Справа № 744/435/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Гнип О.І. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Справа: № 744/435/15-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області на постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області ( далі - відповідач ) про:

- визнання протиправним рішення відповідача від 28.04.2015 р. № 971/05 про відмову позивачу в перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, призначеної 01.02.2012 р., з урахуванням виплат, з яких було сплачено страхові внески, у тому числі, матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, з урахуванням сум, вказаних у довідці від 27.04.2015 р. № 55 про складові заробітної плати, з 01.02.2012р.

Постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судова колегія встановила і таке вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 перебуває на обліку УПФУ в Семенівському районі Чернігівської області та отримує пенсію державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу», з 01.02.2012 р. у розмірі 80 % від заробітної плати.

27.04.2015 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії з урахуванням виплат, включених у довідку про складові заробітної плати від 27.04.2015 р. № 55, зокрема, з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення і на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати.

28.04.2015 р. УПФУ в Семенівському районі Чернігівської області своїм листом № 971/05 повідомило позивача про відмову в задоволенні її вимог.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався Конституцією України, положеннями Законів України «Про державну службу», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення» та виходив з того, що у даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак, вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови допустився помилки, задовольнивши позовні вимоги з 01.02.2012 р., з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон № 3723-XII ), «Про оплату праці» ( далі - Закон № 108/95-ВР ), «Про пенсійне забезпечення» ( далі - Закон № 1788-XII ), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( далі - Закон № 1058-IV ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII у редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, закріплено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 статті 1 Закону № 108/95-ВР передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону № 3723-XII, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок

Згідно з ч. 1 ст. 66 Закону № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У ст. 41 Закону № 1058-IV визначено, що до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що отримувані державним службовцем суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток ( дохід ) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом України в рішенні від 16 вересня 2014 року у справі № 21-314а14, яке у відповідності з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначені норми права.

Таким чином, оскільки єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування був нарахований на всі виплати, отримані позивачем за місцем роботи, у тому числі й матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань і суми індексації, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою / а.с. 11-14 /, то в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для врахування відповідачем сум зазначених виплат при обчисленні пенсії ОСОБА_2

При цьому, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, діючи всупереч приписам ч. 2 ст. 71 КАС України, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження, не надав суду жодних доказів, не навів будь-яких доводів, які б спростовували наведену аргументацію, та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Тож, перевіряючи оскаржувану постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для обчислення пенсії позивача з урахуванням виплат, визначених в довідці від 27.04.2015 р. № 55, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, і зобов'язання відповідача здійснити такий перерахунок.

Разом з тим, колегія суддів встановила порушення судом першої інстанції положень ст. 99 КАС України, що призвело до неправильного визначення періоду, за який позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Так, судова колегія встановила, що ОСОБА_2 звернулась до суду з даним адміністративним позовом 14.05.2015 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Семенівського районного суду Чернігівської області.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови задовольнив позовні вимоги з 01.02.2012 р.

При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України закріплено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, регламентований адміністративним процесуальним законодавством шестимісячний строк звернення з адміністративним позовом до суду може бути поновлений судом виключно за наявності поважних причин його пропуску. За відсутності таких причин суд повинен залишити позовну заяву без розгляду.

Виходячи з викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що позовні вимоги за період з 01.02.2012 р. по 14.11.2014 р. включно були заявлені позивачем поза межами строку звернення до адміністративного суду.

При цьому, при зверненні до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом ОСОБА_2 не заявляла клопотання про поновлення пропущеного нею строку звернення до суду.

Судова колегія зазначає, що такі обставини помилково не були враховані судом першої інстанції, що свідчить про порушення ним вищенаведених норм процесуального права.

З огляду на це, діючи у відповідності з ч. 1 ст. 195 КАС України, та з урахуванням приписів п. 9 ч. 1 ст. 155 та ч. 1 ст. 203 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову суду в частині задоволення позовних вимог за період з 01.02.2012 р. по 14.11.2014 р. включно, а позовні вимоги ОСОБА_2 за цей період часу залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, установлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області підлягає задоволенню частково, постанова Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2015 року в частині задоволення позовних вимог за період з 01.02.2012 р. по 14.11.2014 р. включно - скасуванню, а адміністративний позов в цій частині позовних вимог - залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області - задовольнити частково.

Постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2015 року в частині задоволення позовних вимог за період з 01.02.2012 р. по 14.11.2014 р. включно - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 01.02.2012 р. по 14.11.2014 р. включно - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала в частині скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовних вимог без розгляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Ухвала в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.