Справа № 2а/1770/1736/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Київ К/9991/63191/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
при секретарі: Корецькому І.О.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 07.08.2012

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2012

у справі № 2а/1770/1736/2012 Рівненського окружного адміністративного суду

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи (СПД) ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби (ДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 07.08.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2012, позов задоволено частково: визнані протиправними та скасовані податкове повідомлення-рішення від 19.04.2012 № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 238662,81 грн. за основним платежем та 22156,12 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); від 19.04.2012 № повністю; від 19.04.2012 № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 6232,37 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку СПД ОСОБА_4 грошових зобов'язань із податку на прибуток іноземних юридичних осіб, податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 04.04.2012 № 77/17-117/. Згідно з цими висновками позивач порушив норми ст. ст. 138, 164, пункту 167.1 ст. 167, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (ПК), ст. 13, підпункту «б» пункту 1 ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (Декрет № 13-92). Порушення цих правових норм полягають, за висновком податкового органу, в тому, що позивач занизив оподатковуваний доход за ІІ-ІV квартали 2010 року на суму 1000255,53 грн. та за 2011 рік на суму 718169,94 грн., у зв'язку з неправомірним включенням до витрат таких сум: 1) 9030,13 грн. у податковому обліку за 2010 рік за операціями з придбання товару, які не підтверджені первинними документами; 2) 10000,00 грн. у податковому обліку за 2011 рік за операціями з придбання послуг стоянки в зоні митного контролю у суб'єкта підприємницької діяльності, який є платником єдиного податку; 3) 178882,00 грн. за 2011 рік у зв'язку з включенням вартості товарів, що не відповідає фактичній сумі отриманого доходу за цей рік; 4) 991225,40 грн. за 2010 рік та 529287,94 грн. за 2011 рік за господарськими операціями з поставки транспортно-експедиційних послуг від ТОВ «Аксіома-Логістік», які не підтверджені первинними документами і не мають зв'язку з господарською діяльністю позивача. Крім того, згідно з висновками, викладеними в акті перевірки, позивач порушив норми пунктів 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, пункту 199.1 ст. 199 ПК, підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР) внаслідок завищення податкового кредиту на загальну суму 304104,00 грн. у податковому обліку за червень, липень, серпень. вересень, жовтень, листопад, грудень 2010 року, січень. лютий, квітень 2011 року за операціями з поставки транспортно-експедиційних послуг від ТОВ «Аксіома-Логістік»; а також норми абзацу «г» пункту 160.1, пункту 160.5 ст. 160 ПК: при виплаті доходу нерезидентам фірмі «Erotrans Agencja Celna Sp.zo.o» (резидент Республіки Польща) у сумі 22548,22 дол. США (180096,37грн.) та фірмі «AGENJA CELNA «GOMAR TRANSPORT&LOGISTICS» (резидент Республіки Польща) у сумі 13000,01 дол. США (103872,88 грн.) за транспортно-експедиційні послуги не утримав та не перерахував до бюджету податок з доходу нерезидента в сумах 10805,78 грн. та 6232,37 грн. відповідно.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно СПД ОСОБА_7 прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.04.2012: № - про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 270100,01 грн. за основним платежем та на 30015,42 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 304104,00 грн. за основним платежем та на 4962,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 17038,15 грн. за основним платежем.

У судовому процесі встановлено, що за наслідками господарських операцій з поставки позивачу транспортно-експедиційних послуг щодо обслуговування зовнішньоторгівельних та транзитних вантажів від ТОВ «Аксіома-Логістік» за контрактом від 14.04.2010 № 14/04 цей постачальник виписав позивачу податкові накладні; сторони підписали акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), на підставі яких позивач задекларував суми витрат та податкового кредиту, сплатив вартість отриманих послуг.

Відповідно до абзацу 1 ст. 13 Декрету № 13-92 згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву (абзац 2 вказаної статті).

