Справа № 813/26/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Справа № 876/5680/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби (тепер Державна податкова інспекція у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ТзОВ Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн 02.01.2013 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ДПІ у Личаківському районі м. Львова Львівської області ДПС, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення від 20.12.2012 року №/19706, яким донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 52 550,00 грн., в тому числі 35 033,00 грн. основного платежу та 17 517,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій по взаємовідносинах з ТОВ «Сана прим» в червні-липні 2012 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м. Львова Львівської області ДПС від 20.12.2012 року №/19706.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ДПІ в Личаківському районі м. Львова Львівської області ДПС оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Як на доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено, що контрагент ТОВ «Салон «А.Б.Д», а саме ТОВ «Сана прим» відповідно до наявної інформації в ДПІ у Личаківському районі м. Львова Львівської області ДПС здійснював безтоварні операції та має ознаки сумнівності (фіктивності). В процесі перевірки встановлено, що за юридичною адресою підприємства відсутні первинні та бухгалтерські документи: договори, накладні, товарно - транспортні накладні, податкові накладні, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, банківські виписки та будь - які інші первинні бухгалтерські документи, регістри бухгалтерського обліку, що засвідчують здійснення господарської діяльності. Також не встановлено факт передачі товарів (послуг) ТОВ «Сана Прим» контрагентам-покупцям, у зв'язку з відсутністю (не наданням для перевірки) договорів про господарську діяльність, актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів. Операції ТзОВ «Сана Прим» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо- складських приміщень та іншого майна. Таким чином, взаємовідносини між ТзОВ "ОСОБА_2Б.Д" і ТОВ «Сана прим», не спричинили реального настання правових наслідків.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з мотивів, вказаних у апеляційній скарзі та додатково пояснив, що умовами договору генерального підряду від 09.07.12 року № 01/07-2012 передбачено можливість залучення ТзОВ «Салон «Архітектура.Будівництво.Дизайн» субпідрядних організацій для виконання робіт за погодженням із ПАТ «Концерн Галнафтогаз». Враховуючи те, що згідно листа-відповіді ПАТ «Концерн Галнафтогаз» від 22.09.14 року № 1020/15-01 не володів інформацією про виконання робіт субпідрядними організаціями, то слід констатувати, що такі роботи були виконані безпосередньо позивачем без участі інших осіб.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з зазначених в ній підстав.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності,пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби України проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн з питань взаєморозрахунків з ТОВ Сана прим, за період з 01.06.2012 року по 31.07.2012 року, про що складено акт від 06.12.2012 року № 399/22-10/32712236 (далі акт перевірки).

З акту перевірки також випливає, що підставою для таких висновків податкового органу є наявність акта від 27.09.2012 року № 3967/22-9/33927607 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сана Прим» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період 01.06.2012 року по 31.7.2012 року та встановлено порушення ТОВ «Сана Прим» ч. ч. 1.5 ст. 203, ч. ч. 1.2 ст. 215, ст.. 228 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах за період з 01.06.2012 року по 31.07.2012 року.

На підставі акту перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова Львівської області ДПС винесено податкове повідомлення-рішення від 20.12.2012 року № /19706, яким донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 52 550,00 грн., в тому числі 35 033 грн. основного платежу та 17 517,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Як підставу донарахування податку на додану вартість та штрафних санкцій, в оскаржуваному повідомленні - рішенні вказано порушення п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями).

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі договору від 03.05.2012 року № 536/05, ТОВ «Сана прим» в червні 2012 року виконувало будівельно-монтажні роботи за адресою: м. Львів, вул. Зелена, АЗС, а в липні 2012 року, згідно договору № 03/07-2012 від 03.07.2012 року, виконувало будівельно-монтажні роботи за адресою: Львівська область с. Гамаліївка.

В акті перевірки не заперечується те, що ТзОВ «Салон «А.Д.Б.» укладало з ТОВ «Сана прим» договори на проведення будівельно-монтажних робіт від 03.05.2012 року № 536/05 та № 03/07-2012 від 03.07.2012 року. За виконані роботи ТзОВ «Салон «А.Д.Б.» сплатило на користь ТОВ «Сана прим» відповідні кошти. Наведені вище операції повністю відображені в бухгалтерському та податковому обліку ТзОВ «Салон «А.Д.Б.».Також вказані договори є дійсними та ніким не оспорюються.

