Справа № 2а-213/10/0870
Суддя: Каракуша Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2010-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2010 року Справа № 2а-213/10/0870

16 год. 55 хв.

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Каракуша С.М.

при секретарі Спєлкової М.В.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

прокурора Шульга О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Інвест Ресурсбуд» звернулось з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.12.2009 № /0, № /0, згідно з якими підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2009 р. у розмірі 30790 грн. 00 коп., за жовтень 2009 р. у розмірі 765989 грн. 00 коп. та донараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 63048 грн. 00 коп., у тому числі основний платіж 42032 грн. 00 коп., штрафні санкції 21016 грн. 00 коп. Спірні податкові повідомлення - рішення позивач вважає необґрунтованими та такими, що суперечать діючому законодавству, виходячи з наступного. У акті перевірки № 155/23-2/32875490 від 18.12.2009 зроблений висновок про те, що позивачем завищено суму податкового кредиту за січень 2009 р. у сумі 11738 грн.; травень 2009 р. у сумі 12355 грн.; червень 2009 р. у сумі 28115 грн.; липень 2009 р. у сумі 624 грн.; серпень 2009 р. у сумі 19990 грн.; вересень 2009 р. у сумі 765989 грн. Цей висновок відповідачем зроблений з посиланням на п. п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Відповідач вважає, що позивач повинен був вказані суми включити до складу податкового кредиту тих попередніх періодів, в яких податкові накладні були виписані, тобто у грудні 2008 р., лютому - серпні 2009 р., оскільки позивачем до органу ДПІ не надавались заяви про ненадання контрагентами позивача податкових накладних. Позивач зазначає, що п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлюється не обов'язок платника податку, а його право подати заяву до податкового органу на свого контрагента. Таким чином, ПП «Інвест Ресурсбуд» не допускав порушень п.п.7.2.6 п.7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.7.1, п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР із змінами та доповненнями, а тому просить визнати протиправними та скасувати у повному обсязі податкові повідомлення-рішення, прийняті Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Запоріжжя від 30.12.2009 за № /0 та № /0.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги з підстав, зазначених у позові, наполягає на його задоволенні та скасуванні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідачем подані заперечення, де зазначено що ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя проведено позапланову виїзну перевірку ПП «Інвест Ресурсбуд» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень, жовтень 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.01.2008 по 28.02.2009, з 01.04.2009 по 31.09.2009 ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя винесено податкове повідомлення - рішення № /0 від 30.12.2009, яким підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 796779 грн. 00 коп. та податкове повідомлення - рішення № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 63 048 грн. 00 коп. Зменшення відбулось внаслідок порушення підприємством п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4 та п.п. 7.7.2 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та полягає в неправомірному завищенні суми бюджетного відшкодування у вересні 2009 р. у розмірі 30790 грн. 00 коп. та жовтні 2009 р. у розмірі 765 989 грн. 00 коп. При перевірці правильності формування податкового кредиту було встановлено, що в декларації з податку на додану вартість за звітні періоди до податкового кредиту включені суми за виписаними податкових накладними у минулих податкових періодах. Зазначає, що платник податку, який не отримав податкову накладну, але оплатив товари (послуги) та отримав їх, має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. Таке звернення дає право отримувачу товарів (послуг) на включення сплачених постачальнику сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту. Законом не передбачено можливості для платника податків (у даному випадку позивачу) приймати самостійне рішення щодо відстрочення реалізації своїх прав на отримання податкового кредиту після настання дати виникнення права на податковий кредит. На підставі вищезазначеного, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні із доводами позивача не погоджуються та вважають вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з підстав, визначених у запереченнях.

Прокурор в судовому засіданні також вважав вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть у частоту справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 07.12.2009 № 3009641, виданого ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя, з 07.12.2009 по 15.12.2009 проведено позапланову виїзну перевірку ПП «Інвест Ресурсбуд» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень, жовтень 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.01.2008 по 28.02.2009, з 01.04.2009 по 31.09.2009, за результатами якої складено акт № 155/23-2/32875490 від 18.12.2009.

Як зазначено в акті перевірки, в ході проведення перевірки встановлено порушення підприємством п. п. 7.2.6, п. 7.2, п. п. 7.4.1 п. 7.4 та п. п. 7.7.2 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що полягає в неправомірному завищенні суми бюджетного відшкодування у вересні 2009 р. у розмірі 30790 грн. 00 грн. та жовтні 2009р. у розмірі 765 989 грн. 00 коп.

За результатами перевірки прийняті податкове повідомлення-рішення від 30.12.2009 № /0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 796779 грн. 00 коп. та податкове повідомлення-рішення від 30.12.2009 № /0 про сплату податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі основного платежу в сумі 42032 грн. 00 коп. та застосованої штрафної санкції в розмірі 21016 грн. 00 коп.

В акті перевірки зазначено, що підприємством порушено вимоги п. п. 7.2.6, п. 7.2, п. п. 7.4.1 п. 7.4 та п. п. 7.7.2 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: в деклараціях з податку на додану вартість за звітні періоди до податкового кредиту включені суми за виписаними податковими накладними у минулих податкових періодах.

Суд вважає висновки ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя, які викладені в акті перевірки, та на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, необґрунтованими з наступних підстав.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР із змінами та доповненнями визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, що визначена згідно з цим Законом.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР із змінами та доповненнями.

Відповідно до підпункту 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг, основних фондів) для подальшого використання у межах господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР із змінами та доповненнями датою виникнення права на податковий кредит є дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Суд вважає, що дана норма Закону має імперативний характер, тому у разі, якщо у платника податку списані грошові кошти у якості оплати товару (робіт, послуг) та/або йому відвантажено товари (послуги), однак даний факт не підтверджується податковою накладною, платник податку не має права на декларування податкового кредиту.

У звязку з чим суд приходить до висновку, що позивач, отримавши податкові накладні в серпні вересні 2009, про що свідчать надані позивачем та досліджені в судовому засіданні Реєстри отриманих та виданих податкових накладних за серпень та вересень 2009 року, вартість придбаного товару включив до складу валових витрат, а тому правомірно відніс до податкового кредиту зазначені суми податку на додану вартість.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, дана ситуація виникла у звязку з тим, що з початку 2009 року на підприємстві був відсутній головний бухгалтер, а тому контроль за своєчасним отриманням податкових накладних не здійснювався. При вступі на посаду в серпні 2009 року новим головним бухгалтером була проведена інвентаризація, в результаті якої і була виявлена відсутність первісних бухгалтерських документів.

З системного аналізу положень ст. 15 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181 -ІІІ та Закону України «Про податок на додану вартість» вбачається, що право платника податків на відображення податкового кредиту обмежується 1095 днями від дати вчинення господарської операції. Цей строк позивачем не порушений.

Судом встановлено, що будь-яких зауважень щодо господарської діяльності позивача відповідачем у акті перевірки не висувається, на стор.3 4 Акту зазначено, що під час перевірки було перевірено питання щодо опрацювання розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів ПП «Інвест -Ресурсбуд» за період січень-жовтень 2009 р. За результатами перевірки виявлені розбіжності не підтверджені, перевіркою не встановлено порушення порядку ведення податкового обліку. За результатами перевірки не встановлено взаємовідносини ПП «Інвест-Ресурсбуд» з платниками, установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, первинні та інші документи яких в судовому порядку визнано недійсними. За результатами перевірки не встановлено укладення ПП «Інвест-Ресурсбуд» нікчемних (недійсних) правочинів.

Будь-яких зауважень щодо оформлення податкових накладних та порушень вимог п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» акт перевірки також не містить.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивач, який не отримав податкову накладну, але сплатив товари (послуги) та отримав їх, має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту, але не скористався даним правом, а тому вважається, що ним прийнято рішення не формувати податковий кредит з використанням зазначених сум податку, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Підпунктом 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлюється не обов'язок платника податку, а його право подати заяву до податкового органу на свого контрагента. Але не використання свого права взагалі не можна тлумачити як порушення свого обов'язку, у зв'язку з чим суд вважає таким, що не відповідає нормам права висновок відповідача у акті перевірки про порушення позивачем п. п. 7.2.6 Закону України «Про податок на додану вартість».

В судовому засіданні представник відповідача посилалась на вимоги п.п. 7.7.11 п.7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», відповідно до якого особа, яка була зареєстрована як платник цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування, не має права на отримання бюджетного відшкодування, а враховуючи те, що позивач був зареєстрований як платник податку в серпні 2008 року, то дії позивача були спрямовані саме на отримання бюджетного відшкодування, а тому податкові накладні не були своєчасно включені до Реєстру отриманих податкових накладних та відображені у складі податкового кредиту.

Суд вважає, що ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя не довела наявність умислу в діях позивача щодо незаконного отримання бюджетного відшкодування, а тому недотримання позивачем порядку, встановленого абзацом другим підпункту 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», не може бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у звязку з придбанням товарів.

У звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно дійшов висновків щодо порушення ТОВ «Інвест Ресурсбуд» вимог п. п. 7.2.6, п. 7.2, п. п. 7.4.1 п. 7.4 та п. п. 7.7.2 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ВАТ «Інвест Ресурсбуд» ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню, а оскаржувані податкове повідомлення - рішення № /0 від 30.12.2009, яким підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 796779 грн. 00 коп. та податкове повідомлення - рішення № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 63 048 грн. 00 коп., підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.94 ч. 1 КАС України, понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати у розмірі 6 грн. 80 коп., підлягають присудженню з Державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 17, 94, 160, 163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Запоріжжя від 30.12.2009 № /0, яким Приватному підприємству «Інвест-Ресурсбуд» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2009 року у розмірі 30790 (тридцять тисяч сімсот девяносто) грн., за жовтень 2009 року у розмірі 765989 (сімсот шістдесят пять тисяч девятсот вісімдесят девять) грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Запоріжжя від 30.12.2009 № /0, яким Приватному підприємству «Інвест-Ресурсбуд» визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 63048 (шістдесят три тисячі сорок вісім) грн., у тому числі за основним платежем 42032 (сорок дві тисячі тридцять дві) грн., за штрафними санкціями 21016 (двадцять одна тисяча шістнадцять) грн.

Присудити на користь Приватного підприємства «Інвест-Ресурсбуд» з Державного бюджету України судові витрати в розмірі 6 (шість) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова , якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а у разі складання постанови в повному обсязі з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Якщо постанову проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М. Каракуша

Постанову виготовлено у повному обсязі 19 лютого 2010 року