Справа № 813/19/15
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року № 813/19/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лейко-Журомської М.В.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ЮКО» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «ЮКО» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №68/22-04/13800127 від 24 липня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при проведенні перевірки, податковий орган безпідставно не прийняв до уваги представлені документи первинного бухгалтерського і податкового обліку. Вказано, що надані ТзОВ Фірма «ЮКО» податковому органу документи, а саме договори, податкові накладні, акти виконаних робіт встановленої форми, договір оренди земельної ділянки, декларація про початок виконання будівельних робіт в цілому свідчать про виникнення цивільних прав та обовязків, а також про фактичне здійснення господарських операцій між ТзОВ Фірма «ЮКО» та ТзОВ «АВР-Буд» і ТзОВ «Комплекс Дах». Зазначено, що ні Податковим кодексом України, ні Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ні іншими нормами чинного законодавства не передбачено, що позивач зобовязаний мати інші бухгалтерські документи, та відповідно надавати такі податковому органу при перевірці, аніж ті що вимагаються чинним законодавством. Вказано, що на час здійснення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та мали усі необхідні дозвільні документи для здійснення господарської діяльності, мали штат найманих працівників, вели господарську діяльність та сплачували податки, подавали фінансову та іншу звітність. Зазначено, що позивачем виконано усі передбачені законом умови для формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, отриманих від контрагентів позивача, тому висновки контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства не відповідають дійсності.

Відповідно до статті 55 КАС України здійснено заміну відповідача на правонаступника Державну податкову інспекцію у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково пояснив, що листом відповідача № 7966/10/22-10 від 11.06.2014 року про надання пояснень та їх документального підтвердження проектно- кошторисна документація не вимагалась, та відповідач просив надати інформацію і документи у строк протягом десяти робочих днів з дня отримання даного листа, проте податковий орган розпочав проведення перевірки ТзОВ фірма «Юко» уже 19.06.2014 року, тобто не дочекавшись спливу строку для надання витребуваної документації. Про відсутність вимоги про надання проектно-кошторисної документації свідчить й та обставина, що відповідачем не представлено акт про відмову від отримання листа перевіряючих, а також відсутність застосування до позивача штрафу в порядку пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України. У звязку з наведеним та з мотивів, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив, подав письмові заперечення на позовну заяву. У запереченнях зазначив, що у звязку з ненаданням до перевірки ТзОВ Фірма «ЮКО» дозволу на виконання будівельних робіт, а також проектно-кошторисної документації відповідачем зменшено Товариству розмір відємного значення суми податку на додану вартість у сумі 249 419,00 грн. за квітень 2014 року.

Представник відповідача в судовому засіданні подані заперечення підтримав. Вважав позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі факти, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ЮКО» з питань правомірності, правильності та своєчасності нарахування податку на додану вартість за квітень 2014 року.

За результатами перевірки встановлено порушення Товариством пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (далі ПК України), про що відображено в акті перевірки № 245/22-04/13800127 від 02 липня 2014 року.

На підставі висновків акта перевірки , відповідачем 24 липня 2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 68/22-04/13800127, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у сумі 249 419,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржувалось в адміністративному порядку та за результатами розгляду залишене без змін.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Положеннями пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З матеріалів справи судом встановлено, що між ТзОВ Фірма «ЮКО» (орендар) та Львівською міською радою (орендодавець) укладено договір оренди землі від 01.02.2008 року, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Рильського, 10 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Даний договір укладено на 10 років (до 18.12.2017 року). Загальна площа земельної ділянки, яка передається в користування - 0,2250 га.

29.11.2011 року Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 24.11.2011 року.

Як пояснив представник позивача, відповідно до мети оренди земельної ділянки згідно з цим договором та у звязку з реєстрацією Декларації, Товариство приступило до будівництва багатоквартирного житлового будинку після 29.11.2011 року.

З метою здійснення будівництва Товариством укладено ряд договорів на виконання будівельних робіт, поставки будматеріалів, обладнання, тощо, в тому числі укладено договори із ТзОВ «АВР - Буд» і ТзОВ «Комплекс Дах».

Як встановлено з акту перевірки, основними постачальниками Товариства за перевірений період були ТзОВ «АВР - Буд» та ТзОВ «Комплекс Дах».

Так, 01 травня 2013 року між ТзОВ «Фірма ЮКО» (Замовник) та ТзОВ «АВР - Буд» (Підрядник) укладено договір 01-05/13 відповідно до умов якого замовник забезпечує розробку, затвердження та передачу підряднику проектної документації.

У ТзОВ «АВР-БУД» наявна ліцензія на ведення господарської діяльності у будівництві, повязаної із створенням обєктів архітектури.

До перевірки Товариством представлено акти виконаних робіт № 01/04/2014, № 02/04/2014, № 03/04/2014, № 04/04/2014 на влаштування кладочних робіт, влаштування системи природньої витяжки в приміщеннях житлового будинку, на тинькування цегляних стін, на влаштування з/б перемичок міжкімнатних з арматур.

На виконання вказаних робіт ТзОВ «АВР - Буд» виписано податкові накладні № 2 від 02.04.2014 року на суму 894 635,00 грн. (в тому числі ПДВ 149 105,83 грн.) та № 8 від 08.04.2014 року на суму 484 480,00 грн. (в тому числі ПДВ 80 746,67 грн.). В оплату за виконані роботи ТзОВ Фірма «ЮКО» в квітні 2014 року передано контрагенту векселі на загальну суму 1 379 115,00 грн.

У квітні 2014 року ТзОВ Фірма «ЮКО» придбано в ТзОВ «Комплекс Дах» матеріали (керамічні блоки) на загальну суму 149 807,16 грн. згідно з накладними № 23/04/14-5 від 23.04.2014 року, № 23/04/14-1 від 23.04.2014 року, №23/04/14-2 від 23.04.2014 року, №22/04/14-1 від 22.04.2014 року, № 28/04/14-2 від 28.04.2014 року. На придбані матеріали ТзОВ «Комплекс Дах» виписано податкові накладні № 26, № 27, № 28 від 23.04.2014 року, № 42 від 28.04.2014 року. В оплату за виконані роботи ТзОВ Фірма «ЮКО» в квітні 2014 року передано контрагенту вексель на загальну суму 60 199,00 грн.

Як вказав представник позивача будівельні роботи виконані ТзОВ «АВР - Буд» відповідно до умов укладеного договору, передані ТзОВ Фірма «ЮКО» по актах здачі-приймання виконаних робіт, та відповідно були прийняті ТзОВ Фірма« ЮКО», такі роботи в тому числі були виконані саме із продукції (товару) поставленої ТзОВ «Комплекс Дах».

В акті перевірки зазначено, що до перевірки Товариством не було надано дозвільні документи на будівництво обєкту та проектно-кошторисну документацію, що унеможливило підтвердження понесених витрат на будівництво даного обєкту.

Тому податковий орган дійшов висновку, що угода укладена між ТзОВ Фірма «ЮКО» та ТзОВ «АВР - Буд» є такою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, а саме направлена на ухилення від сплати податків, оскільки ТзОВ «АВР - Буд» в порушення пункту 198.3 статті 198 ПК України виписувало та видавало податкові накладні без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, а також проектно-кошторисної документації.

Враховуючи викладене, контролюючий орган дійшов висновку про порушення ТзОВ Фірма «ЮКО» пункту 198.1 та пункту 198.3 статті 198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит за квітень 2014 року в частині одержаних будівельних робіт на обєкті по вул. Рильського, 10 та вартості придбаних матеріалів, які в подальшому передані на будівництво обєкту на суму 249 419,00 грн.

Однак з такими висновками контролюючого органу суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з статтею 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 року усі об'єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Багатоквартирний житловий будинок котрий будується по вул. М. Рильського, 10 у місті Львові, відповідно до будівельних норм та державних стандартів віднесено до ІІІ категорії складності.

Загальні засади отримання права на виконання будівельних робіт визначенні статтями 34 та 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Виконання будівельних робіт на обєктах І-ІІІ категорії складності (крім індивідуальних житлових будинків площею до 300 кв. м. та господарських споруд) здійснюється після реєстрації органом державного архітектурно будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт.

Процедура подання декларації про початок виконання будівельних робіт та її форма визначені Порядком виконання будівельних робіт (далі - Порядок), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 року.

Згідно з цим Порядком будівельні роботи щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорії складності можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та реєстрації відповідною Інспекцією декларації про початок виконання будівельних робіт.

З акту перевірки вбачається, що Товариством надано до перевірки договір від 01.02.2008 року оренди землі за адресою: м. Львів, вул. Рильського, 10, для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку та Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 24.11.2011 року, зареєстровану Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області 29.11.2011 року.

Вказані обставини спростовують висновки перевіряючих про ненадання Товариством дозвільних документів на будівництво обєкту.

Що стосується питання неподання проектної документації суд зазначає наступне.

Загальні умови та порядок укладення та виконання договорів підряду на проведення робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель, споруд технічного переоснащення підприємств, а також окремих комплексів чи видів робіт, повязаних з будівництвом обєктів визначаються «Загальними умовами укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві», затвердженими Постановою КМУ від 01.08.2005 року № 668 згідно з положеннями Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до пункту 3 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві проектна документація це текстові та графічні матеріали, затверджені в установленому порядку, якими визначаються містобудівні, обємно планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, а також кошториси обєкта будівництва.

Дозвільна документація документи дозвільного характеру у сфері будівництва, необхідність отримання яких передбачена законом.

Відповідно до пунктів 46-48 зазначених умов проектна документація розробляється та затверджується відповідно до регіональних і місцевих правил забудови, державних будівельних норм та інших нормативних документів.

Забезпечення робіт (будівництва обєкта) проектною документацією, її погодження з уповноваженими державними органами та органами місцевого самоврядування, а також проведення в установленому порядку експертизи цієї документації здійснюється замовником. Договором підряду такі зобовязання повністю або частково можуть покладатись на підрядника.

При цьому, сторона, що забезпечує роботи (будівництво обєкта) проектною документацією, зобовязана протягом установленого договором підряду строку передати іншій стороні чотири примірники проектної документації, якщо інше не передбачене договором підряду. Додаткові примірники проектної документації передаються за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 896 Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані ним будівельні роботи згідно з проектною документацією, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та кошторису, що визначає їх ціну. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію.

Порядок укладення договору підряду на капітальне будівництво визначається загальними положеннями про укладення цивільно-правових договорів.

Як вказав представник позивача на замовника договору підряду на капітальне будівництво покладено обовязок у строки, визначені нормативно або за договором, надати генеральному підрядникові проектну та іншу документацію, передати йому майданчик для будівництва підприємства, забезпечити своєчасне відкриття і безперервність фінансування будівництва та оплату виконання будівельно-монтажних робіт. Замовник повинен відповідно до графіку, узгодженого із строками виконання будівельно-монтажних робіт і введення в дію завершених об'єктів, комплексно передати генеральному підрядникові устаткування, матеріали, вироби, обов'язок поставки яких покладено на замовника. Генеральний підрядник зобов'язаний збудувати передбачений договором об'єкт відповідно до проектної документації, забезпечити виконання будівельно-монтажних робіт відповідно до будівельних норм і правил, провести індивідуальне випробування змонтованого ним устаткування, взяти участь у комплексному випробуванні устаткування, здати робочій комісії закінчені об'єкти будівництва, підготовлені до випуску продукції і надання послуг, а також забезпечити разом із замовником і субпідрядними організаціями введення їх у дію у встановлені строки.

ТзОВ Фірма «ЮКО», як замовник будівництва, та відповідно до укладених із ТзОВ «АВР - Буд» договорів, зобовязувалась передати проектну документацію ТзОВ «АВР-Буд», та така документація знаходилась у представників останнього.

Відповідно до пункту 6.1 договору, укладеного із ТзОВ «АВР - Буд», замовник забезпечує розробку, затвердження та передачу підряднику проектної документації.

Згідно з пунктом 6.4. даного договору один примірник проектної документації, переданої підряднику зберігається на будівельному майданчику, і надається замовнику, на його прохання, для користування.

Представник позивача зазначив, що проектна документація, відповідно до умов договору, була надана підряднику, а один її примірник зберігався у підрядника на будівельному майданчику, та у разі витребування такої перевіряючими, могла бути надана лише після отримання її у представника підрядника на будівельному майданчику.

Також вказав, що згідно з листом відповідача № 7966/10/22-10 від 11.06.2014 року про надання пояснень та їх документального підтвердження, проектно-кошторисна документація не вимагалась, та згідно з даним листом, відповідач просив надати інформацію та документи у строк протягом десяти робочих днів з дня отримання даного листа, проте уже 19.06.2014 року розпочав проведення перевірки ТзОВ Фірма «ЮКО», тобто не дочекавшись спливу строку для надання витребуваної документації.

Вказуючи в акті перевірки на факт неподання Товариством проектно-кошторисної документації податковий орган суду не надав жодного документа щодо фіксації факту ненадання такої документації.

Пункт 109.1 статті 109 ПК України визначає податкове правопорушення як протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 121.1 статті 121 ПК України встановлено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Таким чином законодавством передбачено відповідальність платника за ненадання ним контролюючому органу відповідних документів саме при здійсненні податкового контролю, у випадках передбачених ПК України, проте як встановлено з пояснень сторін, штраф, передбачений пунктом 121.1 статті 121 ПК України до Товариства не застосовувався, що в свою чергу спростовує покликання відповідача на факт ненадання до перевірки документів.

Отже, факт порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44 ПК України матеріалами справи не підтверджений, відповідачем не доведений жодним доказом, тобто з боку позивача відсутнє порушення за яке передбачено накладення штрафу відповідно до пункту 121.1 статті 121 ПК України.

Судом встановлено, що при поданні заперечень на акт перевірки, позивачем було надано зведений кошторисний розрахунок орієнтовної вартості будівництва житлового будинку з метою підтвердження понесених витрат.

Згідно з листом Головного управління Міндоходів у Львівській області № 9844/22-04 від 21.07.2014 року відповідач вказав, що позивачем не було надано журнал обліку виконаних робіт (форма № КБ-6) та звіт про витрати основних матеріалів у будівництві в співставленні з виробничими нормами (форма М-29). Однак зазначені документи форми КБ-6 та М-29 не відносяться до проектно-кошторисної документації, та під час проведення перевірки не вимагались, що підтверджується актом перевірки.

Наказом Міністерства фінансів України №395 від 14.03.2013 року затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами.

Згідно з пунктом 1.4-17 цього Порядку акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до пункту 2.3.2.2 цього Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

- у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

В акті перевірки відповідачем зроблено висновок, що угода укладена між ТзОВ Фірма« ЮКО» та ТзОВ «АВР - Буд» є такою, яка завідомо суперечать інтересам держави та суспільства, та направлена на ухилення від сплати податків.

Аналізуючи акт перевірки неможливо встановити на підставі яких документів контролюючим органом було зроблено такі висновки.

Вказаний акт не містить посилань на конкретні документи, які були досліджені перевіряючими, та на обставини яким чином були встановлені вказані порушення.

Відповідно до частини 1 статті 208 Господарського кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, через що у кожній справі суд повинен встановлювати наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Однак для прийняття рішення про визнання угоди недійсною необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона) усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Таким чином для визнання зобов'язання таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, закон вимагає наявність наступних умов: 1) вина фізичних осіб, які підписували договір, що проявляється у формі умислу, який спрямований на приховування доходів від оподаткування; 2) такий умисел повинен виникнути до моменту укладення договору; 3) мета укладення такого договору - приховування доходів від оподаткування.

Відсутність хоча б однієї з них не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинялося з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Як встановлено обставинами справи, відповідачем не доведено, що на момент вчинення правочинів та їх виконання позивач та його контрагент мали намір на укладення правочинів що суперечать інтересам держави або суспільства.

З огляду на викладене судом встановлено, що констатація контролюючим органом фактів порушень позивачем законодавства ґрунтується лише на сумнівах та припущеннях перевіряючого, що є неприпустимим при складанні акту перевірки. Тому висновки відповідача, викладені в акті перевірки є необґрунтованими.

Як вбачається з акту перевірки позивача контролюючий орган не встановив жодних недоліків у заповненні наданих до перевірки первинних документах та вважав інформацію, яка міститься у них належною та достатньою.

Контролюючий орган не підтвердив своєї позиції про безтоварність господарських операцій, як і висновок про наявність протиправної мети при вчиненні правочинів належними доказами чи відповідними судовими рішеннями.

Отже висновки відповідача, викладені в акті перевірки, щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та його контрагентом не підтверджуються належними та допустимими доказами і спростовуються фактичними обставинами, встановленими судом під час розгляду справи.

Зазначене свідчить про необґрунтованість та упередженість висновків податкового органу щодо встановлених порушень.

Господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними. На час укладення договорів, виписки податкових накладних та проведення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

Відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочинів, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Враховуючи викладене вище та норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 року у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 року у справі № К/9991/66857/11.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд відповідно до статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обовязок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобовязання.

Відповідачем конкретних доказів, на підставі яких можна дійти висновку про порушення платником податків норм податкового законодавства, суду надано не було.

Згідно зі статтею 162 КАС України суд вправі постановою визнати протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення.

Сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ЮКО» 487,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № 68/22-04/13800127 від 24.07.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ЮКО» 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп. ) судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2015 року.

Суддя Лейко-Журомська М.В.