Відповідач не ставив під сумнів наявність та правильність складення первинних бухгалтерських документів (договори, рахунки, накладні, податкові накладні, акти виконаних робіт, довідки КБ-3 тощо) щодо контрагента ТОВ Сана прим.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність господарських операцій між позивачем та ТОВ Сана прим є безпідставним виходячи з досліджених судом документів, а тому усі операції між позивачем та ТОВ Сана прим реально відбувались.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абз.1 п.44.1 ст.44 ПК).

Згідно з п. п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійсненні операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї з подій, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи товари/послуги та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Згідно з п. 201.4. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Позивачем на підтвердження обгрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за перевірений період було надано відповідно до договору, рахунки, накладні, податкові накладні, акти виконаних робіт, довідки КБ-3 тощо, які свідчать про підставність виникнення цивільних прав та обов'язків, а також про фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Сана прим», та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх.

Відповідачем, належними та допустимими доказами не спростовано мету та реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Усі дослідженні судом податкові накладні, що містяться в матеріалах справи складені та оформленні належним чином у відповідності до ст.201 ПК України.

У відповідності до п. п. 7.2.4 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку, у порядку передбаченому ст. 9 цього Закону. Відповідно до п. п. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 цього ж Закону підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна.

ТзОВ Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн є зареєстрованим платником ПДВ, про що свідчать дані з свідоцтва про реєстрацію платників ПДВ.

У відповідності до законодавства України платник податків не може нести відповідальності за дії чи бездіяльність своїх контрагентів.

Не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу.

Також чинне податкове законодавство не містить обов'язку покупця здійснювати фактичну перевірку місцезнаходження контрагента, а також перевірку правильності внесення контрагентом даних первинних бухгалтерських документів до податкової звітності (в т.ч. в реєстр податкових накладних).

Відповідно до п. 117.1 ст. 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених ПК України, заяв або документів для взяття на облік у відповідному органі державної податкової служби, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу саме на винувату особу, а не її контрагента.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що порушення правил бухгалтерського обліку та норм податкового законодавства одним із контрагентів не тягне за собою відповідальність іншого контрагента.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Стосовно позиції податкового органу про нікчемність укладених правочинів з тих підстав, що такі не направлені на настання реальних наслідків (фіктивний правочин), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України наведено визначення правочину, згідно якої, правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Тобто, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Частиною 2 ст. 234 ЦК України передбачено, що фіктивний правочин визнається судом недійсним.

З акту перевірки слідує, що як при укладанні договорів, так і при їх виконанні учасниками правочинів допущені грубі порушення вимог законодавства України, зокрема, перевіркою встановлено відсутність необхідних умов для реального настання результатів господарських операцій, укладення такого без мети настання реальних наслідків (фіктивність правочину), порушення при цьому порядку ведення бухгалтерського обліку господарської діяльності, і як наслідок - незаконність формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ, тобто, наявними є порушення вимог податкового законодавства відповідачами при укладенні та виконанні правочинів.

Відповідно до презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину.

Проводячи системний аналіз вищенаведених актів цивільного законодавства варто врахувати, що підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, прямо встановлена законом, а не висновки акту податкової перевірки. Вказані в актах податкових органів порушення, допущені суб'єктами господарювання при укладенні та виконанні договорів, не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину.

Основним завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків.

Чинним законодавством не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати правочини недійсними чи нікчемними, відтак не брати під час перевірки такі правочини до уваги.

Посилання апелянта на відсутність погодження замовником «Галнафтогаз» позивачу на залучення до виконання робіт субпідрядників,в тому числі ТОВ «Сана прим» ( передбаченоп.2.3 договору генерального підряду № 01/07-2012 від 09.07.2012 року) укладеного між ПАТ «Концерн Галнафтогаз» та ТзОВ Салон Архітектура. Будівництво. Дизайн), не заслуговують на увагу, позаяк не виключать виконання робіт ТОВ «Сана прим» і не спростовують укладення та виконання договорів позивача з ТОВ «Сана прим» від 03.05.2012 року № 536/05, в червні 2012 року (будівельно-монтажні роботи за адресою: м. Львів, вул. Зелена, АЗС), а в липні 2012 року, згідно договору № 03/07-2012 від 03.07.2012 року с.Гамаліївка,АЗС.

Слід зазначити, що хоча відомості про субпідрядника відсутні, жодних претензій ПАТ «Галнафтогаз» до робіт немає, так як виконані належним чином у визначені договором терміни.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень. Оскільки судом не встановлено порушень позивачем податкового законодавства, то відсутні підстави застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року у справі №813/26/13-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_3

Ухвала у повному обсязі складена 07.07.2015 року.