Частиною 3 цієї статті до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Згідно з пунктом 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності ПК) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат згідно з підпунктом 5.2.1 вказаної статті включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 Закону № 334/94-ВР визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з пунктом 177.1 ст. 177 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 цієї статті)

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 ст. 198 ПК).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

Обов'язкове встановлення факту поставки як підстави для включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до податкового кредиту відповідає правовій позиції Верховного Суду України по такій категорії спорів, висловленій, зокрема в постанові від 22.10.2010 у справі за позовом Приватного підприємства «Балтімор» до ДПІ у Кіровоградській області, Головного управління Державного казначейства України у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Заперечуючи проти позову та доводячи правомірність донарахування позивачу грошових зобов'язань із податку на доходи фізичних осіб та з податку на додану вартість, ДПІ посилається на відсутність факту постави позивачу від ТОВ «Аксіома-Логістік» транспортно-експедиційних послуг, обґрунтовуючи цей довід тим, що правочини останнього з його контрагентами - ТОВ «Єврофарм», ТОВ «ЮККА-ТРЕЙД», за операціями з якими ТОВ «Аксіома-Логістік» сформувало податковий кредит, є нікчемними; відсутність перевізників СПД ОСОБА_8 та ПП «Терметранс», які вказані у міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) як перевізники товару позивача, при проведенні аналізу результатів системи автоматизованого співставлення податкового кредиту ТОВ «Аксіома-Логістік» та податкових зобов'язань у розрізі контрагентів на рівні ДПА України; відсутність у актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) інформації про пункт завантаження та розвантаження товару, маршрут, вид вантажу.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій на підставі приєднаних до справи доказів, а саме: копій рахунків на оплату послуг; актів здачі-прийняття робіт (надання послуг); податкових накладних; зовнішньоекономічних контрактів, укладених позивачем на придбання товару (поліпропіленові тканні білі мішки) у резидентів Китайської Народної Республіки; вантажно-митних декларацій, міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR); прибуткових накладних, якими підтверджується відображення товару позивачем у складському обліку; договору найму (оренди) будівлі від 01.05.2007, за яким позивач орендував у СПД ОСОБА_9 будівлю за адресою: АДРЕСА_1, -встановили факт поставки позивачу від ТОВ «Аксіома-Логістік» транспортно-експедиційних послуг і відповідно до встановлених обставин зробили юридично правильний висновок про правомірність декларування позивачем за наслідками цих господарських операцій сум витрат, податкового кредиту за вище зазначені податкові періоди.

Складання первинних документів з певними недоліками не може бути підставою для позбавлення платника податків збільшити витрати та податкових кредит на підставі цих документів за встановлення фактичного виконання поставки та відсутності обґрунтованих доказів на спростування такої поставки.

Норми Закону № 168/97-ВР, ПК не ставлять у залежність право платника податків на зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат та на податковий кредит у зв'язку з придбанням товарів (послуг) від виконання податкового обов'язку постачальниками товарів (послуг) по ланцюгу поставок, якщо цей платник (покупець) сплатив податок в ціні придбаних товарів (послуг), а реальність поставок у судовому процесі не спростована. Суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про індивідуальний характер відповідальності платника податку. Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді валових витрат та/або податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов'язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені.

Правильними є також висновки судів попередніх інстанцій у частині відсутності з боку позивача порушення норм абзацу «г» пункту 160.1, пункту 160.5 ст. 160 ПК при виплаті доходу фірмі «AGENJA CELNA «GOMAR TRANSPORT&LOGISTICS» у сумі 13000,01 дол. США (103872,88 грн.) за транспортно-експедиційні послуги, статус якої як резидента Республіки Польща підтверджується приєднаною до справи довідкою про податкову резиденцію від 27.02.2012.

Відповідно до абзацу «г» пункту 160.1 ст. 160 ПК будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Згідно з пунктом 1 ст. 7 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень від 12.01.1993, яка набула чинності з 11.03.1994, прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується тільки у цій Державі, якщо тільки підприємство не здійснює комерційної діяльності в другій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво. Якщо підприємство здійснює комерційну діяльність як вказано вище, прибуток підприємства оподатковується в другій Державі, але тільки в тому розмірі, який може бути віднесений до цього постійного представництва.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 07.08.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев