Справа № 806/2244/15
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Житомир справа № 806/2244/15

категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Житомирській області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держземагентства у Житомирській області (далі - ГУ Держземагентства у Житомирській області) та просить визнати протиправними дії ГУ Держземагентства у Житомирській області і скасувати відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 на території Морозівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, викладену в листі від 20.04.2015 р. №19-6-0.21-6424/2-15 ; зобов'язати ГУ Держземагентства у Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність на території Морозівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області та прийняти рішення у відповідності до вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 червня 2014 року за ним було визнано право на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В подальшому він звернувся із заявою до Головного управління Держземагенства у Житомирській області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі йому у приватну власність. Проте, листом від 20.04.2015 р. №19-6-0.21-6424/2-15 позивачу було відмовлено в наданні такого дозволу у зв"язку з тим, що відповідно до ст.ст.3,5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" це не входить до компетенції Головного управління Держземагенства в Житомирській області. Вважає дії ГУ Держземагенства такими, що суперечать нормам чинного законодавства, тобто є протиправними.

Представник позивача прибув до суду, позов підтримав в повному обсязі, подав письмове клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача прибула до суду, подала письмове клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадженні. Проти заявлених вимог заперечувала з тих підстав, що у відповідності до п. 4 ст. 122 Земельного кодексу України щодо реалізації повноважень, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб, а надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) проводиться у відповідності до ст. 7 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". На підставі чого, надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) не належить до компетенції ГУ Держземагентства у Житомирській області, а відноситься до компетенції районних державних адміністрацій, у звязку із чим просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 серпня 2014 року у цивільній справі №275/344/13-ц визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в розмірі 4,97 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Морозівської сільської ради, Брусилівського району, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, яка померла 20.07.2007 року.(а.с.11-13)

З вказаного рішення суду вбачається, що ОСОБА_2 проживала на радіоактивно забрудненій території у с.Базар Народицького району, та до моменту переселення в с.Морозівка Брусилівського району була членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса, яке знаходиться на території, що зазнала радіоактивного забруднення, а тому мала право на земельну частку (пай).

У зв"язку з цим, позивач звернувся до Головного управління Держземагенства в Житомирській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки в розмірі середньої частки (паю) орієнтовною площею 4,97 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Морозівської сільської ради Брусилівського району .

Листом від 20.04.2015 року за №19-6-0.21-6424/2-15 ГУ Держземагентства у Житомирській області повідомило позивача про те, що згідно ст.5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що сільські, селищні, міські ради чи районні державні адміністрації в межах повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. А тому, передача земельних ділянок у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на рівні земельної частки (паю) не належить до повноважень Головного управління Держземагенства у Житомирській області (а.с. 9-10).

Суд не погоджується з такими висновками ГУ Держземагентства у Житомирській області з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

При цьому, земля в Україні, згідно з нормами ч.3 ст.78 ЗК України, може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до преамбули Закону України від 5 червня 2003 року №899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (далі - Закон України ) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

У ч. 1 ст. 3 Закону зазначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Статтею 13 Закону передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Частина 2 ст.5 Закону передбачає, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації-за межами населених пунктів.

Таким чином, оскільки земельні частки (паї) не відносяться ні до земель державної, ні до комунальної власності, повноваження щодо передачі цих земель у власність громадянам-власникам сертифікатів на земельну частку (пай), а також надання цих земель у користування залишаються у районних державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, у випадку визнання права на земельну частку (пай) за рішенням суду із земель державної (комунальної) власності, відповідні рішення має приймати територіальний орган центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Саме із земель запасу та резервного фонду, які відносяться до земель державної власності, передбачається передача земельних часток (паїв) для громадян, визначених ч.3 ст.35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абзацом першим ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Держземагенства у Житомирській області у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 є такою, що суперечить вищевказаним нормам чинного законодавства, тобто є протиправною.

Керуючись статтями 71, 86, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Житомирській області у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 на території Морозівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, викладену в листі вих. №19-6-0.21-6424/2-15 від 20 квітня 2015 року.

Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність на території Морозівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області та прийняти рішення у відповідності до вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос