Справа № 809/4080/14
Суддя: Черепій П.М.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. Справа № 809/4080/14

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Черепій П.М., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю "Модульмонтажгрупп" про визнання недійсним господарського зобов'язання, що виникло на підставі договору підряду б/н від 01.02.2009 року,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю "Модульмонтажгрупп" (надалі відповідачі) про визнання недійсним господарського зобов'язання, що виникло на підставі договору підряду б/н від 01.02.2009 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 29.12.2010 року по 13.01.2011 року Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську проведено планову виїзну комплексну документальну перевірку з питань дотримання вимог законодавства про оподаткування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.10.2008 року по 30.09.2010 року, про що складено акт за № за №195/17-3/НОМЕР_1 від 20.01.2011 року. Перевіркою встановлено, що 01.02.2009 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено з ТзОВ Модульмонтажгрупп договір підряду б/н. Вважає вказаний договір таким, що порушує публічний порядок та просить суд визнати недійсним господарське зобов'язання, що виникло на підставі договору підряду б/н від 01.02.2009 року.

Представник позивача в судове засідання не прибув, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ТзОВ "Модульмонтажгрупп" в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подали, причини неявки суду не повідомили. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористалися.

З урахуванням наведеного, суд приходить висновку, що відповідачі повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористалися. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не подали.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухання свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладене, а також наявність у матеріалах справи достатніх доказів, необхідних для вирішення справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представників сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши докази, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 29.12.2010 року по 13.01.2011 року Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську проведено планову виїзну комплексну документальну перевірку з питань дотримання вимог законодавства про оподаткування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.10.2008 року по 30.09.2010 року, про що складено акт за № за №195/17-3/НОМЕР_1 від 20.01.2011 року. (Т.1, а.с. 14 29).

Перевіркою встановлено, що 01.02.2009 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено з ТзОВ Модульмонтажгрупп(м. Київ) договір підряду на виконання будівельних робіт по будівництву багатоквартирного житлового будинку по вул. Галицькій, поруч будинку №80, в м. Івано-Франківську на період з 01.02.2009 року по 28.02.2009 року на загальну суму 687 840,00 грн. щодо виконання окремих будівельних робіт.

За результатами перевірки позивач дійшов висновку, що вказаний договір підряду носить протиправний характер, оскільки, має місце умисел неналежного виконання умов договору підряду, що призвело до неправомірного формування платником валових витрат виробництва та обігу, а також, податкового кредиту.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. При цьому ЦК України визначається, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що ставляться звичайно у певних умовах.

Частиною 1 статті 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Позивач посилається на те, що зобов'язання між відповідачами вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, податки по угоді не сплачено, але належних доказів наявності мети, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства та невідповідності зобов'язань статті 207 ГК України не надав.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, передбачені статтями 202, 203, 205, 206 ЦК України, відповідно до яких, правочин є дія особи, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності, вчинена у формі встановленій законом на виконання договору та спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, до яких застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори.

Господарські зобов'язання, виникли між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ Модульмонтажгрупп на підставі договору б/н від 01.02.2009 року за своєю правовою природою згідно ст. 837, 839 ЦК України є договором підряду, відповідно до якого підрядчик зобов'язується на свій ризик, своїми засобами, якщо інше не встановлено договором, виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Укладений між сторонами договір складається з господарських зобов'язань (правочинів) товариства та підприємцем.

Судом встановлено, що оскаржувана угода не є такою, що суперечить інтересам держави та суспільства, а правові наслідки, обумовлені вказаним правочином, реально настали для обох сторін.

Зокрема, постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2011 року по справі № 2а-640/11/0970 встановлено, що в момент укладення відповідачами договору підряду, так і в процесі його виконання, сторонами було додержано всіх вимог чинного законодавства. Жодних доказів того, що вищезгаданий правочин був спрямований саме на порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина, пошкодження чи незаконне заволодіння майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади ДПІ у м. Івано-Франківську не наводить. (Т.1. а.с. 202 206).

Зазначене судове рішення відповідно до статті 254 КАС України, набрало законної сили, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013 року. (а.с. 207 - 209).

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Окрім того, суд зазначає, що вимоги про визнання недійсною угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не можуть бути предметом спору з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до частин 1, 2 статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України, визнання судом такого правочину недійсним не вимагається.

Тому, позов податкових органів про визнання такого правочину (угоди, господарського зобовязання) недійсним, судовому розгляду не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі статтями 124 Конституції України, керуючись статтями 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Черепій П.М.