Справа № 2а-4599/10/1770
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року м. Київ К/800/12373/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10.11.2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 року

у справі № 2а-4599/10/1770

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Індекс»

до Державної податкової інспекції у м. Рівне

про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Індекс» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівне про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.11.2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 14.04.2010 року №/0, від 12.05.2010 року №/1, від 15.07.2010 року №/2, від 29.09.2010 року №/3 в частині визначення податкового зобов'язання по сплаті податку на прибуток в сумі 150 872, 42 грн. та нарахованих штрафних санкцій в сумі 60 294, 97 грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення попередніми судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами планової виїзної перевірки ТОВ «Індекс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року відповідачем складено акт від 02.04.2010 року № 409/23-100/31765741, яким встановлено, зокрема, порушення пп. 4.1.5 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 161 388, 42 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.04.2010 року № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток в розмірі 161 388, 42 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 62 786, 87грн.

За результатами адміністративного оскарження податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.05.2010 року № /1, від 15.07.2010 року № /2 та від 29.09.2010 року № /3 з аналогічною сумою грошового зобов'язання.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку щодо відсутності порушень позивачем вимог податкового законодавства та протиправності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи таке.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що платником податків до складу валових витрат віднесено сплату податку за землю в сумі 4 330, 00 грн. за земельну ділянку, яка розташована під нежитловим приміщенням площею 422,3 кв. метрів за адресою м. Харків, вул. Косіора,122, яке орендується позивачем на підставі договору оренди нежитлового приміщення, укладеного з територіальною громадою м. Харкова, з метою використання під міський центр гемодіалізу.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів податкового органу щодо відсутності у позивача витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, оскільки платіжними документами про сплату комунальних послуг, підтверджується підготовка введення в експлуатацію міського центру гемодіалізу, яке відкладалося не з вини позивача, а через відсутність у місцевому бюджеті відповідних коштів.

Крім того, встановлено, що станом на 01.01.2009 року за ТОВ «Індекс» рахується кредиторська заборгованість в сумі 719 000, 00 грн., яка виникла по господарських операціях з ТОВ «Компанія Неман Трейдинг» в результаті надання послуг останнім згідно агентського договору з пошуку покупців для комплектів щитків на голень та лікоть.

Відповідно до пп. 4.1.6 п. 4.6 ст. 4 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий дохід включає доходи у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді.

За змістом п. 1.22.1 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до безповоротної фінансової допомоги належать суми заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), або дата оприбуткування платником податку товарів (п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Індекс» на підставі відповідного агентського договору отримувало послуги, тому на підставі п. 11.2 ст. 11 та п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» їх вартість була віднесена до складу валових витрат у податковому періоді, на який припадала перша подія (отримання послуги).

Товариство списало кредиторську заборгованість, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності, і включило її до складу валового доходу підприємства у звітному періоді, у якому відбулося списання.

Доводи податкового органу з приводу порушення платником податків Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у відповідній частині полягають у тому, що ТОВ «Індекс» повинно було під час списання кредиторської заборгованості перед ТОВ «Компанія Неман Трейдинг» одночасно зменшити валові витрати.

Суди першої та апеляційної інстанцій, з чим погоджується колегія суддів касаційної інстанції, дійшли до вірного висновку про те, що діючим Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» не передбачена норма, яка б зобов'язувала платника податку зменшувати або коригувати валові витрати на суми товарів, віднесених ним до валових витрат по першій з подій (оприбуткування товару), у разі неоплати товарів у межах строку позовної давності та віднесення такої кредиторської заборгованості до валового доходу відповідно до вимог п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону.

Зазначене також відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.10.2011 року у справі 21-201а11, відповідно до якої у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, позивач повинен включити до валових доходів суми кредиторської заборгованості, щодо якої закінчився строк позовної давності. Що стосується обов'язку позивача зменшити валові витрати, чинне законодавство України не містить застережень щодо обов'язку платника податку здійснювати будь-яке коригування у бік зменшення валових витрат.

Таким чином, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем необґрунтовано, оскільки останнім під час судового розгляду не доведено фактів допущення порушень вимог податкового законодавства позивачем.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10.11.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 року у справі № 2а-4599/10/1770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук