Справа № 808/5766/14
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2015 рокусправа № 808/5766/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. у справі №808/5766/14

за позовом ОСОБА_1

до відповідач-1: Міністерства внутрішніх справ України

відповідач-2: Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці

про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 Баба огли (далі по тексту - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом про:

- скасування наказів від 05.08.2014 року №852 та №1498 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ відповідно до п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу,

- поновлення на посаді заступника начальника лінійного відділу - начальника кримінальної міліції лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці,

- стягнення середнього заробітку за період з 05.08.2014 року по 19.08.2014 року та за час вимушеного прогулу з 20.08.2014 року по день поновлення на роботі.

На обґрунтування позовних вимог зазначалось, що оскаржені накази є безпідставними, оскільки вчинків, що слугували підставою для звільнення позивач не вчиняв. Крім того, позивач вказував, що оскарженими наказами він був ознайомлений лише 19.08.2014 року, до цього часу виконував посадові обов'язки. Проте, заробітну плату за період з 05.08.2014 року по 19.08.2014 року не отримав.

Постановою суду першої інстанції адміністративний позов задоволено. При цьому суд послався на недоведеність правомірності спірних наказів.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, відповідачі оскаржують постанову суду в апеляційному порядку. Заявники апеляційних скарг просять скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідачі зазначають, що спірні накази видано законно, з дотриманням Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114, Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ, відповідно до статті 18 якого порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, в тому числі підстави та умови звільнення особового складу з органів внутрішніх справ визначені розділом VII Положення. Зазначають, що у відповідності до п.66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення (тобто у запас Збройних Сил України або у відставку). Також зазначає, що звільнення особи рядового і начальницького складу за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідач-2 також посилається на те, що під час розгляду справи не враховано недотримання позивачем «Інструкції про дії посадових осіб ЛВ на станції Словянськ УМВС України на Донецькій залізниці при загрозі або нападу на адміністративне приміщення» та «Плану оборони адміністративної будівлі ЛВ на ст.Словянськ УМВС України на Донецькій залізниці у випадку нападу з метою погрому та захоплення зброї на 2014 рік».

Позивач заперечує проти задоволення апеляційних скарг, судове рішення вважає законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а постанову суду - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 проходив службу у званні підполковника міліції на посаді заступника начальника лінійного відділу-начальника кримінальної міліції лінійного відділу на станції Слов'янськ.

З матеріалів справи вбачається, що до МВС України надійшла інформація про випадки безвідповідального ставлення окремих працівників ГУ МВС України в Донецькій області до виконання службових обов'язків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ, про те, що ряд працівників стали на шлях зради інтересів служби, присяги працівника органів внутрішніх справ України, сприяння та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих військових формувань та злочинних угрупувань.

З метою виявлення фактів порушень здійснено декілька службових розслідувань, результати яких оформлено висновками, де зазначається, що позивач у порушення своїх функціональних обовязків передбачених заходів, спрямованих на забезпечення збереження зброї не проводив, не вжив своєчасних заходів щодо вивезення або знищення таємних документів при загрозі захоплення ЛВ на станції Словянськ. Також під час опитування з використанням поліграфа виявлено факти його співпраці з ополченцями та підтримки ідеї федералізації Донбасу. При цьому в своїх поясненнях від 28.07.2014 позивач власноруч зазначив, що не порушував своїх функціональних обовязків, з ополченцями не співпрацював.

Згідно з функціональними обов'язками заступника начальника ЛВ на ст.Словянськ начальника кримінальної міліції, наявними в матеріалах справи, в його обов'язки не входить проведення заходів, спрямованих на збереження зброї. Судом також встановлено, що таємна документація під час захоплення будівлі ЛВ на ст.Словянськ не постраждала і знаходиться у лінійному відділі ст. Словянськ Управління МВС України на Донецькій залізниці.

Як зазначено у висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень працівниками ЛВ на ст.Словянськ УМВС України на Донецький залізниці від 16.06.2014р., 12.04.2014 невстановленими озброєними особами здійснено напад на Лінійний відділ міліції, в ході якого ОСОБА_1 заподіяні тілесні ушкодження, у зв'язку з чим останній перебував на лікуванні з 14.04.2014 по 25.04.2014 у вузловій лікарні ст. Словянськ ДП Донецька залізниця.

Матеріали справи також містять висновок службового розслідування від 05.08.2014р., в якому зазначається про захоплення на декілька годин адміністративної будівлі підрозділу озброєними представниками самопроголошеної ДНР та викрадення табельної вогнепальної зброї.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.08.2014 №852 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ МВС України в Донецькій області за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і молодшого начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України Про міліцію та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись статтями 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

У відповідності до ст. 1 Закону України Про міліцію міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Так, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114 (далі Положення №114)

Згідно з п. 66 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

За приписами пп. а п. 62 вищезазначеного Положення звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обов'язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.

Відповідно до статті 12 Закону України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі по тексту - Дисциплінарний статут) на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що Міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Статтею 14 цього же статуту визначено, що з метою зясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особі рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового й начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення, є надзвичайним заходом дисциплінарного впливу.

Зі змісту оскаржених наказів вбачається, що відповідач вказує на порушення позивачем ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3 ст. 5 Закону України Про міліцію.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України Про міліцію у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Згідно із ч. 1 ст. 5 згадуваного Закону міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №378 від 30.06.2011 затверджено перелік №4 посад, на які працівники призначаються і з яких звільняються наказами начальників головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях.

Відповідно до переліку №4 - перший заступник лінійного відділу начальник кримінальної міліції лінійного відділу на станції Словянськ Управління МВС України на Донецькій залізниці призначається на посаду та звільняється з неї начальником Управління МВС України на Донецькій залізниці.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваних наказів слугував висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ МВС України в Донецькій області та МВС України на Донецькій залізниці від 05.08.2014, копія якого міститься у матеріалах справи.

Проте належних доказів вчинення позивачем зазначених у висновку дій до суду не надано, оскільки, як вірно визначився суд першої інстанції, порушено процедуру здійснення службового розслідування.

Висновки ж, які викладені в висновку службової перевірки від 16.09.2014 про порушення позивачем ст.65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України Про міліцію та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, сформовані вже після звільнення позивача.

Відповідачі стверджують, що вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, які регулюють порядок проведення службового розслідування, порядок накладення та виконання дисциплінарних стягнень не поширюються на випадки звільнення особи за п.66 Положення (за дискредитацією).

Проте, як вбачається із змісту спірних наказів, звільнення застосовано до позивача саме як захід притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що притягнення особи до дисциплінарної відповідальності має бути обґрунтованим, а рішення про таке стягнення прийнятим в порядку та у спосіб, визначені нормативним актом.

Заперечуючи застосування в спірному випадку статей 12-14 Дисциплінарного статуту, які регулюють порядок проведення службового розслідування, порядок накладення та виконання дисциплінарних стягнень, відповідачі посилаються на Положення №114. Разом з тим, зазначене Положення містить посилання на Дисциплінарний статут.

Будь-яких інших нормативних актів, які б визначали порядок звільнення з органів внутрішніх справ, відповідачі не зазначають.

Проте, наказом МВС від 12.03.2013 року за №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі Інструкція №230).

Відповідно до Інструкції №230 початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення (п.5.2) та завершується датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (п.5.3).

Згідно з вимогами Інструкції №230 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування (пп.6.3.1); брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування (пп.6.3.2); висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять) (пп.6.3.3); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України (пп.6.3.4); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України (пп.6.3.5); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення (пп.6.3.6).

Разом з тим відповідачами не надано доказів додержання вищевказаних положень Інструкції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що службове розслідування відносно окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області призначено наказом від 05.08.2014 №778, висновок службового розслідування складено також 05.08.2014р., наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності також прийнято 05.08.2014р.

Судом встановлено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення від позивача не відібрано письмових пояснень, позивача не ознайомлено з висновком службового розслідування, тобто суд вбачає наявними ознаки порушення порядку накладання дисциплінарних стягнень.

Пояснення позивача (а.с.125-133 т.1) від 28.07.2014р. не є належним доказом дотримання відповідачами вимог Інструкції №230 при службовій перевірці за фактами неправомірних дій окремих працівників ЛВ на ст.Словянськ УМВС України на Донецькій залізниці, призначеній 05.08.2014р., оскільки відібрано від позивача до призначеної вказаної перевірки. Недотримання вимог вищевказаної Інструкції №230 нівелює правову природу матеріалів службової перевірки (висновок від 16.09.2014р.) як доказів допущеного позивачем порушення. Тому висновок службового розслідування, призначеного 05.08.2014р., проведено того ж дня та затвердженого 05.08.2014р. без дотримання порядку, визначеного Інструкцією №230, не можливо вважати законною підставою для звільнення позивача (а.с.156-160 т.1)

Не може бути законною підставою для звільнення позивача також і висновок службової перевірки за фактом неправомірних дій окремих працівників ЛВ на ст.Словянськ УМВС України на Донецькій залізниці (а.с.106-112 т.1), затверджений 16.09.2014р., тобто вже після прийняття спірних наказів.

Слід зазначити, що у спорах про поновлення на роботі (службі) тягар доведення фактів, які стали підставою для звільнення, покладається на роботодавця. Встановлення фактів у судовому порядку здійснюється лише на підставі належних, здобутих законним шляхом доказів. Проте відповідачами не надано належних доказів на підтвердження фактів вчинення позивачем порушень, які стали підставою для його звільнення. Саме порушення засад, основних принципів та порядку проведення службових розслідувань та накладання дисциплінарних стягнень потягло визнання протиправними та скасування рішень щодо звільнення позивача.

З урахуванням наданих до суду документів суд вірно визначився, що доводи позивача в частині визнання незаконними наказів від 05.08.2014 №852 та №1498 о/с про звільнення ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Щодо доводів відповідачів з посиланням на обставини кримінального провадження стосовно неправомірних дій керівництва лінійного відділу станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці, в тому числі позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що відомості про кримінальне провадження за ч.2 ст.367 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001046 від 09.10.2014р., матеріали кримінального провадження направлено до прокуратури Донецької області для організації досудового розслідування, хід розслідування провадження взято на контроль Генеральною прокуратурою України.

За даними відповідачів на час розгляду справи, що розглядається, вироку у кримінальній справі не винесено.

За приписами статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Лише підтверджена судовим рішенням у кримінальній справі наявність складу злочину в діях винної особи.

З урахуванням зазначеного безпідставними є посилання відповідачів на наявність кримінального провадження за умови відсутності проголошеного судом вироку у кримінальній справі.

Таким чином, обставини, які сталі підставою для звільнення позивача, належними доказами не доведено.

Відповідно до п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Положення затверджене Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, та є чинним на час розгляду справи.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу повинен обчислятися відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка затверджена Наказом МВС від 31.12.2007 №499 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896. Відповідно до п. 3.5.2. Інструкції особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Обставини та розрахунок суми відшкодування грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відповідачами не оскаржується.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд прийняв законне та обґрунтоване рішення. Апеляційні скарги не містить доводів, які б спростували висновки суду, у звязку з чим підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. у справі №808/5766/14 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. у справі №808/5766/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна