Справа № 804/7312/15
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2015 р. Справа № 804/7312/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лозицької І.О.
суддів Кучми К.С., Ляшка О.Б.
при секретарі судового засідання Василенко К.Е.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України ОСОБА_3, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії та бездіяльність начальника відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України;
- зобовязати начальника відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 надати, керуючись юридичними термінами, чітку, вмотивовану та по суті офіційну відповідь на всі запитання в запиті щодо отримання інформації від 18 лютого 2015 року громадянці України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18.02.2015 року було подано до Генерального прокурора України запит в рамках Закону України «Про доступ до публічної інформації» на отримання інформації про наявність кримінальних проваджень відносно позивача, зареєстрованих в ЄРДР та притягнення позивача в якості обвинуваченої або підозрюваної, потерпілої, за якою датою та яким правоохоронним органом внесено цю інформацію до ЄРДР, за якою статтею та прізвища, імя, та по-батькові потерпілих, підозрюваних або юридичних осіб, відповідно.
У наданій відповідачем відповіді на вказаний запит, було відмовлено з тих підстав, що дана інформація є інформацією з обмеженим доступом, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивач вважає, що відповідачем були допущені грубі порушення та перевищено службові повноваження, що є злочином у сфері службової діяльності та посягає на права позивача, отже, просить суд визнати протиправними дії та бездіяльність начальника відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України та зобовязати надати, керуючись юридичними термінами, чітку, вмотивовану та по суті офіційну відповідь на всі запитання в запиті щодо отримання публічної інформації від 18 лютого 2015 року громадянці України ОСОБА_1.
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що на вказаний запит позивача від 18.02.2015р. в рамках Закону України «Про доступ до публічної інформації», 26.02.2015 року позивачу надано відповідь, що надати запитувану інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» немає можливості. Зазначив, що згідно зі ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», його дія не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. У даному випадку, правовідносини врегульовано Кримінальним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР). Облік кримінальних правопорушень та прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження здійснюється в ЄРДР, на підставі внесених користувачами даних. Позивача було проінформовано, що КПК України передбачає повідомлення учасника кримінального провадження про його статус. Крім того, відомості (за сукупністю), які зберігаються на матеріальних носіях інформаційної бази даних ЄРДР, згідно Переліку відомостей, що становлять службову інформацію та можуть міститися в документах органів прокуратури України, і Переліку документів, у яких міститься службова інформація, затверджених наказом Генерального прокурора України від 30.12.2014р. № 158, становлять службову інформацію, яка відповідно до ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», є інформацією з обмеженим доступом. Запитувана інформація за своїм статусом не може визначатися як публічна, також, з огляду на приписи ч. 4 ст. 296 ЦК України, оскільки, ім'я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Ім'я потерпілого від правопорушення може бути обнародуване лише за його згодою. На підставі вищенаведеного, вважає свої дії правомірними, та такими що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законом України «Про доступ до публічної інформації», просить суд, у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на адресу Генеральної прокуратури України надіслано письмовий запит від 18.02.2015 року на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» на отримання інформації про наявність кримінальних проваджень відносно неї, зареєстрованих в ЄРДР.
Вказаним запитом позивач просить надати публічну інформацію, яка знаходиться в розпорядженні Генеральної прокуратури України та є держателем Єдиного реєстру досудових розслідувань про наявність:
- кримінальних проваджень, зареєстрованих як обвинуваченої або підозрюваної відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3 (за якою датою та якими правоохоронними органами внесено до ЄРДР, за якою статтею, прізвище, імя та по-батькові потерпілих або юридичної особи);
- кримінальних проваджень, зареєстрованих як потерпілої або заявником відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3 (за якою датою та якими правоохоронними органами внесено до ЄРДР, за якою статтею, прізвище, імя та по-батькові підозрюваних або юридичної особи).
На вказаний запит, начальником відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 було надано відповідь від 26.02.2015 року за №23-284вих.-15, згідно якої, інформацію про наявність кримінальних проваджень відносно ОСОБА_1, як обвинуваченої, підозрюваної, потерпілої в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати немає можливості. Вказано, що згідно Переліку відомостей, що становлять службову інформацію та можуть міститися в документах органів прокуратури України, і Переліку документів, у яких міститься службова інформація, затверджених наказом Генерального прокурора України від 30.12.2014 року №158, відомості, які зберігаються на матеріальних носіях інформаційної бази даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, становлять службову інформацію, яка відповідно до статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», є інформацією з обмеженим доступом. Також, зазначено, що Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає повідомлення учасника кримінального провадження про його статус.
