Справа № 804/6944/15
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 р. Справа № 804/6944/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_5В." до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позову позивач зазначив, що Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності ТОВ «ОСОБА_5В.» з податку на додану вартість за січень 2015 року.
За результатами камеральної перевірки складений акт №31/15-01-31/34061155 від 13.03.2015 р., згідно з яким встановлено відсутність у ТОВ «ОСОБА_5В.» права на формування податкового кредиту у січні 2015 року.
Позивач стверджує, що податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 17.04.2015, яким позивачу донараховано зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 28 682 грн. підлягає скасуванню як таке, що є неправомірним та не відповідає чинному законодавству, оскільки прийняте на підставі хибних висновків.
Позивач стверджує, що право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання в разі фактичного придбання товару, наявності первинних документів та використання в господарській діяльності цього товару.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VІІІ до Податкового кодексу України було внесено зміни, відповідно до яких починаючи з 1 січня 2015 року пункт 198.6 статті 198 ПК України викладено у наступній редакції: Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше, ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної.
Отже, з урахуванням змін, внесених до пункту 198.6 статті 198 розділу V Кодексу, з 1 січня 2015 року втратила чинність норма, згідно з якою у разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігалося за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.
Позивач не погоджується з даною правовою позицією, оскільки вона грубо суперечить статті 58 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії та мають найвищу юридичну силу, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1/99-рп, де зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, адміністративний позов просила задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити у його задоволенні та додатково пояснив, що ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська було проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року ТОВ «ОСОБА_5В.», за результатами якої складено акт № 51/15-01-31/34061155 від 13.03.2015 року та встановлено порушення п. 198.3 ст. 198 ПК України і збільшена сума ПДВ, що підлягає сплаті до Державного бюджету у розмірі 22 946 грн.
До ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська подано декларацію ТОВ «ОСОБА_5В.» з податку на додану вартість за січень 2015 року. До декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року надано Додаток 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів».
Під час проведення перевірки контролюючим органом було встановлено, що позивач включив до Додатку 5 поданого до декларації з ПДВ за січень 2015 р. до складу податкового кредиту суму ПДВ - 22 946 грн. на підставі податкових накладних, з періодом виписки відмінним від звітного.
Представник відповідача зазначив, що платники, які не включили податкові накладні, складені до 1 січня 2015 року, до складу податкового кредиту відповідних періодів, можуть реалізувати своє право на формування податкового кредиту шляхом подання уточнюючих розрахунків за відповідні звітні періоди з урахуванням вимог пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу. Зазначене стосується податкових накладних, складених до 1 січня 2015 року, як в електронному так і паперовому вигляді, як зареєстрованих в ЄРПН так і тих, що за правилами діючими до цієї дати не підлягали реєстрації в ЄРПН.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Судом встановлено, що ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська було проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року ТОВ «ОСОБА_5В.», за результатами якої складено акт № 51/15-01-31/34061155 від 13.03.2015 року.
Згідно висновків акту за порушення п. 198.3 ст. 198 ПК України збільшується сума ПДВ, що підлягає сплаті до Державного бюджету (р. 25 декларації) у розмірі 22 946 грн. по декларації з ПДВ за січень 2015 року.
Судом також встановлено, що позивачем до ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська було подано декларацію з податку на додану вартість за січень 2015 року. До декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року надано Додаток 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів».
Під час проведення перевірки відповідачем було встановлено, що позивач включив до Додатку 5 поданого до декларації з ПДВ за січень 2015 р. до складу податкового кредиту суму ПДВ - 22 946 грн. на підставі податкових накладних, з періодом виписки відмінним від звітного.
Відповідно до п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).
Згідно п. 76.1 ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.
Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.
Відповідно до п. 48.1 ст. 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Наказом Міністерства фінансів України № 966 від 23.09.2014 року «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» із змінами та доповненнями, затверджено форму та порядок заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість.
Зазначеним порядком встановлена форма податкової декларації з податку на додану вартість та визначений порядок заповнення та подання податкової декларації, яка діє з 01 лютого 2015 року. Тобто, першим звітним періодом, за який подається така податкова декларація, є січень 2015 року.
28 грудня 2014 року був прийнятий Закон України № 71 - VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», відповідно до якого були внесені зміни до п. 198.6 статті 198 ПК України, який набрав чинності з 01.01.2015 року.
Відповідно до п. п. 1, 2 розділу IV Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої декларації за формою, встановленою на дату подання уточнюючого розрахунку. Внесення змін до податкової звітності за результатами самостійного виявлення помилок здійснюється у порядку, визначеному статтею 50 глави 2 розділу II Кодексу.
Відповідно п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Внесеними змінами передбачено, що при формуванні податкового кредиту за звітний період січень 2015 року, платник має право на податковий кредит в межах сум податку на додану вартість лише на підставі податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Проте, зважаючи на ту обставину, що частина спірних податкових накладних, відповідно до вимог Податкового кодексу України, що діяли до 01.01.2015 року, не підлягала обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки сума податку на додану вартість не перевищує 10 тис. грн., а продавець відмовився зареєструвати надану податкову накладну та враховуючи те, що станом на 31 грудня 2014 року платник податку мав право сформувати податковий кредит за таких обставин та за умов дотримання вимог визначених в п. 198.6 ст. 198 ПК України, покупець має право уточнити показники податкової звітності шляхом надіслання уточнюючого розрахунку до такої декларації за формою встановленою на дату подання цього розрахунку, вказавши звітний період в якому така податкова накладна була складена.
Відповідно до п. 9 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість у разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку повинні бути подані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників.
Доводи позивача про те, що податкові накладні сформовані ТОВ «ОСОБА_5В.» до 01 січня 2015 року, тому ТОВ «ОСОБА_5В.» керувалось нормами Податкового кодексу України, що діяли на момент формування накладних, суд не може прийняти до уваги оскільки, як вбачається з акту камеральної перевірки від 13.03.2015 року № 51/15-01- 31/34061155, встановлене відповідачем порушення ТОВ «ОСОБА_5В.» стосується порядку заповнення податкової звітності, а саме формування податкового кредиту звітного періоду січень 2015 року. Таким чином, норми Податкового кодексу України та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, які набрали чинності з 01.01.2015 року безпосередньо впливають на порядок заповнення податкової звітності, формування податкових зобов'язань та податкового кредиту за такий звітний період. Разом з тим, що стосується податкових накладних, які сформовані та надані позивачу до набрання чинності змін до Податкового кодексу України, то законодавцем передбачений механізм внесення змін до податкової звітності шляхом подання уточнюючих розрахунків до звітного періоду в якому така накладна сформована.
Платники, які не включили податкові накладні, складені до 1 січня 2015 року, до складу податкового кредиту відповідних періодів, можуть реалізувати своє право на формування податкового кредиту шляхом подання уточнюючих розрахунків за відповідні звітні періоди з урахуванням вимог пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу. Зазначене стосується податкових накладних складених до 1 січня 2015 року як в електронному так і паперовому вигляді, як зареєстрованих в ЄРПН, так і тих, що за правилами діючими до цієї дати не підлягали реєстрації в ЄРПН.
З урахуванням змін, внесених до пункту 198.6 статті 198 розділу V Кодексу, з 1 січня 2015 року втратила чинність норма, згідно з якою у разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігалося за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.
Відповідно до змін у вказаному пункті ПК України даний строк з 01 січня 2015 року складає 180 днів.
Враховуючи, що позивач включив в декларацію з податку на додану вартість з додатками за січень 2015 року податкові накладні, які отримані в 1-3 міс. 2014 року, тобто після спливу 180 днів, суд погоджується з доводами відповідача, що викладені в акті перевірки.
Таким чином, з урахуванням сукупності викладених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", враховуючи відмову у задоволенні адміністративного позову, суд також вважає за необхідне стягнути з позивача на користь Державного бюджету України решту суми судового збору у розмірі 1 644,30 грн.
Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_5В." на користь Державного бюджету України решту суми судового збору у розмірі 1 644,30 грн.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.
Повний текст постанови складено 06 липня 2015 року.
Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 06 липня 2015 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1