доходом, ні витратами. Про це свідчать прямі норми пп. 136.1.2 ст.136 (про не включення ПДВ до складу доходів) та пп. 139.1.6 ст.139 ПКУ (про не включення ПДВ до складу витрат), а також відповідні норми стандартів бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно до п. п. 198. 2, 198. 3 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193. 1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються обов'язкові реквізити визначенні даною статтею. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів, послуг.

Пункт 198.6 ст. 198 ПК України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Будь-яких обмежень щодо віднесення до складу податкового кредиту вартості послуг по операціям, які не призвели до отримання прибутку, стаття 198 ПК України не містить.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, аналізуючи обставини справи та норми ст. 198 ПКУ (п. 198.2, п. 198.3, п. 198,6), ст. 200 ПКУ (п. 200.1) позивач мав право на відображення господарських операцій у податковому обліку. Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів/послуг сум податку на додану вартість є сам факт придбання таких товарів та послуг з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності / або подальшій реалізації.

Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач сформував свої витрати та податковий кредит у періоді, що перевірявся на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам, своєчасно та в межах проведених господарських операцій.

У відповідності до п.п.134 п. 134 ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.6 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат суми податку на прибуток, а також податків, установлених пунктом 153.3 статті 153 та статтею 160 цього Кодексу; податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього Кодексу.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, відповідачем безпідставно враховано у складі собівартості товару суми податку на додану вартість, сплаченого постачальнику, що призвело до неправомірного висновку про збитковість операції з продажу такого товару на експорт. Не може також, вважатись обґрунтованим посилання відповідача на те, що позивач намагався отримати прибуток не за рахунок своєї господарської діяльності, а розраховував отримати державні кошти шляхом повернення ПДВ з державного бюджету. Такий висновок податкового органу не ґрунтується ні на положеннях чинного законодавства (яким прямою нормою визначено базу оподаткування щодо операцій з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту за нульовою ставкою), ні на встановлених обставинах у справі щодо наявності факту декларування позивачем до бюджетного відшкодування податку на додану вартість, підтверджених належними та допустимими доказами.

Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість, зокрема, є операції платників податку з вивезення товарів за межі митної території України.

Операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту оподатковуються за нульовою ставкою. Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог МК України (пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПК України).

За змістом п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пп. 14.1.71. п. 14.1 ст. 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідач в акті перевірки зазначив лише про направлення Нікопольською ОДПІ на адресу Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків Держзовнішінформ листа № 12610/10/10/04-36-22-08 від 05.12.2013 р. про надання інформації щодо цін на сільгосппродукцію (олія соняшникова нерафінована для харчової промисловості) на внутрішньому та зовнішньому ринках, проте на момент реєстрації акту перевірки відповідь не надходила, до матеріалів справи також відповідь не надана.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем було реалізовано олію соняшникову нерафіновану на експорт за звичайними цінами в розумінні статті 39 ПК України.

В акті перевірки також зазначено, що діяльність з реалізації олії є невластивою для ТОВ НЗК, основним видом діяльності якого є складське господарство. При цьому слід зазначити, що діюче законодавство не встановлює здійснення суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності експортних операцій товарів (продукції) лише власного виробництва. Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач здійснював закупівлю олії соняшникової та реалізацію її на експорт починаючи з 2008 року (витяги з відповідних актів перевірки позивача, здійснених Нікопольською ОДПІ, містяться в матеріалах справи) та Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (код 46.33 за КВЕД-2010) є іншим видом діяльності ТОВ НЗК, яка вважається операційною діяльністю підприємства позивача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріалами справи підтверджено, що відповідачем безпідставно проведено порівняння вартості (придбання та експорту) різної кількості товару. В акті перевірки наведено перелік податкових накладних, виданих ТОВ Сталь в адресу ТОВ НЗК при придбанні олії соняшникової, яку було реалізовано на експорт. Але судом в ході розгляду справи встановлено, що придбану у ТОВ Сталь олію соняшникову в кількості 109 тонн (податкова накладна № 125 від 30.08.2013 р.) було реалізовано не на експорт, а на митній території України на підставі укладеного договору купівлі-продажу № 02/09 від 02.09.2013 р. з ТОВ Торговий дім ЩЕДРО. Таким чином, розрахунок фінансового результату операцій з торгівлі олією соняшниковою, наведений відповідачем в акті перевірки, є помилковим.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, правонаступником якої є Нікопольська обєднана державна податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровські області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Нікопольська зернова компанія до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень - рішень залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна