Справа № 808/8257/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/8257/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2015 року

справа № 808/8257/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

Бердянської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року у справі №808/8257/14

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Бердянські жниварки»

до

про

Бердянської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

визнання протиправними, недійсним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Бердянські жниварки» (далі по тексту – позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бердянської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі по тексту - відповідач) в якому просило:

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року провадження у адміністративній справі № 808/8257/14– відкрито.(а.с.1)

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначив, що відповідач діяв не в межах наданих йому повноважень Конституцією та Законами України.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року у справі №808/8257/14 адміністративний позов задоволено. (суддя – Нестеренко Л.О.) (а.с.110-114)

Постанова суду першої інстанції обґрунтована, зокрема, тим, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, з огляду на зазначене відповідачем не доведена правомірність оспорюваних податкових повідомлень – рішень.

Відповідач – Бердянська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міністерства доходів і зборів у Запорізькій області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року у справі №808/8257/14 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач, зокрема, зазначив, що порядок здійснення уповноваженими банками контролю за дотриманням резидентами встановлених законодавством строків розрахунків за експортними та імпортними операціями визначено Інструкцією Правління Національного банку України від 24.03.1999р. № 136 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 28.05.1999р. за № 338/3631. Даною інструкцією п. 3.3 визначено, що банк знімає з контролю операцію резидента в разі імпорту товару з увезенням його на територію України після: отримання інформації про цю операцію в реєстрі МД (типу ІМ-40 «Імпорту», ІМ-41 «Реімпорт», ІМ-72 «Магазин безмитної торгівлі», ІМ-75 «Відмова на користь держави», ІМ-76 «Знищення або руйнування»), якщо для митного оформлення продукції використовується МД; пред’явлення резидентом документа ( крім МД), який використовується для митного оформлення продукції, якщо для митного оформлення продукції не використовується МД; пред’явлення резидентом документа, який згідно з умовами договору засвідчує виконання нерезидентом робіт, надання послуг, передавання прав інтелектуальної власності ті інших немайнових прав, призначених для продажу ( оплатної операції), в інших випадках. Позивачем же до перевірки були надані ВМД типу ІМ-74, але цей документ свідчить лише про знаходження товару під митним контролем.

Позивач та Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутністю представників сторін.

У судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, посадовими особами відповідача проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «Бердянські жниварки» з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічного договору № 13-05-13 від 13.05.2013 року за період з 01.03.2014 по 15.10.2014 р., результати якої оформлено актом №118/08-22-22-08/31071312 від 22.10.2014 року.(а.с.10-13)

Висновками даного акту встановлено наступні порушення:

-ст.2 Закону України від 23.09.1994р. № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями, які внесені Постановою КМУ від 14.11.13 № 453, а саме несвоєчасне надходження товару по зовнішньоекономічному договору;

-п.9.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993р. № 15-93 зі змінами і доповненнями, а саме не виконання ПАТ «Бердянські жниварки» порядку декларування простроченої дебіторської заборгованості станом на 01.07.2014 року.

В процесі ознайомлення зі змістом Акту перевірки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що причин, з яких відповідач вважає надходження товару до позивача з порушенням законодавчо встановлених термінів розрахунків в іноземній валюті з затримкою саме на 68 днів Акт перевірки №118/08-22-22-08/31071312 від 22.10.2014 - не містить.

03 листопада 2014 року на підставі акту перевірки №118/08-22-22-08/31071312 від 22.10.2014 року відповідачем винесені наступні податкові повідомлення-рішення форми «У»:

З огляду на наявні матеріали справи та встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.321 Митного кодексу України, у разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Згідно п.1 ч.6 ст.321 Митного кодексу України перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем закінчується: у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Таким чином, ввезення в Україну товару, що підлягає митному оформленню службовими особами митниці, здійснюється після фактичного перетину ним митного кордону України, підставою для якого в режимі імпорту є наявність товаросупровідного документу, на якому проставляється відбиток штампу "під митним контролем" з відповідною датою та який підтверджує факт та дату перетину товаром митного кордону.

Крім того, перетин товаром митного кордону України, який засвідчується відбитком штампу "під митним контролем" з відповідною датою, не можна ототожнювати з пропуском товарів через митний кордон України, який здійснюється виключно після завершення митного оформлення і який підтверджується оформленою митною декларацією.

Як вбачається з матеріалів справи, Митний кордон України товар перетнув 02.06.2014 року, про що свідчить штамп митного органу «під митним контролем» та вантажно – митна декларація ІМ-74 (розміщення на митному складі). Отже, імпортна частина Договору фактично завершена 02.06.2014 року без порушення передбаченого ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок розрахунків в іноземній валюті» 90 денного терміну.

З правового аналізу вищезазначених норм митного законодавства та з урахуванням практики Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України, колегія суддів вважає, що моментом вчинення імпортної операції, зокрема моментом поставки товару за такою операцією, для застосування ст.ст.2, 4 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (у редакції, чинній на час виникненні спірних правовідносин) є момент фактичного перетину імпортованим товаром митного кордону України, а не момент оформлення митної декларації.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме несвоєчасне надходження товару по зовнішньоекономічному договору.

Пунктом 1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Як вбачається зі змісту п.2 ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України. Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Згідно пп.2.7 розділу 2 «Положення про валютний контроль», затвердженого 08.02.2000 постановою Правління Національного банку України №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2000 за №209/4430 невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність: - порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період; Неподання або несвоєчасне подання резидентами України декларації (за відсутності валютних цінностей та майна за межами України) не тягне за собою застосування фінансових санкцій.

Відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфер зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Виходячи із заявлених апеляційних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не доведено законність і обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 23 березня 2015 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бердянської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року у справі №808/8257/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу – з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено – 26 червня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна