Справа № 803/1399/15-а
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Справа № 803/1399/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Телемережі України» до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Телемережі України» (далі ТзОВ «Телемережі України») звернулося з позовом до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення (далі Національна рада) про визнання протиправним та скасування рішення №685 від 07.05.2015 року та зобовязання відповідача прийняти рішення про видачу ТзОВ «Телемережі України» ліцензії провайдера програмної послуги з використанням цифрової багатоканальної телемережі МХ-4 згідно поданої заяви від 03.04.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.04.2015 року ТзОВ «Телемережі України» звернулося до Національної ради із заявою про видачу ліцензії провайдера програмної послуги з використанням ресурсу багатоканальних мереж МХ-4 (цифрова технологія DVB-T, DVB-T2).

07.05.2015 року рішенням Національної ради №685 вказану заяву залишено без розгляду з посиланням на те, що Національна рада не оголошувала пропозиції по розбудові цифрової багатоканальної телемережі МХ-4.

ТзОВ «Телемережі України» вважає вказане рішення протиправним та таким, що прийняте з порушенням вимог закону, з огляду на що, просили визнати протиправним та скасувати рішення №685 від 07.05.2015 року та зобовязати відповідача прийняти рішення про видачу ТзОВ «Телемережі України» ліцензії провайдера програмної послуги з використанням цифрової багатоканальної телемережі МХ-4 згідно поданої заяви від 03.04.2015 року.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві просили позов задовольнити. Вказали, що їх підприємство має ліцензію як оператор телекомунікацій на всю територію України по наданню послуг, а на підприємстві працює 26 осіб.

Відповідач на розгляд справи не зявився, свого представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки за поштовим відправленням №280 від 02.07.2015 року. Причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. В поданих письмових запереченнях від 02.07.2015 року вх. №9178/15 позов не визнали, зазначили, що після здійснення низки технічних і технологічних завдань, повязаних із поданням заявки до УДЦР на прорахунок частот, та отримання висновків, мас бути оголошено відбір претендентів на здійснення провайдерських послуг. Відповідач разом із іншими субєктами господарювання зможуть взяти участь у цьому відборі. Також прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не позбавило позивача згодом подавати заяви про видачу ліцензії.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ліцензії серії АЕ №286331 від 08.04.2014 року виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації строк дії якої до 10 жовтня 015 року, видом діяльності ТзОВ «Телемережі України» є надання послуг з технічного обслуговування і експлуатації мереж ефірного телемовлення на всій території України.

Судом встановлено, що 03.04.2015 року ТзОВ «Телемережі України» звернулося до Національної ради із заявою про видачу ліцензії провайдера програмної послуги з використанням ресурсу багатоканальних мереж МХ-4 (цифрова технологія DVB-T, DVB-T2).

07.05.2015 року рішенням Національної ради №685 вказану заяву залишено без розгляду з посиланням на те, що Національна рада не оголошувала пропозиції по розбудові цифрової багатоканальної телемережі МХ-4.

Однак, позивач, вважаючи, що Національною радою безпідставно залишено без розгляду його заяву, звернувся до суду з зазначеним позовом для захисту своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України, визначає правові, економічні, соціальні, організаційні умови їх функціонування, спрямовані на реалізацію свободи слова, прав громадян на отримання повної, достовірної та оперативної інформації, на відкрите і вільне обговорення суспільних питань регулюються Законом України «Про телебачення і радіомовлення» від 21.12.1993 року № 3759-XII.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону ліцензія провайдера програмної послуги - документ державного зразка, який видається Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення та засвідчує право ліцензіата надавати програмні послуги з використанням ресурсу багатоканальних телемереж.

Ліцензійні вимоги - кваліфікаційні, організаційні, технічні, технологічні, фінансово-економічні, особливі вимоги до телерадіоорганізацій, які мають на меті отримання ліцензії на мовлення.

Провайдер програмної послуги - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії, виданої Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення, на договірних засадах надає абонентам можливість перегляду пакетів програм, використовуючи для передавання цих програм ресурси багатоканальних телемереж.

Статус Національної ради, як конституційного, постійно діючого колегіального органу, метою діяльності якого є нагляд зе дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення. а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених цими законами, визначено статтею 1 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення».

Згідно з частиною 4 статті 7 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», Національна рада є єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення незалежне від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач.

До регуляторних повноважень Національної ради передбачених чинним законодавством України у сфері телерадіомовлення, належить зокрема функція здійснення ліцензування телерадіомовлення.

Першочерговим завданням Національної ради є перехід країни до європейських стандартів мовлення. Україна взяла на себе зобовязання щодо переходу телевізійного мовлення на цифровий формат до 17 червня 2015 року, які передбачені Регіональною угодою «Женева-2006».

Ліцензування цифрового ефірного мовлення з використанням радіочастотного ресурсу держави здійснюється, як ліцензування багатоканального мовлення відповідно до частини 5 статті 23 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Національна рада в межах наданих статтею 5 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення України», на виконання даних вимог щодо організації та перспектив розвитку телерадіомовлення, розробила та зареєструвала в Міністерстві юстиції України План розвитку національного телерадіоінформаційного простору України, яким передбачається встановлення етапів впровадження цифрового телемовлення і порядок створення національної цифрової телемережі.

Як зазначає відповідач, внаслідок відсутності частотного ресурсу, без вимкнення діючих аналогових передавачів, виконати перепланування телемереж: МХ-1, МХ-2, МХ-3, МХ-5 можливе було лише за умови використання в них ряду каналів, які були рекомендовані для створення мультиплексу МХ-4, сукупність безпосередніх кроків по втіленню даних заходів було реалізовано Національною радою. Тобто при частотному плануванні багатоканальних телемереж МХ-1, МХ-2, МХ-3 та МХ-5 фактично відбулася заміна телевізійних каналів, виділених для МХ-4 з метою використання їх у зазначених телемережах.

При цьому, акцентовано, що використання каналів МХ-4 буде можливе лише після вимкнення РЕЗ аналогового мовлення, оскільки при використанні останнього на даному етапі, надання телеглядачам аналогового ТВ мовлення буде відбуватись із значними перешкодами.

Згідно Закону України «Про радіочастотний ресурс України» користування радіочастотним ресурсом для розповсюдження телерадіопрограм телерадіоорганізаціями здійснюється на підставі відповідної ліцензії Національної ради та дозволу на експлуатацію, що надається УДЦР.

Враховуючи ці обставини, Національна рада рекомендувала ТзОВ «Телемережі України» надати інформацію, наведену в додатках 8-11 до Порядку надання висновків щодо електромагнітної сумісності та дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів і випромінювальних пристроїв, затвердженого рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, від 01 листопада 2012 року № 559, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 січня 2013 року за № 57/22589, письмову згоду власника висотної споруди на встановлення технічного засобу мовлення та фінансово-інвестиційні обґрунтування створення мережі.

Відповідно до Плану розвитку Національна рада після розгляду зазначених пропозицій розглядає питання про замовлення розроблення висновків щодо можливості та умов користування радіочастотним ресурсом України для потреб телерадіомовлення в порядку, визначеному пунктом 7 частини третьої статті 16 Закону України «Про радіочастотний ресурс України».

За наявності висновків щодо можливості та умов користування радіочастотним ресурсом України для потреб телерадіомовлення (цифрове наземне телевізійне мовлення) Національна рада матиме змогу розглянути питання про створення цифрової багатоканальної телемережі МХ-4 та ліцензування провайдера програмної послуги багатоканальної ефірної телемережі.

Лише після вжиття цих заходів відповідного реагування та забезпечення відповідних ініціатив - можливе оголошення конкурсу на отримання ліцензій на мовлення у багатоканальній цифровій телемережі МХ-4 відповідно до вимог Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Отже, враховуючи викладене суд вважає, що є всі підстави стверджувати про наявність двох обєктивних причин, з яких відповідач залишив без розгляду заяву ТзОВ «Телемережі України», який подавав заяву на отримання ліцензії провайдера програмної послуги у цифровій телемережі МХ-4, а саме: видача ліцензій і розбудова цифрової багатоканальної телемережі МХ-4 можлива лише за умови наявності висновків УДЦР; відповідач згідно із нормами чинного законодавства, що регулює відносини в сфері телерадіомовлення, ухвалює рішення та оголошує прийом заяв і пропозицій субєктів господарювання на розбудову цифрової багатоканальної телемережі.

Після здійснення низки технічних і технологічних завдань, повязаних із поданням заявки до УДЦР на прорахунок частот та отримання висновків, має бути оголошено відбір претендентів на здійснення провайдерських послуг.

Відповідач разом із іншими субєктами господарювання зможуть взяти участь у цьому відборі.

Таким чином, судом не виявлено жодних порушень відповідачем норм чинного законодавства України, при винесені оскаржуваного рішення №685 від 07.2015 року так як Національна рада не оголошувала пропозиції по розбудові цифрової багатоканальної телемережі МХ-4, з огляду на що рішення Національної ради є правомірним та відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, суд приходить до висновку, що оскільки відсутній висновок Українського державного центру радіочастот та з цієї підстави Національною комісією не приймалось рішення та не оголошувався прийом заяв і пропозицій субєктів господарювання на розбудову цифрової багатоканальної телемережі, тому немає підстав для задоволення позову в частині зобовязання Національної комісії прийняти рішення про видачу ТзОВ «Телемережі України» ліцензії провайдера програмної послуги з використанням цифрової багатоканальної телемережі МХ-4 згідно поданої заяви від 03.04.2015 року та дана вимога є передчасною.

Також суд зазначає, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення №685 від 07.05.2015 року не позбавило позивача права згодом подавати до Національної ради відповідні заяви про видачу ліцензії провайдера програмної послуги, оскільки Національна рада здійснюючи регуляторні функції, передбачені чинним законодавством України у сфері телерадіомовлення, не створювала додаткових обмежень або заборон для реалізації прав ТзОВ «Телемережі України».

Відтак, з наведених вище підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії субєкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі статтей 1, 7, 23 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», статтей 1, 15 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення України», суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Телемережі України» до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити дії, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 07 липня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич