Справа № 821/878/15-а
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/878/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Кузьменко Н.А.

при секретарі Багненко Т.В.

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.01.2012 р. №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, якими позивачу збільшено грошові зобовязання з податку на прибуток на 536683,25 грн., з податку на додану вартість на 591980,0 грн., з земельного податку на 72502,64 грн. та із плати за спеціальне використання води на 7630,13 грн. та визнання неправомірними дій щодо висновків про необхідність доперерахування до бюджету коштів від реалізації залежаного вантажу у сумі 795970,83 грн., -

встановив:

ТОВ Херсонський морський торговельний порт (далі позивач, ДП «Херсонський морський торгівельний порт») звернулось 25.01.2012 року до суду з адміністративним позовом Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області Державної фіскальної служби (далі відповідач, ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.01.2012 р. №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, якими позивачу збільшено грошові зобовязання з податку на прибуток на 536683,25 грн., з податку на додану вартість на 591980,0 грн., з земельного податку на 72502,64 грн. та із плати за спеціальне використання води на 7630,13 грн. та визнання неправомірними дій щодо висновків про необхідність доперерахування до бюджету коштів від реалізації залежаного вантажу у сумі 795970,83 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 27.06.2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 року, відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.01.2012 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4. В частині позовних вимог стосовно визнання неправомірними дій щодо висновків відповідача про необхідність доперерахування до бюджету коштів від реалізації залежаного вантажу у сумі 795 970,83 гривень провадження закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 27.06.2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 року у справі № 2а-281/12/2170 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 25 березня 2015 року справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду.

Свої вимоги позивач мотивує безпідставністю висновків ДПІ у м. Херсоні стосовно нікчемності правочинів, укладених з контрагентами, порушенням вимог Податкового кодексу України щодо порядку формування податкового кредиту та валових витрат, необґрунтованим донарахуванням зобовязань із земельного податку та із плати за спеціальне використання води. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, вказавши на те, що відповідач при складенні спірних податкових повідомлень-рішень використав протиправні висновки акту перевірки від 26.12.2011 р. № 4487/23-5/01125695. На думку позивача для формування валових витрат та податкового кредиту головними умовами є належне документування цього процесу та використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності платника податку в межах його оподатковуваних операцій. Позивач зазначає, що придбання товарів та послуг за спірними правочинами підтверджено бухгалтерськими та податковими документами, ці товари та послуги використовувались та використовуються в його оподатковуваній господарській діяльності. Завищеними на думку позивача є додатково визначені ДПІ у м.Херсоні зобовязання з земельного податку та зі збору за спеціальне використання води. Так, позивач стверджує, що для видобутку піску у 2010 році отримав акти для постійного користування землею. За держаними актами на користування землею станом на 01.10.2009 р. мав у своєму розпорядженні 83 га сільськогосподарських угідь та 52 га пісків для розміщення карєру для видобутку піску, а 05.07.2010 р. отримав державні акти на земельні ділянки площею 135,0331 га для розміщення карєру для видобутку піску. У той же час відповідач при проведені перевірки при розрахунках земельного податку всі землі вважає землями промислового призначення та не враховує 83 га сільськогосподарських угідь і тому, як наслідок, надмірно нарахував земельного податку у сумі 39997,15 грн. та штрафних санкцій - 6286,03 грн. Стосовно збільшення зобовязань із збору за спеціальне використання води позивач зазначає, що ДПІ у м. Херсоні під час проведення перевірки використала перекручені дані стосовно фактичного споживання води для господарських потреб платника збору. Ці дані не підтверджуються первинними бухгалтерськими документами та показниками вимірювальних приладів, які здійснюють облік спожитої вади, а тому донараховані зобовязання та штрафні санкції підлягають скасуванню.

Представник відповідача заперечував проти позову, так як зобовязання з податку на прибуток та з ПДВ за спірними податковими повідомленнями-рішеннями визначені правомірно на підставі належної оцінки всіх обставин оподаткування позивача. Вказав на те, що позивач мав у своєму розпорядженні земельні ділянки, які використовував виключно для організації видобутку піску і тому вони мали оподатковуватись як землі промислового призначення. Для обрахунку збору за спеціальне використання водних ресурсів відповідач стверджує, що для визначення обєму фактично використаної води використані дані вимірювальних приладів позивача. Розрахунки цього збору провадяться платником самостійно виходячи із спожитої вади протягом календарного податкового періоду, який дорівнює календарному кварталу, та виходячи із затверджених тарифів. Позивач, за даними ДПІ у м. Херсоні, такий розрахунок складав виходячи з неповних даних про спожиту воду для власних потреб.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що в період з 25.10.2011 року по 19.12.2011 року відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 30.06.2011 року.

За результатами перевірки складено акт від 26.12.2011 року № 4487/23-5/01125695, яким встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, Закону України Про податок на додану вартість, Податкового кодексу України, Закону України Про плату за землю, Постанови КМ України Про затвердження Порядку справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту від 16.08.1999 року № 1494.

Крім того, відповідачем у акті перевірки зроблено висновки щодо визнання нікчемними правочинів, здійснених з ТОВ ПІГ Трансконтиненталь, ПП Аллюр-2009, ПП Промтехресурс-АТ, ТОВ НВО Авіа, ТОВ Технології ремонту транспортної інфраструктури, ТОВ Машинтехімпорт, ТОВ Авентус, ТОВ Інком, ТОВ Промпроект, ТОВ Таврія Пак, ЗАТ Южмормонтаж, що вплинуло на висновок відповідача щодо зменшення валових витрат позивача та податкового кредиту.

ДПІ зроблено висновки про зменшення ДП «Херсонський морський торгівельний порт» податкового кредиту з ПДВ по відносинам з ПП Стальсервіс, ПП КФ Бетта, ВАТ Укрхліббуд, ТОВ Технології ремонту транспортної інфраструктури та ПП МБ Лідер на загальну суму 210 335,60 грн. з тих підстав, що постачальники не задекларували податкові зобовязання з продажу товарів позивачеві та після здійснення поставок не знаходились за місцем реєстрації.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 11.01.2012 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, якими позивачу збільшено грошові зобовязання з податку на прибуток на 536 683,25 грн., з податку на додану вартість на 591 980,00 грн., з земельного податку на 72 502,64 грн., зі плати за спеціальне використання води на 7613,13 грн.

Позивач вважає протиправними висновки ДПІ у м.Херсоні щодо визнання нікчемним правочинів, здійснених з ТОВ ПІГ "Трансконтиненталь", ПП "Аллюр-2009", ПП "Промтехресурс-АТ", ТОВ НВО "Авіа", ТОВ "Технології ремонту транспортної інфраструктури", ТОВ "Машинтехімпорт", ТОВ "Авентус", ТОВ "Інком", ТОВ "Промпроект", ТОВ "Таврія Пак", ЗАТ "Южмормонтаж", що вплинуло на висновок відповідача щодо зменшення валових витрат позивача на 1521116,55 грн. та податкового кредиту на 304223,51 грн.

Неправомірними на думку представника позивача є висновки відповідача щодо зменшення податкового кредиту з ПДВ по відносинам з ПП "Стальсервіс", ПП КФ "Бетта", ВАТ "Укрхліббуд", ТОВ "Технології ремонту транспортної інфраструктури" та ПП МБ "Лідер" на загальну суму 210335,6 грн. через те, що ці постачальники не задекларували податкові зобовязання з продажу товарів позивачеві та після здійснення поставок не знаходились за місцем реєстрації.

При вирішенні спору по суті, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Стосовно податкових повідомлень-рішень від 11 січня 2012 року № НОМЕР_2 про збільшення суми грошових зобовязань з податку на додану вартість в розмірі 591980,00 грн. та № про збільшення суми грошових зобовязань з податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності в розмірі 536683,25 грн. суд зазначає наступне.

Відповідачем, відповідно до акту перевірки та письмових заперечень, реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами заперечується з тих підстав, що за матеріалами перевірок податкових органів, а саме:

ДПІ у Ленінському районі м. Донецька акт від 29.07.2011 р. № 1978/23-3/35831718 документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ ПІГ "Трансконтиненталь" з питань правомірності формування податкового кредиту по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ Авіаль" за період з 01.01.2011 р. по 28.02.2011 р.;

Мелітопольської ОДПІ акт від 19.05.2011 р. № 749/23/36448510 невиїзної документальної перевірки ПП "Аллюр-2009" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.09.2010 р. по 31.122.2010 р.;

Мелітопольської ОДПІ акт від 23.12.2010 р. № 1518/23/36465342 невиїзної документальної перевірки ПП "Промтехресурс-АТ" з питань дотримання податкового та іншого законодавства за період з 16.06.2009 р. по 30.06.2010 р.;

ДПІ у Приморському районі м.Одеси акт від 08.04.2010 р. № 604/23-1 про неможливість проведення документальної перевірки ТОВ НВО "Авіа" з питань правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість за період грудень 2010 року;

ДПІ у Залізничному районі м. Львова акт від 22.03.2011 р. № 662/23-2/35621140 документальної невиїзної перевірки ТОВ "Технології ремонту транспортної інфраструктури" щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків згідно додатку № 5 до декларації з ПДВ за грудень 2010 р.;

ДПІ у Приморському районі м. Одеси акт від 17.03.2011 р. № 1040/23-5/35117711 документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Маштехімпорт" з питання підтвердження відомостей, отриманих від особи, що перебувала у взаємовідносинах з ТОВ "Шипремсервіс" у період за грудень 2010 року;

ДПІ у Шевченківському районі м.Києва акт від 27.07.2011 р. № 1723/23-04/37270359 документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Авертус" з питання правильності нарахування податкових зобовязань та податкового кредиту по податку на додану вартість за період січень, лютий, березень, квітень, травень 2011 року;

ДПІ у Біляївському районі м.Одеси акт від 22.06.2011 р. № 1241/23/32935989 про неможливість проведення перевірки ТОВ "Інтоком" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 р. по 26.05.2011 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 р. по 26.05.2011 р.;

ДПІ у Біляївському районі м.Одеси акт від 17.06.2011 р. № 1220/23/329359940 про неможливість проведення перевірки ТОВ "Промпроект" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2008 р. по 16.05.2011 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 р. по 16.05.2011 р.;

ДПІ у м.Херсоні довідку від 15.08.2011 р. № 228/15-2/353229385 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки субєкта господарювання ПП "Таврія-Пак" щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків у грудні 2010 року - червні 2011 року;

ДПІ у м.Херсоні акт від 29.11.2011 р. № 4088/23-5/4122468 планової виїзної перевірки ЗАТ "Южмормонтаж" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 р. по 30.06.2011 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 р. по 30.06.2011 р.

Останні дійшли висновку про нереальність здійснення контрагентами - постачальниками господарських операцій в перевіряємих періодах, а тому відсутні підстави вважати правовідносини між позивачем та ТОВ ПІГ Трансконтиненталь, ПП Аллюр-2009, ПП Промтехресурс-АТ, ТОВ НВО Авіа, ТОВ Технології ремонту транспортної інфраструктури, ТОВ Маштехімпорт, ТОВ Авертус, ТОВ Інтоком, ТОВ Промпроект, ПП Таврія-Пак, ЗАТ Южмормонтаж, ПП Стальсервіс, ПП КФ Бетта, ВАТ Укрхліббуд, ППМБ Лідер реальними та враховувати їх вплив на податкову звітність.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 вказаного Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Аналогічні норми щодо формування валових витрат містяться в п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України.

Згідно з п.1.7 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не дозволяється включення до податкового кредиту, згідно з пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону, суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналогічні норми щодо формування податкового кредиту містяться в ПК України.

За вимогами пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідач не вважає надані ДП «Херсонський морський торгівельний порт» податкові накладні, рахунки-фактури, акти приймання-здачі, платіжні доручення та інші первинні документи підставою для застосування п.138.2 ст.138 ПК України, в розумінні пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України. Такий висновок ДПІ зробила на підставі актів перевірок контрагентів-постачальників позивача.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно положень статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість достатніми підставами мають бути: придбання ним товарів (робіт, послуг); використання зазначених товарів, робіт та послуг у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, належним чином оформлена первинна бухгалтерська документація.

Преамбула до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає, що цей ОСОБА_4 визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

ОСОБА_4 поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ч.1 ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з вимогами ст. 4 цього Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами заперечується з тих підстав, що за матеріалами перевірок податкових органів, останні дійшли висновку про нереальність здійснення контрагентами - постачальниками господарських операцій в перевіряємих періодах, а тому відсутні підстави вважати правовідносини між позивачем та а тому відсутні підстави вважати правовідносини між позивачем та ТОВ ПІГ Трансконтиненталь, ПП Аллюр-2009, ПП Промтехресурс-АТ, ТОВ НВО Авіа, ТОВ Технології ремонту транспортної інфраструктури, ТОВ Маштехімпорт, ТОВ Авертус, ТОВ Інтоком, ТОВ Промпроект, ПП Таврія-Пак, ЗАТ Южмормонтаж, ПП Стальсервіс, ПП КФ Бетта, ВАТ Укрхліббуд, ППМБ Лідер реальними та враховувати їх вплив на податкову звітність.

Ознайомившись з актом перевірки суд зазначає, що перевіряючими не досліджувався факт здійснення господарських операцій між контрагентами постачальниками та позивачем, а висновки акту перевірки, з урахуванням даних програмного забезпечення, побудовані на актах перевірок контрагентів-постачальників позивача з іншими субєктами господарювання, які не мають відношення до спірних господарських зобовязань.

На вимогу суду позивач надав підтверджувальні документи щодо фактичного здійснення господарських операцій з наведеними контрагентами постачальниками.

ДП "Херсонський морських торговельний порт" придбало:

- у лютому 2011 року у ТОВ ПІГ "Трансконтиненталь" дизельне паливо та бензин А-76 на загальну суму 3729757,69 грн., у тому числі ПДВ 621626,28 грн.;

- у серпні, жовтні 2010 року у ПП "Аллюр-2009" ремонтні послуги на загальну суму 14680 грн., у тому числі ПДВ 2446,67 грн.;

- у червні 2010 р. у ПП "Промтехресурс-АТ" товар та ремонтні послуги на загальну суму 2630 грн., у тому числі ПДВ 438,33 грн.;

- у грудні 2010 року у ТОВ НВО "Авіа" проектно-вишукувальні роботи на загальну суму 14400, у тому числі ПДВ 2400 грн.;

- у грудні 2010 року у ТОВ "Технології ремонту транспортної інфраструктури" ремонтні роботи на загальну суму 26682,66 грн., у тому числі ПДВ 44471,11 грн.;

- у грудні 2010 року у ТОВ "Маштехімпорт" товар на загальну суму 275682,90 грн., у тому числі ПДВ 45947,15 грн.;

- у травні 2011 року у ТОВ "Авертус" запчастини на загальну суму 99760 грн., у тому числі ПДВ 16626,67 грн.;

- у жовтні 2009 року у ТОВ "Інтоком" товар на загальну суму 9811,20 грн., у тому числі ПДВ 1635,20 грн.;

- у жовтні 2009 року у ТОВ "Промпроект" товар на загальну суму 11107,20 грн., у тому числі ПДВ 1851,20 грн.;

- у квітні, травні 2011 року у ПП "Таврія Пак" товар на загальну суму 23908,02 грн., у тому числі ПДВ 3984,67 грн.;

- у грудні 2009 року, червні 2011 року у ЗАТ "Южмормонтаж" запчастини на загальну суму 241224,49 грн., у тому числі ПДВ 40504,15 грн.

Також, позивачем до складу податкового кредиту включено суми ПДВ з контрагентами ПП "Стальсервіс", ПП КФ "Бетта", ВАТ "Укрхліббуд", ППМБ "Лідер", з якими ДП "Херсонський морський торговельний порт" мало господарські відносини у жовтні, листопаді 2009 року, січні, лютому, березні, серпні, червні, липні, вересні, жовтні, листопаді 2010 року.

На підтвердження придбання у вказаних контрагентів товарів та послуг представником позивача надано договори (по деяким контрагентам), видаткові та податкові накладні, платіжні доручення, акти здачі-приймання робіт.

ДП «ХМТП» - TOB ПІГ «Трансконтиненталь».

У лютому 2011 року позивач здійснив закупівлю палива у ТОВ ПІГ «Трансконтиненталь». Між сторонами було укладено договори № 5 Т від 07.02.2011, 6 Т від 07.02.2011, № 7 Т від 07.02.2011, № 8 Т від 07.02.2011 (а.с. 78-88 1-й том) поставки дизельного палива та бензину. Поставка ТМЦ здійснювалася силами та засобами за рахунок постачальника, завезення позивачеві ТМЦ зазначеним контрагентом підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними № 75 від 08.02.2011, № 85 від 10.02.2011, № 87 від 11.02.2011, № 90 від 15.02.2011, № 101 від 16.02.2011, № 116 від 24.02.2011, № 120 від № 78 від 08.02.2011, № 79 від 08.02.2011 (а.с. 153-162 7-й том). Факт ввезення в порт палива підтверджується наявними в матеріалах справи корінцями перепусток на вїзд автотранспорту ТОВ ПІГ «Трансконтиненталь» на територію підприємства для відвантаження палива: № 827 від 08.02.2011, № 904 від 10.02.2011, № 956 від 11.02.2012, № 1120 від 15.02.2011, № 1173 від 16.02.2011, №1174 від 16.02.2011, № 1437 від 24.02.2011, № 1474 від 25.02.2011 (а.с. 4-11 4-й том). Факт передачі-приймання палива підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № 76 від 08.02.2011, № 78 від 08.02.2011, № 77 від 08.02.2011, № 75 від 08.02.2011, № 85 від 10.02.2011, № 79 від 08.02.2011, № 79/1 від 08.02.2011, № 87 від 11.02.2011, № 90 від 15.02.2011, № 101 від 16.02.2011, № 98 від 16.02.2011, № 116 від 24.02.2011, № 120 від 25.02.2011 (а.с. 169-171, 187, 193, 194, 201, 204, 207- 208, 212.,215 1-й том) та приймальними актами 16/А від 08.02.2011, № 17 від 08.02.2011, № 18 від 10.02.2011, № 19 від 11.02.2011, № 20 від 15.02.2011, № 21 від 16.02.2011, № 22 від 24.02.2011, №23 від 25.02.2011, № 24 від 08.02.2011 (а.с. 168, 182, 186,192, 200, 203, 206, 211,214 1-й том), витягами із журналу реєстрації довіреностей 2011 на отримання ТМЦ (а.с. 90- 109 7-й том,), яким підтверджується отримання уповноваженою особою ДП «ХМТП» - агентом з постачання ОСОБА_5 (прізвище і підпис якого наявний і в перелічених видаткових накладних, і в товарно-транспортних накладних) ТМЦ від даного контрагента, податковими накладними № 77 від 08.02.2011, № 78 від 08. 02.2011, № 76 від 08.02.2011, № 75 від 08.02.2011, № 85 від 10.02.2011, № 79 від 08.02.2011, № 87 від 11.02.2011, № 90 від 15.02.2011, № 101 від 16.02.2011, № 98 від 16.02.2011, № 116 від 24.02.2011, № 120 від 25.02.2011(а.с. 172-174, 184, 188, 195,202, 205, 209, 210, 213. 216 том 1-й). За отримані паливо та бензин позивач перерахував ТОВ ПІГ «Трансконтиненталь» грошові кошти платіжними дорученнями № 4593 від 24.02.2011, № 4606 від 25.02.2011, №4451 від 17.02.2011, № 4475 від 18.02.2011, № 4488 від 18.02.2011, № 7947 від 21.02.2011, №4537 від 22.02.2011, № 4419 від 16.02.2011, № 4538 від 22.02.2011, № 4592 від 24.02.2011, №4564 від 23.02.2011, № 4565 від 23.02.2011, № 4582 від 24.02.2011, № 4607 від 25.02.2011, №2 від 28.02.2011, № 5193 від 12.04.2011, № 5229 від 13.04.2011, № 8145 від 14.04.2011, № 8168 від 15.04.2011 на загальну суму 1 105 452,90 грн., у тому числі ПДВ у сумі 184 242,15 грн. (а.с. 175-181, 185, 189, 191, 190, 196-199 1-й том, а.с.186-189 2-й том). ТОВ ПІГ «Трансконтиненталь» було платником податку на додану вартість, про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво № 100112900 про реєстрацію платника ПДВ (а.с. 89 том 1-й). Окрім того, до суду були надані документи, які підтверджують наявність матеріально-технічної бази та виробничих потужностей у контрагента, які надавалися останнім у складі пакету документів під час проведення процедури закупівлі: Перелік основних засобів станом на 01.10.2010, Довідка про наявність обладнання та матеріально - технічної бази, Довідка про наявність працівників. (а.с. 55-57 том 5-й).

ДП «ХМТП» надані документи, якими підтверджується використання придбаного палива на господарські потреби підприємства, рух цих ТМЦ по структурним підрозділам підприємства, а саме: вимоги структурних підрозділів порту (БАВТ, відомчої пожежної охорони, флоту портового тощо) на внутрішнє переміщення отриманого портом ТМЦ (палива) із основного складу порту до відповідного структурного підрозділу порту, звіти по використанню по підрозділам (флоту портового, бази автомобільного транспорту тощо) палива на виробничі потреби, вибірково дорожні листи, в яких фіксуються факти заправки паливом транспорту порту, картки рахунків 6311, які підтверджують облік та рух ТМЦ (палива) по ДП «ХМТП». (а.с. 12-14 том 4-й, а.с. 59-92 том 5-й, а.с. 58-254 том 5-й, а.с. 1-117 том 6-й).

ДП «ХМТП» - ПП «Аллюр-2009».

У серпні, жовтні 2010 року позивач здійснив закупівлю робіт у приватного підприємства «Аллюр-2009», зокрема, ремонту гідроциліндрів автонавантажувальної техніки позивача. За результатами проведеного ремонту між ДП «ХМТП» та ПП Аллюр-2009» були підписані акти приймання-здачі робіт (надання послуг) № 52 від 06.08.2010 на суму 4 950 грн., № 92 від 07.10.2010 на суму 4 830 грн., № 91 від 07.10.2010 на суму 4 900 грн. (а.с. 217, 219, 221 том 1-й). Акти приймання-здачі робіт підписані особою, яка відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців № 585005 від 11.12.2012, є підписантом - особою, яка вчиняє юридичні дії від імені ПП «Аллюр-2009» без довіреності, (а.с. 139-150 том 7-й). Контрагентом були виставлені до сплати рахунки № 334 від 05.08.2010, № 584 від 08.09.2010, № 610 від 13.09.2010 (а.с. 15, 17, 19 том 4-й) та видані податкові накладні № 570 від 06.08.2010, № 1084 від 07.10.2010, № 1083 від 07.10.2010. (а.с. 218, 220, 222 том 1-й). Позивачем перерахував грошові кошти за виконані контрагентом роботи платіжними дорученнями № 417 від 05.10.2010, № 470 від 28.10.2010, № 1350 від 27.08.2010 на загальну суму 14 680 грн., у тому числі ПДВ у сумі 2 446,67 грн. (а.с. 203, 224, 225 том 1-й). ПП «Аллюр-2009» на момент здійснення господарських операцій з ДП «ХМТП» був платником ПДВ, що підтверджується відомостями, наданими самим відповідачем.

ДП «ХМТП» - ПП «Промтехресурс-АТ».

У червні 2010 року позивач здійснив закупівлю робіт у приватного підприємства «Промтехресурс-АТ», зокрема, ремонту турбокомпресору та, як наслідок, закупівлю товару лабіринту малого, необхідного для проведення цього ремонту. За результатами проведеного ремонту та використання придбаного ТМЦ під час здійснення ремонту між сторонами було підписано Акт приймання-здачі робіт (надання послуг) № 32 від 14.06.2010 на суму 970,0 грн. (а.с. 226 том 1-й). Контрагентом виставлено рахунок до сплати № 122 від 21.05.2010 (а.с. 16 том 4-й) та видано податкову накладну № 268 від 14.06.2010.(а.с. 227 том 1-й). Факт отримання позивачем ТМЦ (лабіринту малого) підтверджується прибутковою накладною № ПН-М001386 від 11.06.2010, видатковою накладною № 181 від 07.06.2010, отриманою податковою накладною № 234 від 07.06.2010. (а.с. 229-231 том 1-й). На користь контрагента платіжним дорученнями № Д42з3015 від 14.06.2010 перераховано 970 грн. за ремонт турбокомпресору. (а.с. 228 том. 1-й). В матеріалах справи міститься вимога на внутрішнє переміщення лабіринту малого із основного складу порту до структурного підрозділу порту - БАВТ (база автомобільного та внутрішньопортвого транспорту) № 1902 від 19.06.2011р. (а.с. 118 том 6- й) та акт установки даного обладнання на бульдозер Т-170 № 24 (а.с. 119 том 6-й), якими фактично підтверджується завезення даного обладнання до позивача та його безпосереднє використання, надано реєстр первинних документів по прийманню та витратах запасних частин (а.с. 21-23 том 4-й).

ПП «Промтехресурс-АТ» на момент здійснення господарських операцій був платником ПДВ, що підтверджується відомостями, наданими відповідачем. Крім того, суду надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 585013 від 11.12.2012, яким підтверджується статус юридичної особи на час здійснення господарських операцій із ДП «ХМТП» (а.с. 139-150 том 7-й ).

ДП «ХМТП» - TOB НВО «Авіа».

У грудні 2010 року позивач здійснив закупівлю робіт із створення науково-технічної продукції у TOB НВО «Авіа». Закупівля робіт із створення цієї продукції обумовлювалася необхідністю отримання дозволу Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря (далі - екологічна інспекція) на право видобування піску на Щабовському родовищі піску у Голопристанському районі Херсонської області у 2010 році, ДП «ХМТП» зобовязане проводити екологічний моніторинг при видобуванні піску та надавати звіт до екологічної інспекції. Для отримання зазначеного дозволу екологічної інспекції ДП «ХМТП» мало спрямувати звіт про здійснений екологічний моніторинг. Такий звіт розроблювало ТОВ НВО «Авіа» за договором №А-60/09(67 Р) від 25.12.2009 (а.с. 232-237 том 1-й). 20 грудня 2010 року між сторонами було підписано Акт прийому-здачі науково-технічної продукції (а.с. 238 том 1-й), який складено по фактично виконаним обсягам роботи та на момент їх фактичного закінчення. (а,с. 239 том 1-й). Контрагентом видано податкову накладну № 249 від 20.12.2010 на суму 14 400 грн. Платіжним дорученням № 5999 від 20.01.2011. перераховано на користь ТОВ НВО «Авіа» 14 400 грн., у тому числі ПДВ у сумі 2 400 грн. (а.с. 240 том 1-й). Виконання контрагентом позивача обумовлених договором робіт підтверджується не лише актом їх здачі-прийняття, але й наявному в матеріалах справи саме цього комплексного екологічного моніторингу, розробка його проводилася ТОВ НВО «Авіа». (а.с. 24-28 том 4). ТОВ НВО «Авіа» на момент здійснення господарських операцій був платником ПДВ, що підтверджується відомостями, наданими відповідачем.

ДП «ХМТП» - ТОВ «Технології ремонту транспортної інфраструктури».

У грудні 2010 року позивач здійснив закупівлю робіт у ТОВ «Технології ремонту транспортної інфраструктури» з підсилення несучих елементів каркасу складу № 5 для збереження сипучих матеріалів, про що між сторонами було укладено договір № 53 Т від 06.07.2010 (а.с. 1-2 том 2-й). На час здійснення господарських операцій між сторонами контрагент був платником податку на додану вартість, згідно зі свідоцтвом № 100233617 про реєстрацію платника ПДВ. (а.с. 3 том 2-й).

За результатами виконаних робіт між сторонами було підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/ за грудень 2010 та Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2010 із додатками. (а.с. 4-17 том 2-й). Контрагентом видано податкову накладну № 108 від 27.12.2010 на суму 26 682,66 грн. (а.с, 18 том 2-й). Платіжним дорученням № 3858 від 13.01.2011 перераховано на користь ТОВ «Технології ремонту транспортної інфраструктури» 26682,66 гри., у тому числі 1ІЦВ у сумі 4 447,11 гри. (а.с. 19 том 2-й). В матеріалах справи наявні заявки ТОВ «Технології ремонту транспортної інфраструктури» на видачу перепусток для входу працівників/вїзду автотранспорту, контрольних відривних талонів до разових перепусток, витягу з журналу реєстрації осіб, які пройшли інструктаж з охорони праці та пожежної безпеки (а.с. 110-131 том 7-й).

ДП «ХМТП» - ТОВ «Маштехімпорт».

У грудні 2010 року позивач здійснив закупівлю запчастин на автотранспортну техніку у ТОВ «Маштехімпорт». Між сторонами було укладено договори № 28 Т від 18.03.2010, 30 Т від 18.03.2010, 32 Т від 18.03.2010, 62 Т від 09.09.2010 (а.с. 29-47 том 4. а.с. 20-23 том 2) на поставку запчастин для перевантажувальної техніки і автомобільного транспорту. Завезення позивачеві ТМЦ зазначеним контрагентом підтверджується наявними в матеріалах справи товарно- транспортною накладною № 1212 від 08.12.2010, перепусткою № 8797 від 08.12.2010 на вїзд автомобільного транспорту контрагента на територію порту із запчастинами. (а.с. 48 том 4-й). Приймання та передача запчастин підтверджуються видатковими накладними № РН-001325 від 03.12.2010, № РН-001326 від 08.12.2010, № РН- 001327 від 08.12.2010, № РН-001328 від 08.12.2010, № РН-0001386 від 27.12.2010, прибутковими накладними № ПН-М00229 від 08.12.2010, № ПН-М00381 від 29.12.2010, № ПН-М00225 від 08.12.2010, № ПН-М00228 від 08.12.2010, № ПН-М00226 від 08.12.2010 ( а.с. 25-26, 28-29, 31-32, 34-35, 37-38 том 2-й). витягами із журналу видачі довіреностей на отримання ТМЦ за 2010 рік (а.с. 90-109 том 7-й), якими підтверджується отримання уповноваженою особою ДП «ХМТП» - ТМЦ від даного контрагента, податковими накладними № 1622 від 27.12.2010, № 1561 від 03.12.2010, №1562 від 08.12.2010, № 1563 від 08.12.2010, № 1564 від 08.12.2010 (а.с. 27, 30, 33,36 том 2-й), витягом із журналу вхідного контролю з кількості та якості прийнятих ТМЦ на склад позивача (а.с. 48-52 том 4-й). За отримані запчастини ТОВ «Маштехімпорт» платіжними дорученнями № 4095 від 26.01.2011, № 4051 від 24.01.2011, № 4027 від 21.01.2011, № 3622 від 30.12.2010, № 3623 від 30.12.2010, № 3576 від 29.12.2010, № 3577 від 29.01.2010, № 3537 від 28.12.2010, № 3654 від 05.01.2011, № 3719 від 06.01.2011, № 3405 від 23.12.2010, № 3433 від 24.12.2010, № 3431 від 24.12.2010, № 3504 від 27.12.2010, № 3541 від 28.12.2010, № 3538 від 28.12.2010, № 3539 від 28.12.2010, № 3579 від 29.12.2010, № 3578 від 29.12.2010, № 3625 від 30.12.2010, № 3624 від 30.12.2010, № 3989 від 20.01.2011, № 3720 від 06.01.2011 перераховано грошові кошти на загальну суму 275 682,86 грн., у тому числі ПДВ у сумі 45 947,15 грн. (а.с. 40- 62 том 2-й).

ТОВ «Маштехімпорт» було платником податку на додану вартість, про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво № 100055455 про реєстрацію платника ПДВ. (а.с. 24 том 2-й). ДП «ХМТП» надані документи, якими підтверджується використання придбаних запчастин на господарські потреби підприємства, рух цих ТМЦ по структурним підрозділам підприємства, а саме: вимоги на внутрішнє переміщення отриманих ТМЦ із основного складу порту до бази автомобільного та внутрішньопортового транспорту № 271 від 09.12.2010, № 308 від 09.12.2010, № 272 від 09.12.2010, № 309 від 09.12.2010, № 311 від 1 09.12.2010, № 552 від 30.12.2010 (а.с 121, 123, 125, 127-128, 130 том 6-й а.с. 134, 135 том 4-й). Акти списання запчастин по складу БАВТ за грудень 2010 року (а.с. 145-151 том 6-й), згідно яких здійснюється безпосередній розподіл отриманих ТМЦ на відповідні автотранспортні засоби, для яких ці ТМЦ придбавались, Акти установки запчастин, якими підтверджується безпосередня установка запчастин на конкретні автотранспортні засоби № 8/2 від 09.08.2010, № 11/2 від 08.11.2010, № 13/1 від 06.01.2011, № 13/2 від 06.01.2011, №1/2 від 04.02.2011, № 3/2 від 29.03.2011 (а.с. 53-54 том 4-й, а.с. 131-138 том 6-й). В матеріалах справи містяться регістри бухгалтерського обліку отриманих ТМЦ та бухгалтерські проводки по рахунку 6311, які підтверджують облік та рух ТМЦ по ДП «ХМТП». (а.с. 139-144 том 6-й). Реєстри первинних документів по витратам запчастин (а.с. 55-134 том 4-й).

ДП «ХМТП» - ТОВ «Компанія «Авертус».

У травні 2011 року позивач здійснив закупівлю товару - бандажів для перевантажувальної техніки - у ТОВ « Компанія «Авертус». Між сторонами було укладено договір № 147 Р від 18.04.2011 (а.с. 63-64 том 2-й), яким обумовлювалась поставка бандажів позивачеві. Приймання та передачаі бандажів підтверджується видатковою накладною № 17 від 26.05.2011, прибутковою накладною № ПН-М001146 від 26.05.2011(а.с. 66-67 том 2-й), витягом із журналу видачі довіреностей на отримання ТМЦ за 2011 рік (а.с. 90-109 том 7-й), яким підтверджується отримання уповноваженою особою ТМЦ від даного контрагента, податковими накладними № 11 від 17.05.2011, № 12 від 18.05.2011, № 13 від 19.05.2011, № 14 від 20.05.2011, № 17 від 26.05.2011 (а.с. 68-72 том 2-й). За отримані бандажі платіжними дорученнями № 31 від 20.05.2011, № 5731 від 18.05.2011, № 5707 від 17.05.2011, № 5765 від 19.05.2011, № 125 від 07.06.2011, № 36 від 20.05.2011, № 115 від 06.06.2011 позивач перерахував на користь ТОВ «Компанія «Авертус» грошові кошти на загальну суму 99 760,0 грн., у тому числі ПДВ у сумі 16 626,67 грн. (а.с. 73-79 том 2-й).ТОВ «Компанія «Авертус» було платником податку на додану вартість, про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво № 100319464 про реєстрацію платника ПДВ. (а.с. 65 том 2-й). Також для підтвердження реальності господарських операцій із ТОВ «Компанія «Авертус» в матеріалах справи наявні документи, якими підтверджується використання придбаних бандажів у господарській діяльності позивача, а саме вимога БАВТ № 1727 від 14.06.2011 на переміщення ТМЦ зі складу підприємства до БАВТ (а.с. 152 том 6-й), акт установки № 7/1 від 07.07.2011 бандажів на причепи та ролл-трейлери (a.с. 137-138 том 4-й).

ДП «ХМТП» - ТОВ «Промпроект».

У жовтні, грудні 2009 року позивач здійснив закупівлю ТМЦ на плавзасоби у ТОВ «Промпроект» на підставі рахунків № 22/0211/1 від 02.11.2009, № 22/2809/1 від 28.09.2009, № 22/2809/2 від 28.09.2009, № 1310/1 від 13.10.2009 (а.с. 139-142 том 4-й), прибуткових накладних № ПН-М002777 від 30.10.2009, № ПН-М0022778 від 30.10.2009, № ПН-М002775 від 30.10.2009, № ПН-М000476 від 30.12.2009 (а.с. 88, 91, 95, 98 том 2-й), видаткових накладних № 2310/27 від 23.10.2009, № 2310/16 від 23.10.2009, № 231015 від 23.10.2009, № 2412/4 від 24.12.2009 (а.с. 89, 92, 96, 99 том 2-й), податкових накладних № 2310 27 від 23.10.2009, № 2310 16 від 23.10.2009, № 2310 15 від 23.10.2009, № 1512 4 від 15.12.2009 (а.с. 90, 93,97,100 том 2-й). Отримані від ТОВ «Промпроект» рятувальні круги, буї світлові та ін. використані на внутрішні господарські потреби, що підтверджується вимогами на внутрішнє переміщення ТМЦ № 625 від 29.12.2009, № 626 від 29.12.2009, № 627 від 29.12.2009, без № від 30.10.2009, № 63 від 16.11.2009 зі складу позивача на плавзасоби, зокрема, на судна «Бакай», плавкран 20, «РБТ-116» для укомплектування (встановлення, заміни старих на нові) даними матеріальними цінностями та дотриманням обовязкових вимог Регістру судноплавства України, встановлених для придатності суден до експлуатації, а також підтверджується актом приймання-передачі основних засобів № 140 від 30.10.2009, розпорядженням № 140 від 30.10.2009. (а.с. 153-155,158-159 том 6-й, а.с. 94 том 2-й, а.с. 157 том 6-й). Розрахунки між сторонами здійснювались у безготівковій формі, про що свідчать копії платіжних доручень № 6635 від 30.10.2009 та № 6969 від 15.12.2009 (а.с. 101-102 том 2-й). В матеріалах справи містяться реєстри первинних документів по витратам запчастин (а.с. 145-152 том 4-й).

ТОВ «Промпроект» на момент здійснення господарських операцій з ДП «ХМТП» був платником ПДВ, що підтверджується відомостями, наданими відповідачем. Позивачем надано до суду довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 586811 від 13.02.2013, якою підтверджується статус юридичної особи на час здійснення господарських операцій із ДП «ХМТП». (а.с. 139- 150 том 7-й).

ДП «ХМТП» - ТОВ «Інтоком».

У жовтні 2009 року позивач здійснив закупівлю ТМЦ на плавзасоби у ТОВ «Інтоком» на підставі рахунків № 22/2809/2 від 28.09.2009р., № 22/2809/1 від 28.09.2009, прибуткових накладних № ПН-М002776 від 30.10.2009, ПН-М002779 від 30.10.2009, видаткових накладних № 2810/15 від 28.10.2009, № 2810/16 від 28.10.2009, податкових накладних № 2810 16 від 28.10.2009, № 2810 15 від 28.10.2009. (а.с. 81-86 том 2-й , а.с. 143 том 4-й).

Отримані від ТОВ «Інтоком» рятувальні круги, буї світлові та ін. використані на внутрішні господарські потреби, що підтверджується вимогами на внутрішнє переміщення ТМЦ № 77 від 16.11.2009 (а.с. 160 том 6-й) зі складу позивача на плавзасоби, зокрема, на судна «Бакай» для укомплектування (встановлення, заміни старих на нові) даними матеріальними цінностями та дотриманням обовязкових вимог Регістру судноплавства України, встановлених для придатності суден до експлуатації, а також підтверджується Актом приймання-передачі основних засобів № 139 від 30.10.2009, розпорядженням № 139 від 30.10.2009. (а.с. 80 т. 2-й, а.с. 161 - 162 том 6-й). Розрахунки між сторонами здійснювались у безготівковій формі, про що свідчить копія платіжного доручення № 6643 від 02.11.2009 на суму 9 811,20 грн., у тому числі ПДВ у сумі 1 635,20 грн. (а.с. 87 том 2-й).

ТОВ «Інтоком» на момент здійснення господарських операцій з ДП «ХМТП» був платником ПДВ, що підтверджується відомостями, наданими відповідачем. Позивачем надано до суду довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 586803 від 13.02.2013, якою підтверджується статус юридичної особи на час здійснення господарських операцій із ДП «ХМТП». (а.с. 139- 150 7-й том).

ДП «ХМТП» - ПП «Таврія-Пак».

У квітні-травні 2011 року позивач здійснив закупівлю ТМЦ (електродів, пасти вапнякової) у ПП «Таврія-Пак» на підставі рахунків № 0321 від 21.03.2011р., №0307 від %31.03.2011р., № 0407 від 07.04.2011р., № 0507 від 26.05.2011р. (а.с. 154-157 том. 41. прибуткових накладних № ПН-М001059 від 26.05.2011, № ПН-М001029 від 18.05.2011, № ПН-М00909 від 13.04.2011, № ПН-М00862 від 06.04.2011, № ПН-М00910 від 13.04.2011 ( а.с. 103, 106, 109, 112, 115 том. 2-й). видаткових накладних № 0507 від 26.05.2011, № 0503 від 18.05.2011, № 0307 від 13.04.2011, № 0321 від 04.04.2011, № 0407 від 13.04.2011 (а.с. 104,107,110,113,116 том. 2-й), податкових накладних № 0507 від 26.05.2011, № 0503 від 18.05.2011, № 0409 від 13.04.2011, № 0404 від 06.04.2011, № 0407 від 13.04.2011. (а.с. 105,108,111, 114, 117 том. 2-й). Отримані від ПП «Таврія-Пак» ТМЦ використані на внутрішні господарські потреби, повязані із проведенням сварки металоконструкцій, виготовлення арматурних сіток, ремонту будівель тощо, що підтверджується вимогами на внутрішнє переміщення № 1246 від 11.04.2011, № 1407 від 27.04.2011, № 1339 від 19.04.2011, № 1379 від 01.04.2011, № 1554 від 18.05.2011, № 1645 від 26.05.2011, № 1654 від 04.05Д011, № 2185 від 02.08.2011, № 1585 від 23.05.2011, № 1883 від 01.06.2011, № 1019 від 14.03.2011, № 1020 від 01.03.2011, № 836 за 27.02.2011, № 1079 від 25.04.2011, № 1082 від 25.04.2011, № 1457 від 11.04.2011, № 1525 від 05.05.2011, № 1534 від 19.05.2011, № 2398 від 15.09.2011, № 2482 від 14.09.2011, № 1934 від 01.07.2011, № 2093 від 21.07.2011 зі складу позивача до структурних підрозділів ремонтно-будівельної ділянки та ін. (а.с. 163-184 том 6-й).

Розрахунки між сторонами здійснювались у безготівковій формі, про що свідчать копії платіжних доручень № 5249 від 13.04.2011, № 8130 від 06.04.2011, № 5247 від 13.04.2011, № 8295 від 31.05.2011 на загальну суму 23 908,02 грн., у тому числі ПДВ у сумі 3 984,67 грн. (а.с. 118-121 том 2-й). Реєстри первинних документів по витратам запчастин (а.с. 158 том 4-й).

ДП «ХМТП» - ЗАТ «Южмормонтаж».

У грудні 2009 року, червні 2010 року позивач здійснив закупівлю запчастин для плавзасобів та портових споруд у ЗАТ «Южмормонтаж». Між сторонами укладено договори № 156 Р від 25.05.2010, № 452 Р від 02.12.2009, № 451 Р від 02.12.2009 на поставку запчастин (а.с. 185-189, 195-197, 224-225 том 6-й), договори № 501 р від 22.12.2009р. (а.с. 122-131 том 2-й).

Приймання та передача запчастин підтверджується підписаними сторонами задатковими накладними № РН-000298 від 28.12.2009, № РН-0000127 від 25.06.2010, № РН- 000297 від 28.12.2009, прибутковими накладними № ПН-М000490 від 30.12.2009, № ПН- М000491 від 30.12.2009, № ПН-М001464 від 25.06.2010 (а.с. 133-134, 136-137,139-140 том 2-й), витягами із журналу видачі довіреностей на отримання ТМЦ за 2010 рік (а.с. 90-109 том 1-й), податковими накладними № 305/1 від 28.12.2009, № 304/1 від 28.12.2009, № 244 від 25.06.2010. (а.с.135, 138,141 том 2-й).

За отримані запчастини позивач платіжними дорученнями, відображеними у картках рахунків 6311, перерахував ЗАТ «Южмормонтаж» грошові кошти на загальну суму 241 224,49 грн., у тому числі ПДВ у сумі 40 504,15 грн. (а.с. 142-154 том 2-й).

ЗАТ «Южмормонтаж» було платником податку на додану вартість, про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво № 30465318 про реєстрацію платника ПДВ. (а.с. 132 том 2-й). Для підтвердження реальності господарських операцій із ЗАТ Южмормонтаж» позивач надав документи, якими підтверджується використання придбаних запчастин на господарські потреби підприємства, рух цих ТМЦ по структурним підрозділам підприємства, а саме: вимогами на внутрішнє переміщення отриманих ТМЦ із основного складу порту до відділу механізації, портальні крани та ін. № 2169 від 25.06.2010, № 613 від 03.09.2009, Актами установки обладнання від 25.08.2010, від 30.08.2010, Актами дефектації від 06.09.2010, вимогою на вимикач SN-10 лютий 2012, актом установки обладнання - вимикача SN -10 - від 27.02.2012, актом дефектації від 03.03.2012, вимогою на реле 0 швидкості від 18.03.10, актом дефектації від 31.03.2010, актом установки обладнання від 16.03.2010, вимогою на контактор ID-4 від 13.04.2010, актом дефектації від 05.05.2011, актом установки обладнання - контактора ID - 4 від 06.04.2011, вимогою на вимикач А 1.1. від 20.07.2012, актом дефектації від 03.08.2012, вимогою на реле 0 швидкості від 02.08.2010, актом дефектації від 06.09.2010, актом установки обладнання від10.08.2010, фотокартками обладнання вимикача SN-25 та відомістю по обліку МПЗ, актом установки реле контролю IGUE та відомістю по обліку МПЗ, актом установки рубильнику 630 А та відомістю по обліку МПЗ, актом установки контактору ES 100 та відомістю по обліку МПЗ, актом установки контактору К- 917 та відомістю по обліку МПЗ, актом установки гідротовкачів та відомістю по обліку МПЗ. (а.с. 191-194,199, 201-223. 228-243 том 6-й).

Наявні докази дають підстави для висновку про реальність господарських взаємовідносин між ДП «Херсонський морський торгівельний порт» та ТОВ ПІГ Трансконтиненталь, ПП Аллюр-2009, ПП Промтехресурс-АТ, ТОВ НВО Авіа, ТОВ Технології ремонту транспортної інфраструктури, ТОВ Маштехімпорт, ТОВ Авертус, ТОВ Інтоком, ТОВ Промпроект, ПП Таврія-Пак, ЗАТ Южмормонтаж, за перевіряємі періоди, доказів протилежного сторони суду не надали.

Суд не вважає належним та допустимим доказом в даному спорі акти перевірки складені іншими органами державної податкової служби з питань які не стосуються предмету даної справи.

Сам по собі акт перевірки містить факти, на які посилається відповідна посадова особа органу Державної податкової служби України при складанні відповідних висновків перевірки, проте ці факти повинні підтверджуватися певними засобами доказування, в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства.

Належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Відповідач не надав суду доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідач в акті перевірки та під час розгляду справи не спростовував факту належно проведених господарських операцій між позивачем та контрагентами ПП «Стальсервіс», ППКФ «Бетта», ВАТ «Укрхліббуд», ППМБ «Лідер», а лише наголошував на тому, що контртрагенти не декларували свої податкові зобовязання.

В матеріалах справи містяться докази здійснення господарської діяльності контрагентами:

ПП «Стальсервіс»: прибуткові накладні, видаткові накладні (а.с. 49-67 том 7-й). платіжні доручення (а.с. 161-169 том 4-й), податкові накладні (а.с. 156-164 том 2-й).

ППКФ «Бетта»: акти здачі робіт, довідка про вартість, акт прийому передачі (а.с. 14-48 том 7-й). платіжні доручення (а.с. 170-203 том 4-й). податкові накладні (а.с. 166-180 том 2-й).

ВАТ «Укрхліббуд»: податкові накладні (а.с. 92-93 том 1-й). платіжні доручення (а.с. 204-207 том 4-й), довідка про вартість акт виконаних робіт (а.с. 264-274 том 6-й а.с. 1-13 том 7-й).

ТОВ «Технології ремонту транспортної інфраструктури» рахунки-фактури, прибуткові накладні, видаткові накладні (а.с. 68-73 том 7-й), платіжні доручення (а.с. 208 том 4-й), податкові накладні (а.с. 95-96 том 1-й).

МБПП «Лідер»: податкові накладні (а.с. 99 том 1-й). Платіжні доручення (а.с. 209- 225 том 4-й), прибуткові накладні, видаткові накладні (а.с. 74-77 том 7-й).

Дані контрагенти на момент здійснення господарських операцій були платниками податку на додану вартість, що підтверджується матеріалами справи: ПП «Стальсервіс» - свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 100219541 (а.с. 155 том 2-й); ПП КФ «Бетта» - свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 100236640 (а.с. 165 том 2-й); ВАТ «Укрхліббуд» - свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 100075522 (а.с. 91 том 1-й); МБПП «Лідер» - свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 100020596 (а.с. 97 том 1-й); ТОВ «Технології ремонту транспортної інфраструктури» - свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 100233617 (а.с. 94 том 1-й).

За змістом норми частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду, розмір судових витрат тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Частина друга статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обовязковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02§42) суд нагадує, що «відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом».

Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набув чинності для України 11.09.1997 року) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вирішуючи питання стосовно застосування ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в контексті податкових спорів Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Булвес» АД проти Болгарії» (заява N 3991/03 §57,69,79) зазначає «оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою - членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику» також в §69 даного рішення суд відмічає «компанія-заявник не мала абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ. Отже, Суд вважає, що незважаючи на повне виконання своїх зобов'язань, компанія-заявник була поставлена у несприятливі умови, так як було незрозуміло чи може вона віднести до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену постачальнику у складі придбаних товарів, оскільки визнання чи невизнання права на податковий кредит також залежало від висновків податкових органів, чи своєчасно виконав свої зобов'язання з подання звітності з ПДВ постачальник.» і нарешті в §79 суд констатує, що «Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу N 1».

Наведене дає підстави для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 11 січня 2012 року № НОМЕР_2 про збільшення суми грошових зобовязань з податку на додану вартість в розмірі 591980,00 грн. та податкового повідомлення-рішення від 11 січня 2012 року № про збільшення суми грошових зобовязань з податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності в розмірі 536683,25 грн.

Стосовно визначення зобовязань зі збору за спеціальне використання водних ресурсів суд зазначає наступне.

До 27 грудня 2010 року діяв Порядок справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту №1494 від 16.08.1999 року.

Платниками збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту є підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, а також громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що використовують водні ресурси та користуються водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту (п.3 Порядку).

Об'єктом обчислення збору за спеціальне використання водних ресурсів є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання (п.5 Порядку).

Збір сплачується водокористувачами протягом 10 календарних днів, наступних за останнім днем граничного терміну подання розрахунку збору за місцем податкової реєстрації (п.14-1 порядку).

На момент проведення перевірки збір за спеціальне використання води врегульовувався розділом ХVІ ПК України.

Платниками збору є водокористувачі - суб'єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи (крім бюджетних установ), постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об'єктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва (ст.323 ПК України).

Базовий податковий (звітний) період для збору дорівнює календарному кварталу.

Платники збору обчислюють суму збору наростаючим підсумком з початку року та складають податкові декларації за формою, встановленою в порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Податкові декларації збору подаються платниками збору органам державної податкової служби у строки, визначені для квартального податкового (звітного) періоду, за місцем податкової реєстрації (п.328.1-328.3 ст.328 ПК України).

Збір сплачується платниками збору у строки, визначені для квартального податкового (звітного) періоду, за місцем податкової реєстрації (п.328.4 ст.328 ПК України).

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (пп.49.18.2 п.49.18.ст.49 ПК України).

У разі несплати збору або сплати його в неповному обсязі платниками збору протягом шести місяців органи державної податкової служби подають інформацію про таких платників збору до органів, що видають дозволи на спеціальне водокористування, для вжиття стосовно них заходів згідно із законом (п.328.9 ст.328 ПК України).

З наведеного суд робить висновок про відсутність змін в строках сплати збору, оскільки визначений Порядком №1494 від 16.08.1999 року строк передбачено в п.328.4 ст.328 ПК України.

Як встановлено судом позивач розмір спожитої води визначав виходячи з показників лічильників станом на 15 число останнього місяця звітного кварталу. Такий спосіб визначення обсягів спожитої води підтвердив у судовому засіданні представник позивача.

Суд дослідив п.3.3.8 розділу 3 акта перевірки від 26.12.2011 року №4487/23-5/01125695 в частині зведених даних щодо задекларованих у ході проведення перевірки сум збору за спеціальне водокористування (а.с. 67 том 1-й) та розрахунок податкового зобовязання та штрафних (фінансових) санкцій за актом перевірки від 26.12.2011 року №4487/23-5/01125695 (а.с. 42 том 8-й) та зазначає наступне.

Розрахунки на зазначених документах в частині відхилення (різниця між даними платника податків та даними перевірки) не співпадають та суттєво різняться стосовно півріччя 2010 року за даними акту перевірки відхилення становить 5998,62 грн. за даними розрахунку відхилення становить 4563,89 грн.

Окремо суд звертає увагу відповідача на ту обставину, що до вступу в дію ПК України у нього не було підстав для застосування до позивача норм ст.123 ПК України за правовідносини 2009-2010 років.

У разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, неправомірно заявленої до повернення суми бюджетного відшкодування та/або неправомірно заявленої суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість (п.123.1 ст.123 ПК України).

За таких обставин суд зазначає, що спірне податкове повідомлення - рішення містить інші суми ніж зазначені в акті перевірки, застосована штрафна санкція згідно ст.123 ПК України до правовідносин 2009 та 2010 року є неправомірною, судом встановлено невідповідність частини рішення вимогам спеціального законодавства.

В разі встановлення судом невідповідності частини рішення субєкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення.

Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень.

В даному випадку суд не може ідентифікувати протиправну частину податкового повідомлення-рішення, а тому податкове повідомлення-рішення від 11.01.2012 р. № НОМЕР_1 підлягає скасуванню.

Щодо вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 січня 2012 року № НОМЕР_3 про збільшення суми грошових зобовязань з земельного податку з юридичних осіб в розмірі 72502,64 грн., оскарженого в частині 45953,18 грн. (39667,15 грн. основний платіж та 3286,03 грн. штрафна санкція) суд зазначає наступне.

У судовому засіданні встановлено, що для видобутку піску на території Голопристанського району позивач використовував землі виділені йому у довгострокове тимчасове та постійне користування загальною площею 270,0331 га.

Із загальної площі земельної ділянки актом від 15.10.1992 р. № 205 позивачеві строком на 25 років для тимчасового користування для розширення карєру по видобутку піску виділено 110 га, в тому числі 83 га пасовищ та 27 га пісків.

Як вбачається з акту від 15.10.1992 р. № 205 земельну ділянку площею 110 га надано ДП "Херсонський морський торговельний порт" для розміщення карєру по добуванню будівельного піску.

В матеріалах справи міститься лист головного управління Держземагентства у Херсонській області від 26 травня 2015 року №8-21-0.101-6720/2-15 на адресу ДП «Херсонський морський торгівельний порт» стосовно правового режиму земель у 2009-2010 роках відносно земельних ділянок підприємства. В листі зазначено, що «Згідно з державною статистичною звітністю про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) за ДП «Херсонський морський торгівельний порт» станом на 01.01.2009, 01.01.2010 років обліковувалось 135,0 га (карєри), а станом на 01.07.2010 140,95 га (135,0 га карєри та 0,6029 га багаторічні насадження, 5,3471 га - господарські будівлі та двори).

Таким чином, за позивачем станом на 01.01.2009 року та на момент проведення перевірки обліковувалось 135,00 га. карєрів, а саме: площею 57,3244 га (кадастровий номер :14:001:0002); площею 52,7085 га (кадастровий номер :14:001:0001); площею 25,0002 га (кадастровий номер :14:001:0003).

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч.1 ст.3 Земельного кодексу України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення (ч.1 ст. 19 Земельного кодексу України).

Землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності (ч.1 ст.65 Земельного кодексу України).

Надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки (ч.4 ст.66 Земельного кодексу України).

Надра надаються у користування для:

геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення;

видобування корисних копалин;

будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод;

створення геологічних територій та об'єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам'ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.);

виконання робіт (здійснення діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції;

задоволення інших потреб (ст.14 Кодексу України про надра).

Таким чином, карєр є земельною ділянкою повязаною з користуванням надрами, а саме видобутком корисних копалин місцевого значення та відповідно до ст. 66 Земельного кодексу України відноситься до земель промисловості. Надані сторонами документи на правильність висновків суду не впливають.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення від 11 січня 2012 року № НОМЕР_3 про збільшення суми грошових зобовязань з земельного податку з юридичних осіб в розмірі 72502,64 грн. є правомірним, а позиція позивача суперечить нормам Земельного кодексу України та Кодексу України про надра.

Що стосується позовних вимог стосовно визнання неправомірними дій щодо висновків відповідача про необхідність доперерахування до бюджету коштів від реалізації залежаного вантажу у сумі 795970,83 грн., то в цій частині суд зазначає наступне.

Виходячи із положень ч. 1 та 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, та розповсюджується на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Здійснення відповідачем дій щодо проведення перевірки та складання акта перевірки обумовлено виконанням владних функцій, покладених на нього законодавцем Податкового кодексу України, що набув чинності з 01.01.2011 року.

Завдання і предмет адміністративного судочинства обумовлюють більшість його особливостей, які відрізняють його від інших видів судочинства. Завдання відображає спрямованість адміністративного судочинства - його кінцеву мету, а предмет вказує на сферу правовідносин, на яку поширено юрисдикцію судів, що здійснюють адміністративне судочинство.

Зміст та спрямованість правосуддя, в тому числі і в адміністративній справі, випливають із головного обов'язку правової держави - утвердження і забезпечення прав та свобод людини. Призначенням судової влади є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя.

У контексті загального завдання судочинства завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч.1 ст.2 КАС України).

Однак, необхідною передумовою захисту є те, щоб порушення цих прав, свобод чи інтересів відбулося у публічно-правових відносинах та виходило від суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Частина 1 статті 6 КАС України надає право кожній особі, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бочан проти України (N 2)» (Заява N 22251/08 §42) зазначено, що «…для того, щоб "цивільний" аспект пункту 1 статті 6 Конвенції був застосовним, має існувати спір щодо "права", яке можна небезпідставно назвати таким, що визнане національним законодавством, незалежно від того, чи захищене це право Конвенцією. Спір має бути дійсним та серйозним; він може стосуватися не лише фактичної наявності права, але й меж і способу його здійснення; і, насамкінець, результат провадження має бути безпосередньо вирішальними для зазначеного права, при цьому самих лише опосередкованих зв'язків або непрямих наслідків не достатньо для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції».

Наведене дає суду підстави для висновку, що дії щодо висновків відповідача про необхідність доперерахування до бюджету коштів від реалізації залежаного вантажу у сумі 795970,83 грн., не порушують права та законні інтереси позивача, оскільки вони не набули форми остаточного та обовязкового для виконання рішення субєкта владних повноважень, виконання якого забезпечується законодавством, а відтак в задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами підтвердив правомірність частини своїх вимог, а наявні в матеріалах справи докази не дають суду підстав для висновку про повну протиправність дій відповідача.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 17 червня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.01.2012 р. №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, якими позивачу збільшено грошові зобовязання з податку на прибуток на 536683,25 грн., з податку на додану вартість на 591980,0 грн., з земельного податку на 72502,64 грн. та із плати за спеціальне використання води на 7630,13 грн. та визнання неправомірними дій щодо висновків про необхідність доперерахування до бюджету коштів від реалізації залежаного вантажу у сумі 795970,83 грн. задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.01.2012 р. № НОМЕР_2, яким ДП "Херсонський морський торговельний порт" збільшено грошові зобовязання по податку на додану вартість в сумі 591980,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.01.2012 р. № НОМЕР_4, яким ДП "Херсонський морський торговельний порт" збільшено грошові зобовязання по податку на прибуток в сумі 536683,25 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.01.2012 р. № НОМЕР_1, яким ДП "Херсонський морський торговельний порт" збільшено грошові зобовязання із плати за спеціальне використання води на 7630,13 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 22 червня 2015 р.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 8.3.3.