Суд, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, виходить з наступного.
Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Слід зауважити, що за частиною 2 ст.2 наведеного Закону, цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також, на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
У відповідності до ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Згідно ст.22 вищенаведеного Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту, вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі, відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
В ч. 5 ст. 6 відповідного Закону України зазначено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.
Кримінальний процесуальний кодекс України (КПК України) містить вимоги щодо осіб, які наділені правом одержати інформацію про судове провадження чи досудове слідство у кримінальних справах, та порядок інформування учасників процесу про час і місце судового засідання.
Так, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Зокрема, у відповідності до ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобовязані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.
Крім того, статтею 222 КПК України встановлено, що відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
У необхідних випадках слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у звязку з участю в ньому, про їх обовязок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обовязково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:
1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;
2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;
3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобовязані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.
Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа, на прохання підозрюваного, зобовязані детально розяснити кожне із зазначених прав.
Статтею 277 КПК України визначено зміст письмового повідомлення про підозру.
Порядок вручення письмового повідомлення про підозру передбачений ст.278 КПК України, а саме, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Водночас, наказом Генеральної прокуратури України від 17 серпня 2012 року № 69 затверджено Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі Положення). Загальними положеннями визначено основні засади ведення цього Реєстру, а також, надання відомостей з нього.
Держатель Реєстру - Генеральна прокуратура України (далі - Держатель).
Відповідно до п.1.5 Положення держатель здійснює:
- розробку засобів організаційного, методологічного та програмно-технічного ведення Реєстру;
- виконання функцій адміністратора електронної бази даних (накопичення, їх зберігання, захист, контроль права доступу, тощо);
- організацію взаємодії з базами даних Міністерства внутрішніх справ України та Державної судової адміністрації України;
- розробку нормативних документів щодо створення, ведення та користування даними Реєстру.
Тобто, Генеральна прокуратура України здійснює контроль за виконанням заходів, пов'язаних із захистом інформації, що міститься у Реєстрі, затверджує порядок взаємодії з базами даних Міністерства внутрішніх справ України та Державної судової адміністрації України, виконує інші функції із забезпечення функціонування Реєстру.
Положенням передбачено, що користувачами Реєстру (далі - Реєстратор), є:
- слідчі - органів прокуратури, внутрішніх справ, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів державного бюро розслідувань (з моменту створення).
Користувачами Реєстру (далі - Користувач), є:
- керівники прокуратур та органів досудового розслідування, прокурори, слідчі та інші уповноважені особи органів внутрішніх справ, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та Державного бюро розслідувань, які виконують функції з інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів та ведення спеціальних обліків (оперативних, оперативно-облікових, дактилоскопічних, тощо) відповідно до чинного законодавства.
Пунктом 4 Розділу І наведеного Положення встановлено порядок надання відомостей з Реєстру.
Так, відомості з Реєстру надаються у вигляді витягу в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Витяг з Реєстру - це документ про внесення певних відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру або про відсутність таких у Реєстрі, отриманих за параметрами пошуку, визначеними в пункті 4.3 цього розділу.
Відповідно до Розділу 2 Положення, облік кримінальних правопорушень за заявами, повідомленнями, які надійшли прокурору або органу досудового розслідування, або виявленими з інших джерел обставинами, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, здійснюється за дорученням керівника прокуратури або органу досудового розслідування шляхом внесення до Реєстру відомостей, визначених ч. 5 ст. 214 КПК України.
Після внесення та перевірки цих даних керівником прокуратури або органу досудового розслідування у Реєстрі автоматично фіксується дата обліку інформації та присвоюється номер кримінального провадження.
До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення. Факт внесення цих відомостей відображається у Реєстрі та вони є доступними для перегляду прокурору відповідного рівня.
Розділом III Положення щодо доступу до відомостей, які внесені до Реєстру визначено, що право доступу до відомостей, які внесені до Реєстру, мають:
- Держатель - у повному обсязі з урахуванням повноважень, якими наділені прокурори та керівники підрозділів Генеральної прокуратури України;
- прокурори та керівники прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, спеціалізованих (на правах обласних), міських, міських з районним поділом, районних, міжрайонних та прирівняних до них прокуратур - у межах кримінальних правопорушень, щодо яких, слідчими прокуратури та слідчими піднаглядних їм органів провадиться досудове розслідування;
- слідчі та керівники органів досудового розслідування - органів прокуратури, внутрішніх справ, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів державного бюро розслідувань (з моменту створення) - у межах кримінальних правопорушень, щодо яких, цими органами провадиться досудове розслідування та здійснюється контроль за додержанням вимог кримінального процесуального законодавства;
- користувачі - у межах, наданих адміністратором прав доступу для отримання інформації про розпочаті досудові розслідування та прийняті під час досудового розслідування рішення, забезпечення ведення спеціальних обліків, проведення аналізу результатів діяльності правоохоронних органів.
Аналіз вищезазначених норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» та кримінального процесуального законодавства України свідчить про те, що запитувана позивачем інформація в рамках Закону України «Про доступ до публічної інформації», не є публічною, а є саме інформацією з обмеженим доступом та може бути отримана на запит, наданий в рамках кримінального процесуального законодавства України, а не в межах Закону України «Про доступ до публічної інформації».
За сукупності викладених обставин та норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що відповідачем вчасно, в повному обємі, правомірно та в рамках наданих повноважень було надано вичерпну відповідь на вказаний запит на отримання публічної інформації.
Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається та було підтверджено позивачем в ході судового розгляду справи про те, що відповідь на письмовий запит на отримання інформації від 18.02.2015 року відповідачем листом від 26.02.2015 року за №23-284вих.-15 було надано.
Отже, твердження ОСОБА_1 щодо наявної бездіяльності з боку начальника відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
При цьому, судом, також, враховуються положення пункту 3, 4 розділу «Висновки», викладені у Довідці Вищого адміністративного суду України від 01.03.2013р. «Про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», яку прийнято до уваги відповідно до постанови Пленуму ВАС України від 30 вересня 2013 року № 11.
Зокрема, на стадії відкриття провадження в такій справі, необхідно зясувати, яку інформацію не надано позивачу і, якщо ця інформація є публічною, то такий спір в будь-якому разі, належить до юрисдикції адміністративних судів незалежно від відповідача у спорі, навіть, якщо інформація не є публічною, але позивач субєктивно уявляє її такою. Тому суд, встановивши, що запитувана інформація не є публічною в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» або відповідач не є розпорядником такої інформації, повинен відмовити в позові. Судам під час розгляду справ необхідно насамперед визначати, чи запитувана інформація є публічною, з урахуванням законодавчого визначення поняття публічної інформації (стаття 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», метою цього Закону, є забезпечення прозорості та відкритості субєктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Згідно ч. 2 ст. 1 вищевказаного Закону, цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації субєктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також, на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом, в даному випадку, КПК України.
У звязку з чим, суд вважає, що відповідач є носієм публічної інформації згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації», але порушені питання в інформаційному запиті позивача повязані з порушенням відносно неї кримінальних справ, не є публічною інформацією відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 6 відповідного Закону, а стосуються лише прав та обовязків позивача з приводу порушених кримінальних справ відносно неї, які регулюються спеціальним законом - КПК України.
Відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 вмотивована судом тим, що у діях відповідача відсутнє порушення права заявника на одержання публічної інформації.
Позивачем, під час розгляду справи, деякі з перелічених копій рішень долучено до матеріалів справи.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до спеціального закону, КПК України відповідно до ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядається слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, у звязку з чим, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора можуть бути оскаржені в рамках кримінального законодавства, відповідно до вимог ст. 303 КПК України.
За встановлених обставин справи, колегія суддів доходить висновку, що начальником відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 вчасно, обґрунтовано, в межах повноважень та з урахуванням всіх обставин, що мають вплив на правильне вирішення порушеного питання, було вчинені дії з надання відповіді на письмовий запит позивача від 18.02.2015 року, в рамках Закону України «Про доступ до публічної інформації» та позивачем отримано відповідь від 26.02.2015 року.
З урахування вище викладеного та доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з тим, що судом не встановлено протиправності дії та бездіяльності відповідача, тому і підстави для задоволення позовних вимог про зобовязання начальника відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 надати чітку, вмотивовану та по суті офіційну відповідь на всі запитання в запиті щодо отримання публічної інформації від 18 лютого 2015 року громадянці України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3 - відсутні.
Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Вирішуючи питання щодо судового збору, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
У звязку з чим, понесені ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 180, 00 грн., не повертаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково.
З огляду на сукупність викладених обставин, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника відділу з питань доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

головуючий суддя суддя суддя Постанова не набрала законної сили 08.07.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_7