Справа № 442/3137/15-а, 2а-442/105/15
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Справа № 876/5736/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі та Дрогобицького району Львівської області на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі та Дрогобицького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі та Дрогобицького району Львівської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 4 від 27.04.2015 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років; зобов'язати відповідача врахувати до стажу роботи, який дає йому право на отримання пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», половину строку навчання у Львівському державному університеті імені ОСОБА_2 і період роботи на посаді юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії виконкому Львівської обласної ради з 20.10.1994 р. по 23.10.1995 р., та призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення з відповідною заявою, а саме з 22.04.2015 року.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2015 року позов задоволено. Визнати років протипрвним скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі та Дрогобицького району Львівської області № 4 від 27.04.2015 року про відмову в призначенні пенсіїї ОСОБА_1 за вислугу років. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі та Дрогобицького району Львівської області врахувати до стажу роботи, який дає право ОСОБА_1 на отримання пенсіїї за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» половину строку навчання у Львівському державному університеті імені ОСОБА_2 і період роботи на посаді юрисконсульта спеціалітса 2 категорії виконкокому Львівської обласної ради з 20.10.1994 року по 23.10. 1995 року та призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України « Про прокуратуру» з дня зверення з відповідною заявою, а саме з 22.04.2015 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач, як прокурорський працівник, який отримав вищу юридичну освіту за спеціальністю «Правознавство» у вищому навчальному закладі (у Львівському державному університеті ім. І. Франка), має право на зарахування половини строку навчання до стажу роботи, який у свою чергу, дає йому право на отримання пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», так як Львівський державний університет ім. І.Я. Франка належить до вищих юридичних навчальних закладів, бо здійснює підготовку фахівців за напрямом «Правознавство» з присвоєнням кваліфікації «юрист» на юридичному факультету.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначає, що перебуваючи на посаді юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії виконкому Львівської обласної ради з 20.10.1994 р. по 23.10.1995 р., позивач виконував роботу на посаді державного службовця, що вимагала вищу юридичну освіту, виконував завдання і функції держави, які передбачала зазначена посада. А тому, беручи до уваги, що норма ч.6 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачає саме виконання роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, період роботи на посаді юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії виконкому Львівської обласної ради з 20.10.1994 р. по 23.10.1995 р., коли позивач перебував на посаді державного службовця, що вимагала вищу юридичну освіту, виконував завдання і функції держави, які передбачала зазначена посада, підлягає включенню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі даного Закону України «Про прокуратуру».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її винесеною з неповним зясуванням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, управління Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі та Дрогобицького району Львівської області оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що Законом України «Про прокуратуру» встановлено обовязкову вимогу щодо зарахуванню стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років половину строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. Посилання суду на те, що «згідно чинного законодавства встановлено, що університет, як вищий навчальний заклад, здійснюючи освітню діяльність сприяє здобуттю фізичними особами вищої освіти за відповідними спеціальностями, і оскільки він є багатопрофільним та має найвищий рівень акредитації, слід вважати встановленим, що навчання у ньому прирівнюється до навчання у вищому юридичному навчальному закладі» дає право на зарахування позивачу відповідно до Закону України «Про прокуратуру» половину строку його навчання у вищих юридичних навчальних закладах ґрунтується лише на субєктивній думці суду та на припущеннях.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні відомості на якій саме формі (стаціонарній чи заочній) навчався позивач, оскільки трудова книжка позивача таких записів також не містить.

Крім того, судом першої інстанції при вирішенні справи по суті не враховано ту обставину, що у період навчання з 01.09.1991 року по 27.06.1996 року позивач працював на посаді юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії юридичного відділу виконкому Львівської обласної ради народних депутатів. Однак, своїм рішенням суд першої інстанції зобовязав управління зарахувати до спеціального стажу роботи позивача половину строку його навчання у Львівському державному університеті імені ОСОБА_2 та період його роботи, із-за відсутності вищої юридичної освіти та під час навчання, з 20.10.1994 року по 23.10.1995 року, що дає право на пенсію за вислугу років. Тим самим судом порушено норму Закону України «Про прокуратуру», якою встановлено зарахування до часу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років період роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою.

Апелянт звертає увагу, що такі обставини, як перебуваючи на посаді юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії юридичного відділу виконкому Львівської обласної ради народних депутатів з 20.10.1994 р. по 23.10.1995 р. позивач виконував роботу на посаді державного службовця, що вимагала вищу юридичну освіту, виконував завдання і функції держави, які передбачала зазначена посада, жодними доказами не підтверджені (наявність посадової інструкції, виконання певних чи особливих завдань).

Таким чином, апелянт вважає, що відсутні правові підстави для зарахування до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років половини строку навчання у Львівському державному університеті імені ОСОБА_2 та періоду роботи з 20.10.1994 року по 23.10.1995 року на посаді юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії юридичного відділу виконкому Львівської обласної ради народних депутатів не маючи при цьому вищої юридичної освіти.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у перод з 01.09.1991 року по 27.06.1996 року навчався у Львівському державному університеті ім. І. Франка на юридичному факультеті (денна форма навчання), після закінчення якого отримав вищу юридичну освіту за спеціальністю «Правознавство», що підтверджується дипломом спеціаліста ЛН ВЕ №013279.

В подальшому (з 01.06.1996 року) і по даний час ОСОБА_1 працює в органах прокуратури України на посадах, що включені в перелік посад, перелічених у ст.56 Закону України «Про прокуратуру», та строк роботи на яких зараховується до стажу робота, що дає мені право на пенсію за вислугу років. Даний факт підтверджується трудовою книжкою позивача.

В силу ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років.

У відповідності до вимог ч.6 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Згідно вимог ст.25 Закону України «Про вищу освіту» університет є багатопрофільним вищим навчальним закладом четвертого, найвищого, рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації широкого спектра природничих, гуманітарних, технічних, економічних та інших напрямів науки, техніки, культури і мистецтв, проводить фундаментальні та прикладні наукові дослідження, є провідним науково-методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, відповідний рівень кадрового і матеріально-технічного забезпечення, сприяє поширенню наукових знань та здійснює культурно-просвітницьку діяльність. А факультет, відповідно до ст. 30 вказаного Закону, є основним організаційним і навчально-науковим структурним підрозділом вищого навчального закладу.

Таким чином, згідно чинного законодавства встановлено, що університет, як вищий навчальний заклад, здійснюючи освітню діяльність, сприяє здобуттю фізичними особами вищої освіти за відповідними спеціальностями, і оскільки він є багатопрофільним та має найвищий рівень акредитації, слід вважати встановленим, що навчання у ньому прирівнюється до навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» документом, що посвідчує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також встановлено, що ОСОБА_1 у період роботи з 20.10.1994 року по 23.10.1995 року, маючи незакінчену вищу юридичну освіту, працював на посаді юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії юридичного відділу виконкому Львівської обласної ради народних депутатів. Після прийняття його на роботу на вказану посаду йому було присвоєно 11 ранг державного службовця (5 категорії), та він прийняв присягу державного службовця відповідно до ст.17 Закону України «Про державну службу».

На час роботи позивача на посаді юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії юридичного відділу виконкому Львівської обласної ради був чинний Закон України «Про державну службу» (ст.1 і ст.2 вказаного Закону), яким було визначено поняття державної служби, яка полягає у професійній діяльності осіб (державних службовців), які займають посади в державних органах та їх апарату щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Такі особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Посадовими особами є, зокрема, державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Пунктами 2, 4 чинного на час роботи на вказаній посаді Порядку обчислення державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283 (зі змінами і доповненнями) визначено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання та інших. Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Пунктом 2.6 Довідника типових професійно-кваліфікаційних характеристик посад державних службовців, затвердженого наказом Головного управління державної служби України від 01.09.1999 року №65, встановлено, що державний службовець повинен мати, як правило повну вищу освіту (освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст, магістр за спеціальностями галузі «Державне управління» або іншими, професійно орієнтованими для державної служби, з додатковим підвищенням кваліфікації за професійними програмами вказаної галузі, а на посадах спеціалістів VII категорії державних службовців припустимо використання фахівців з базовим рівнем вищої освіти (бакалавр).

Таким чином, лише після введення в дію вищезазначених нормативно-правових актів постала вимога щодо обов'язкової наявності вищої освіти у осіб, які займають посади державних службовців.

Отже, на час перебування позивача на посаді юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії виконкому Львівської обласної ради з 20.10.1994 р. по 23.10.1995 р. законодавець не ставив жодних обмежень щодо наявності у особи повної вищої юридичної освіти, а лише після введення пізніше в дію вищевказаних нормативно-правових актів постала вимога щодо обов'язковості повної вищої юридичної освіти у осіб, які займають посади державних службовців.

Оскільки Законом України «Про прокуратуру» передбачено зарахування до відповідного спеціального стажу роботи час роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою , у тому числі на такій посаді, яку обіймав позивач з 20.10.1994 р. по 23.10.1995 р. працюючи юрисконсультом, спеціалістом 2 категорії виконкому Львівської обласної ради, а тому згідно чинного законодавства вбачається, що вказана норма ч.б ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» повинна застосовуватися і до нього, оскільки наявності вищої освіти на той час не вимагалося.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії виконкому Львівської обласної ради з 20.10.1994 р. по 23.10.1995 р., він виконував роботу на посаді державного службовця, що вимагала вищу юридичну освіту, виконував завдання і функції держави, які передбачала зазначена посада.

Враховуючи, що норма ч.6 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачає саме виконання роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що період роботи позивача на посаді юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії виконкому Львівської обласної ради з 20.10.1994 р. по 23.10.1995 р., коли він перебував на посаді державного службовця, що вимагала вищу юридичну освіту, виконував завдання і функції держави, які передбачала зазначена посада, підлягає включенню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі даного Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що на момент звернення позивача до управління Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі та Дрогобицького району Львівської області він мав необхідну кількість спеціального страхового стажу, передбаченого ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», для призначення пенсії за вислугою років з 22 квітня 2015 року.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі та Дрогобицького району Львівської області залишити без задоволення, а постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2015 року у справі №442/3137/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі та Дрогобицького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання до вчинення дій без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 07.07.2015 року.