Справа № 804/5939/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 р. Справа № 804/5939/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання нечинним податкового-повідомлення рішення, -
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2012 року скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2010 року, позов задоволено.
Вищим адміністративним судом України ухвалою від 08 квітня 2015 року касаційну скаргу Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Дніпропетровській області задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня травня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2012 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача до суду не прибув, надав письмові заперечення від 21.05.2015 року, зазначив, що спір виник внаслідок фактичного порушення позивачем норм чинного законодавства, оскільки, маючи всі первинні документи, позивач не надав їх на запит органу державної податкової служби; враховуючи факт ненадання позивачем первинних документів на обовязковий письмовий запит Північної МДПІ, в органу ДПС була відсутня можливість скласти акт камеральної перевірки, про що зазначено в доповідній записці від 18.05.09 року, та відповідно до п.3 ч.6 ст.11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» начальником Північної МДПІ у м. Кривому Розі було прийнято рішення про проведення позапланової перевірки, яке оформлено наказом від 22.05.2009р. №395; звязку з відмовою від надання первинних документів та відмовою від допуску до проведення позапланової перевірки було встановлення відсутність підтвердження сум бюджетного відшкодування, заявленого в податковій декларації, складено акт перевірки та прийнято відповідне рішення.
У судовому засіданні 30 червня 2015 року у звязку із неявкою до суду представника відповідача, судом ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
За даними розрахунку суми бюджетного відшкодування залишок відємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (рядок 24 декларації звітного податкового періоду) складає 292265 грн.
Судом встановлено, що 22.04.09 відповідачем на адресу позивача був направлений лист № 8763/10/172-111, отриманий позивачем 06.05.09р., про запрошення позивача зявитися 08.05.09р. до Північної МДПІ у м. Кривому Розі для проведення документальної невиїзної перевірки декларації з податку на додану вартість із заявленим до відшкодування з бюджету податку на додану вартість за березень 2009 року.
Для проведення перевірки позивачу запропоновано надати завірені копії первинних документів, що підтверджують факти оплати товарів (послуг) постачальникам, копії реєстрів отриманих і виданих податкових накладних за попередній податковий період, у якому фактично сплачено суму податку на додану вартість у вартості придбаних товарів (послуг), та податковий період, у якому заявлено бюджетне відшкодування ПДВ, та інші документи, що підтверджують правомірність заявленої до відшкодування суми податку.
У звязку з тим, що 08.05.2009 позивач до податкового органу не зявився, станом на 18.05.2009 року витребуваних документів не подав, податковим органом зроблений висновок про наявність підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування зроблено з порушенням (доповідна записка начальника відділу адміністрування податків з фізичних осіб від 18.05.2009р.).
22.05.2009 року начальником Північної МДПІ у м. Кривому Розі був виданий наказ №395 про проведення позапланової виїзної перевірки (документальної) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 25.05.2009р. по 29.05.2009р.
Посадовим особам Північної МДПІ у м. Кривому Розі видано направлення №0389/17.3 від 22.05.2009р.
25.05.2009 року посадовими особам Північної МДПІ у м. Кривому Розі складено акт про відсутність субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за місцем здійснення ним підприємницької діяльності для вручення йому копії наказу та направлення про проведення позапланової виїзної перевірку (документальної).
Також, 25.05.2009 року посадовими особами податкового органу складений акт № 20 відмови в допуску до проведення позапланової виїзної перевірки (документальної), відповідно до якого фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за місцем здійснення підприємницької діяльності (м. Нікополь, шосе, 207) відмовив 25.05.2009р. у проведенні позапланової виїзної перевірки (документальної).
Виходячи з наведених обставин, відповідач дійшов висновку, що платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування за вказаний період, як такого, що не підтверджено перевіркою податкового органу.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступного.
Відповідно до пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з пунктом 1.7 статті 1, підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом; податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має відємне значення, то, бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що платник податків має право на бюджетне відшкодування стосовно тієї суми податку на додану вартість, яка фактично сплачується у будь-якому попередньому податковому періоді.
Так, суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012 року, зазначив про необхідність здійснення аналізу платіжних доручень, податкових накладних наявних в матеріалах справи тощо.
Отже, за приписами до вимог пп. 7.7.3. п. 7.3. ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість», платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.
З урахуванням наведеної вище норми права, ФОП ОСОБА_1 21.04.2009 року до Північної міжрайонної ДПІ у м. Кривому Розі було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2009 року.
Як свідчить розрахунок суми бюджетного відшкодування, залишок відємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (р. 24 декларації) складає 292265, 00 грн.
Суд зазначає, що за приписами пп. 7.2.1. п. 7.2. ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість», платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:
а) порядковий номер податкової накладної;
б) дату виписування податкової накладної;
в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;
г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;
е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;
ж) ціну поставки без врахування податку;
з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;
и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.
Таким чином, правомірність визначення суми бюджетного відшкодування підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами.
Що стосується безпідставності відмови позивачу у наданні суми бюджетного відшкодування, то суд вважає за необхідне зазначити, що податковим органом розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено в порушення норм, встановлених п.п. 7.7.5. п. 7.7. ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість» та п. 7 Наказу ДПА № 166 від 30.05.1997 року «Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання», зокрема не була проведена невиїзна (камеральна) перевірка, порушено порядок оформлення результатів оформлення документальних перевірок щод дотримання податкового та валютного законодавства субєктами підприємницьої діяльності - фізичними особами», затвердженого наказом ДПА України від 11.06.2004 року № 326, Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року №509.
Відповіно до п.п. 7.7.5 пункту 7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну). За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування йуло зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.
Відповідно до п.п. 4.2.2. п. 4.2. ст. 4 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, без проведення будь-яких інших видів перевірок платника податків.
Згідно п. 7.2. Наказу № 166 зареєстровані в податковій інспекції декларації підлягають документальній невиїзній (камеральній) перевірці. За результатами перевірки робиться відповідний запис у розділі IV податкової декларації та складається Акт про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з ПДВ.
У відповідності до додатку № 2 до форми Акту про результати документальної невиїзної(камеральної) перевірки податкової декларації з ПДВ його зокрема підписують посадова особа податкового органу та платник податку - фізична особа.
Крім того, слід зазначити, що документальну невиїзну (камеральну) перевірку даних, заявлених у податковій звітності з ПДВ, податковий орган проводить протягом 30 днів наступним за днем отримання податкової декларації.
За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавств, податковий орган має право протягом такого самого строку провести позапланову виїзну (документальну) перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.
Представником позивача зазначено про відсутність підтвердження того, що податковим органом, протягом 30 днів наступним за днем отримання податкової декларації, було проведено камеральну перевірку. Даного підтвердження не містять і матеріали справи. Матеріали справи також не містить і підтвердження про перевірку податкової декларації з ПДВ та відповідно складання Акту про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з ПДВ.
Таким чином, суд вважає, що без попередньо проведеної камеральної перевірки, у податкового органу не було правових підстав вимагати будь - яких документів, та вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства.
Більш того, в ході перевірки не було встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства щодо формування податкового кредиту та порядку визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України.
Відповідно до пп. 1.5.-1.7. Порядку її заповнення і подання, зокрема не була проведена невиїзна (камеральна) перевірка, порушено порядок оформлення результатів оформлення документальних перевірок щод дотримання податкового та валютного законодавства субєктами підприємницьої діяльності - фізичними особами» затвердженого наказом ДПА України від 11.06.2004 року № 326, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень, зокрема, норм податкового та валютного законодавства, а також невиконання платником податків законних вимог посадової особи податкових органів, яка проводила перевірку.
За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності субєкта підприємницької діяльності, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового та валютного законодавства.
Факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, обєктивно та в повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів.
Статтею 11-2 ЗУ «Про державну податкову службу в Україні» встановлені виключні умови при дотриманні яких може бути проведена позапланова виїзна перевірка, це надання платнику податків під розписку:
- направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;
- копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення.
Докази, які наявні в матеріалах справи підтверджують, що наказ керівника податкового органу про проведення перевірки позивачу не надано, направлення посадових осіб на перевірку не вручено, повідомлення про проведення перевірки позивачу не направлялось.
В порушення вимог пп. 7.7.7. п. 7.7 ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість» податковий орган в акті перевірки не наводить жодного порушення Закону про ПДВ та не визначає конкретних даних та первиних документів бухгалтерського та податкового обліку, на підставі яких податковим органом зроблено висновок про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства України, яке регулює відносини з нарахування та сплати податку з ПДВ та відповідно, податковим органом не встановлено фактів, за якими ФОП ОСОБА_1, як платник податку, не має права на отримання бюджетного відшкодування.
Отже, акт перевірки було складено без фактичного її проведення, що є грубим порушенням вказаної вище норми права.
Суд також звертає увагу і на порушення терміну проведення перевірки.
Так, відповідно до ст. 11-1 ЗУ «Про державну податкову службу в Україні», тривалість позапланової виїзної перевірки не повинна перевищувати 10 робочих днів, а щодо суб'єктів малого підприємництва - 5 робочих днів.
Як вбачається з Наказу «Про проведення позапланової виїзної перевірки» від 22.05.2009 року за № 395 термін проведення перевірки визначено з 25.05.2009 року по 29.05.2009 року. При цьому сам Акт перевірки складено та підписано податковим органом 19.06.2009 року, тобто після закінчення терміну, встановленого наказом для проведення перевірки
Пунктом. 1.3. Наказу ДПА України № 326 від 11.06.2004 року визначено, що термін проведення перевірки - це проміжок часу між датою початку і датою закінчення документальної перевірки. Датою закінчення перевірки є дата підписання акта перевірки. Термін проведення перевірки зазначається у письмовому повідомленні про проведення перевірки.
Частиною 2 статті 252 Цивільного кодексу України передбачено, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Статтею 7 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що в останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, останній день перевірки є 25.05.2009 року. Податкові інспектори всупереч встановленим нормам права, складали та підписували акт перевірки майже через три тижні після закінчення перевірки та відповідно не маючи на те повноважень.
Що стосується незаконного складання акту про відмову від допуску до позапланової виїзної перевірки то, відповідач встановивши, що позивач знаходиться у відрядженні в день проведення перевірки, що підтверджується матеріалами справи, склав акт від 25.05.2009 року про відсутність субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 Одночасно 25.05.2009 року податковим органом було складено акт № 20 відмови від допуску до проведення позапланової виїзної перевірки, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 відмовив у проведенні вказаної перевірки. Вказані акти протирічать один одному.
Наведене вище підтверджує, що фактично відмови 25.05.2009 року в допуску посадових осіб до проведення перевірки не було.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання вимог податкового законодавства призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 27.01.2015 року (справа № 21-425а14).
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси позивача, щодо порушення яких суд дійшов відповідного висновку та це підтверджується відповідними доказами.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання нечинним податкового-повідомлення рішення - задовольнити повністю.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідент. код НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в сумі 3,40 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2