Справа № 2а-3456/12/0970
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2012-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2012 р. справа № 2а-3456/12/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання Драгомирецького І.М.

представника позивача: Долинської обєднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області Державної податкової служби ОСОБА_1

відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Долинської обєднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області Державної податкової служби до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу в сумі 32 749,97 грн., -

ВСТАНОВИВ:

09.11.2012 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за позовом Долинської обєднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області Державної податкової служби (надалі позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 32 749,97 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення вимог частини 1 статті 67 Конституції України, пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, не погашено в повному обсязі самостійно визначені податкові зобовязання із орендної плати за землю за 2011 року в розмірі 32 481,29 грн. та нарахованої позивачем пені в розмірі 268,68 грн. Загальна сума заборгованості 32 749,97 грн. являються податковим боргом відповідача, яка ним не сплачена до бюджету.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві та пояснив, що податковий борг відповідача з орендної плати за землю в розмірі 32 481,29 грн., є грошовим зобов'язанням відповідача, яке самостійно ним визначене, і в силу вимог пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню, а тому підлягає стягненню до державного бюджету. Пеня нарахована відповідачу за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобовязання минулих податкових періодів, і числиться в його обліковій картці.

Відповідач у судове засідання не зявився. Поштове повідомлення-виклик повернулося на адресу суду із відміткою поштового звязку за зазначеною адресою не проживає(а.с. 15). Однак, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 22.11.2012 року місцезнаходження відповідача значиться: вул. Обліски, 87, м. Долина, Івано-Франківська область, 77500, тобто адреса, за якою відправлено повістку про виклик та ухвалу про відкриття провадження (а.с. 23). Згідно із частиною 4 статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються фізичним особам за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи. Своїм правом на подання письмового заперечення проти позову не скористався.

За змістом частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 17.11.2011 року) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Судом, за умови належного повідомлення відповідача про розгляд справи у відповідності до вимог частини 3 статті 33 і частини 3 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжено розгляд справи за відсутності відповідача на підставі частини 4 статті 128 коментованого Кодексу.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.02.1999 року відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець Долинською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та взятий на облік Долинською обєднаною державною податковою інспекцією в Івано-Франківській області Державної податкової служби як платник податків і зборів.

Суд зазначає, що правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України.

Конституційний обовязок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом визначений частиною 1 статті 67 Конституції України.

Податковий кодекс України з 01.01.2011 року регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу податковим обовязком визнається обовязок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) обєкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є обєктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Плата за землю (в тому числі орендна плата за землю), яка є предметом стягнення за даним адміністративним позовом, відповідно до підпункту 9.1.10. пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України належать до загальнодержавного податків і зборів (обов'язкові платежі).

Відповідач згідно підпункту 269.1.2. пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України являється платником орендної плати за землю.

З приводу заборгованості по орендній платі за землю з фізичної особи-підприємця, яка виникла у результаті самостійно задекларованої до сплати суми податкового зобовязання згідно декларації, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.147. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно положень пункту 54.1 статті 54 та пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, якими встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 286.2. статті 286 коментованого Кодексу визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Положеннями пунктів 287.3, 287.4 статті 287 та пункту 288.1 статі 288 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем у відповідності до вимог пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України 21.08.2012 року подано податкову декларацію з орендної плати за землю, в якій відповідачем самостійно розраховано розмір вказаних зобовязань за весь 2011 рік в загальному розмірі 32 481, 29 грн. (а.с. 24-25). Самостійно визначені зобовязання відповідач за вказаний вище період не виконав та не сплатив до бюджету, і на момент розгляду справи податковий борг з орендної плати за землю за 2011 рік становить 32 481,29 грн.

За змістом пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

З огляду на вказане самостійно визначене відповідачем зобовязання із орендної плати за землю на загальну суму 32 481,29 грн., яке несплачене ним у строки встановлений Кодексом, являються узгодженою заборгованістю фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Відповідно до підпункту 129.1.1. пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пунктом 129.4 статі 129 вказаного Кодексу передбачено, що пеня, визначена підпунктом 129.1.1. пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Із зворотного боку облікової картки платника податків відповідача з орендної плати за землю з фізичних осіб станом на 01.11.2012 року судом встановлено, що за відповідачем рахується пеня, яка числиться по особовому рахунку за несвоєчасну сплату податкових зобовязань з орендної плати за землю з фізичних осіб в період з 20.12.2008 року по 22.08.2012 року в розмірі 268,68 грн. (а.с. 26).

Положення пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція щодо скерування податкових вимог до 01.01.2011 року була врегульована підпунктом 6.2.1. пункту 6.2 статті 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Як вбачається з матеріалів справи Долинською обєднаною державною податковою інспекцією в Івано-Франківській області Державної податкової служби надсилалися відповідачу перша та друга податкові вимоги форми "Ф1" за №1/1872 від 08.07.2008 року та "Ф2" за №2/2209 від 15.08.2008 року, які отримані відповідачем 14.07.2008 року і 21.08.2008 року відповідно, про що свідчить відповідний запис на корінцях таких вимог (а.с. 11). Відповідач податкові вимоги не оскаржував у строк передбачений законом.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг сума грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

Податковий борг відповідача підтверджується податковою декларацією з орендної плати за землю за 2011 рік, корінцями першої та другої податкової вимоги форми "Ф1" за №1/1872 від 08.07.2008 року та "Ф2" за №2/2209 від 15.08.2008 року, зворотнім боком облікової картки платника податків станом на 01.11.2012 року, а також довідкою-розрахунком сум позовних вимог №985 за період з 18.06.2012 року по 01.11.2012 року, які містяться в матеріалах справи (а.с. 10-11, 24, 26).

Таким чином, суд приходить до висновку, що самостійно обраховані податкові зобовязання відповідача, визначені ним в податковій декларації з орендної плати за землю та пеня в загальному розмірі 32 749,97 грн. являються податковим боргом відповідача.

Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.18. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено право органів державної податкової служби звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов'язку у відповідача є визначальною для вирішення такого спору, крім того, даний обов'язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З огляду на вказане суд дійшов переконання про те, що позовні вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 податкового боргу в сумі 32 749,97 грн. є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, вул. Обліски, 87, м. Долина, Івано-Франківська область, 77500) в дохід бюджету податковий борг в сумі 32 749 (тридцять дві тисячі сімсот сорок девять) гривень 97 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_3

Постанова в повному обсязі складена 28.11.2012 року.