Справа № 820/3908/15
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 липня 2015 р. № 820/3908/15

Харківський окружний адміністративний суд в особі:

головуючого - судді Самойлової В.В.,

суддів - Панова М.М., Тітова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Ннаемека Батолом'ю до Державної міграційної служби України, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд про скасування рішення відповідача від 03.04.2015 р. № 279-15 та зобов"язати його переглянути останнє щодо відмови йому у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач обгрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, оскаржуване рішення відповідача прийняте всупереч вимог діючого законодавства України, а тому це є порушенням його законних прав, свобод та інтересів, що потребує судового захисту.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача та третьої особи також надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження та заперечення проти позову, в яких зазначив, що в даному випадку відповідач діяв згідно діючого законодавства України, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних осіб, на підставі наявних у ній доказів, відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАСУ.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 Ннаемека Батолом'ю - громадянин ОСОБА_2, 13.11.2014 р. звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

16 квітня 2015 року позивач отримав повідомлення від Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області №25 від 15.04.2015 р. про те, що відповідно до ст. 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" йому відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як особі стосовно якої встановлено, що умови передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього закону відсутні, на підставі рішення Державної міграційної служби країни від 03 квітня 2014 року № 279-15.

При вирішенні даного спору суд враховує наступні обставини та нормативні положення.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують і додаткового або тимчасового захисту", за результатами розгляду скарги громадянина ОСОБА_1 Ннаемека Батолом'ю на рішення органу міграційної служби про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту встановлено наступне.

Так, позивач народився на півдні ОСОБА_2 у місті Енугу, за словами якого, коли йому було 5 років, батьки переїхали в м. Джос. Батько мав бізнес - продуктовий магазин на вулиці Катако Муса Роуд, на якій мешкала родина заявника. З 1998 р. по 2009 рік заявник навчався у школі (1998-2003 рр. - школа Катако, 2004-2009 рр. - Комманд секондарі скулз).

28.01.2011 р. позивач виїхав з ОСОБА_2 на навчання в Україну.

З 01.02.2011 р. по 25.07.2011 р . він навчався у Полтавській національно-аграрній академії на підготовчому факультеті, після закінчення якого він перевівся до Вінницького національного технічного університету, але до навчання не став.

Як свідчать докази у справі, позивач стверджує, що його батьки загинули у січні 2012 року внаслідок протистояння між християнами та мусульманами у м. Джос, саме через це він лишився матеріальної підтримки та не зміг сплатити за навчання.

За словами позивача у січні 2012 року він поїхав у Донецьк, де грав у футбол у місцевому клубі Орлан та через погіршення ситуації в Донецьку у вересні 2014 року переїхав до Харкова, де 13.11.2014 р. звернувся за наданням захисту в Україні через побоювання повертатися до ОСОБА_2.

Так, позивач побоюється за своє життя, та вважає, що його можуть вбити у разі повернення до дому, через ситуацію, яка склалася в ОСОБА_2 через діяльність організації Боко Харам, члени якої вбивають, викрадають християн, здійснюють терористичні акти, в наслідок яких гинуть люди. В якості прикладу загрози християнам через міжрелігійне протистояння він повідомив про загибель своїх батьків у січні 2012 року, у м. Джос. Це місто знаходиться у північній частині ОСОБА_2. Заявник повідомив: "Ми христиане, которьіе живут в северной части Нигерии всегда подвергаются нападениям со сторони мусульман, потому что они не верят в Иисуса, и они хотят, чтобьі все христиане отказались от верьі в Иисуса и приняли ислам, если ти отказьіваешься зто сделать, то тебя убьют. Моя семья вказалась среди пострадавших".

Суд зазначає, що відповідно до Керівних положень УВКБ ООН "Про обов'язки та стандарти доказу в заявах біженців " від 16 грудня 1998 року, пункт 5 і 6: "Факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Обов'язок надання доказів на користь повідомлених фактів вважається «обов'язком доказування». У відповідності до загальних правових принципів доказового права, цей обов'язок покладається на особу, яка виказує твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких грунтується його заява. Обов 'язок доказу реалізовується заявником у формі надання правдивих фактів, що стосуються його заяви, щоб на підставі цих фактів могло бути прийняте відповідне рішення. Проте у зв'язку із особливостями ситуації біженців, посадова особа розділяє обов'язок підтверджувати чи оцінувати всі факти, які стосуються справи. Це досягається у найбільшій мірі тим, що посадова особа володіє об'єктивною інформацією щодо відповідної країни походження, щодо питань загальновідомого характеру, направляє заявника в процесі надання ним відповідної інформації та адекватно перевіряє допустимі факти, які можуть бути обгрунтовані".

Таким чином, на підставі всебічного аналізу матеріалів справи вбачаються наступ важливі елементи заяви (твердження заявників, які потребують детального аналізу для оцінки правдоподібності її тверджень:

- позивач надав оригінали національних паспортів тому його особа та громадянство не викликають сумнівів;

- власне ім'я позивача (Батолом'ю), довідка з церкви відповіді на запитання, які надавав позивач підтверджують той факт, що позивач є християнином.

Тобто, позивач вказував на загрозу для його життя через те, що він християнин; а християни, які проживають на півночі ОСОБА_2, зокрема й у місті Джос, стають жертвами переслідування з боку мусульман.

ІКП містить інформацію, що християни складають приблизно 40 % населення та переважну більшість населення на півдні країни. Вони переслідуються на півночі ОСОБА_2, де переважну більшість населення складають мусульмани. ІКП підтверджує нестабільну ситуацію з безпекою у м. Джос, через конфлікти між християнською та мусульманською громадою, та скоєння терористичних актів Боко-Харам.

Позивач навів достовірні відомості стосовно ситуації на півночі ОСОБА_2, але що стосується його тверджень, що він проживав у ОСОБА_2 у м. Джос, то вони є недоведеними.

Судом за доказами справи встановлено, що такий висновок відповідачем було зроблено на підставі того, що заявник не орієнтується у назвах районів, вулиць, готелів, навчальних закладів, органів влади, які розташовані у м. Джос. У якості приклада приведено інформацію, яку він повідомив що єдиний великий стадіон, на якому проходять футбольні матчі у м. Джос. Позивач стверджує що стадіон має назву national Stadium Jos, але на карті міста Джос, такий об'єкт не знайдений. Великий стадіон, на якому проходять футбольні матчі має назву Rwcmg Pam Stadium. Заявник також повідомив, що комплекс споруд школи, в якій він навчався у період з 2004 по 2009 роки Комманд секондарі Скулз представляє собою три окремо збудовані одноповерхові будівлі, що спростовується видом цієї школи, який міститься на супутниковій мапі, позивач також повідомив, що місто Джос є стлицею штату Кадуна, проте насправді місто Джос є столицею штату Плато.

Також, порівняння відповідей на запитання щодо поїздки з Джоса за отриманням паспорту також свідчить, що позивач не каже правду, так відрізняються обставини поїздки - шлях не проходить через міста та що автобус зупинявся у містах, але оскільки це було у нічний час, заявник не може назвати їх назву та терміни видачі національного паспорту - на наступний день та через тиждень.

Отже, все це дало підстави для відповідача дійти висновку, що позивач свідомо навів неправдиві факти з обґрунтування своєї заяви про надання захисту в Україні. Позивач ніколи не проживав у м. Джос, який є столицею штату Плато.

Окрім того, паспорт позивача №А00442066, який він отримував на батьківщині видавався в Фестак (Лагос) на півдні ОСОБА_2, де переважну більшість населення складають християни, та відносно них відсутні умови, для надання захисту в Україні.

В паспорті позивача містяться відмітки (всі штампи про реєстрацію мають однаковий номер 159/0 про навчання у ХДУХТ (Харківському державному університеті харчування та торгівлі до 10.02.2012 р. та Вінницькому національному технічному університеті до 05.08.2012 р. та до 01.02.2013 р.

Позивач повідомив, що вимушений залишити навчання через брак фінансування після загибелі батьків в січні 2012 року.

Тобто, як вбачається з доказів справи, позивач не наводить дійсних фактів, які б давали підстави вважати, що відносно нього є умови передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Таким чином, оскільки позивач відмовився повідомити інформацію відносно його справжнього місця проживання в ОСОБА_2, коли йому було запропоновано це зробити і під час проведення співбесіди, суд вважає, що відносно позивача правомірно встановлено відсутність умов, які передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", через що йому було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі абзацу четвертого частини першої ст. 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Суд зазначає, що згідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В даному випадку позивач не надав належних доказів на підтвердження незаконності оскаржуваного рішення і порушення його прав, свобод та інтересів, що потребує судового захисту в розумінні ст. 2 КАСУ, а від так, суд приходить висновку, що дане рішення відповідачем було прийнято у відповідності до чинного законодавства України.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

На підставі викладеного вище, суд приходить думки, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, дотримав вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому його оскаржуване рішення є правомірним, у зв"язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутністю.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 128, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 Ннаемека Батолом'ю до Державної міграційної служби України, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Самойлова В.В.

Судді Панов М.М.

ОСОБА_3