Справа № 2а-6315/09/0870
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2010-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2010 року 14 год. 27 хв. Справа № 2а-6315/09/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Садового І.В.,

при секретарі судового засідання Марченко І.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача 1: ОСОБА_2

представника відповідача 2: ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до: Державної податкової інспекції у Приазовському районі Запорізької області

Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області

про: визнання протиправною бездіяльності відповідача -1 щодо не направлення до відповідача -2 висновку про відшкодування податку на додану вартість в сумі 267 грн.; стягнення з Державного бюджету України суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за квітень 2008 року в сумі 267 грн.,

18.11.2009 Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою (з урахуванням уточненого позову) до Державної податкової інспекції у Приазовському районі Запорізької області та Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність відповідача -1 щодо не направлення до відповідача - 2 висновку про відшкодування податку на додану вартість в сумі 267 грн. та стягнення з відповідача - 2 бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за квітень 2008 року в сумі 267 грн.

Ухвалою суду від 19.11.2009 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст.108 КАС України для приведення її у відповідність до ст.106 КАС України.

Позивач усунув недоліки позовної заяви, а тому ухвалою суду від 08.12.2009 відкрито провадження в адміністративній справі №2а-6315/09/0870, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23.12.2009. Розгляд справи відкладався до 21.01.2010 та 02.02.2010.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Камертон».

У судовому засіданні 02.02.2010 на підставі ст.160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав, зазначених у позові та прийнятих судом уточнень позовних вимог. Просить визнати протиправною бездіяльність ДПІ у Приазовському районі Запорізької області щодо не направлення до Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області висновку про відшкодування податку на додану вартість в сумі 267 грн.; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за квітень 2008 року у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) грн. На обґрунтування позову зазначає, що позивач відповідно до вимог законодавства звернулася до ДПІ у Приазовському районі Запорізької області із декларацією з ПДВ за квітень 2008 року (вх. №5650 від 15.05.2008), заявою про повернення суми бюджетного відшкодування та розрахунком суми бюджетного відшкодування. Згідно з даними декларації залишок від'ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (рядок 24 декларації з ПДВ) складає 267 грн. За результатами перевірки податковий орган зазначив, що підприємець не мала права на отримання бюджетного відшкодування в сумі 267 грн. Вважає висновки податкової щодо неможливості підтвердити заявлену суму бюджетного відшкодування по декларації за квітень 2008 року на суму 267 грн. необґрунтованими та такими, що спростовуються постановою господарського суду Запорізької області від 03.11.2008 у справі №23/221/08-АП, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2009 та набрала законної сили. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача -1 з позовними вимогами не погодився з підстав, зазначених у наданих запереченнях. Зазначає, що вимоги позивача ґрунтуються на помилковому розумінні норм діючого законодавства, що регулює спірні відносини і є такими, що не підлягають задоволенню. Указом Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» встановлено, що платники єдиного податку - фізичні особи звільняються від сплати податку на додану вартість. Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 №507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727» суб'єктам малого підприємництва - фізичним особам надано право вибору щодо реєстрації їх платниками податку на додану вартість. Позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування, а тому не має право на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача -2 не погодився з позовними вимогами з підстав, зазначених у наданих запереченнях. Зазначає, що спільним наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України та Державного казначейства України від 03.08.2004 №451/501/132, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.08.2004 за №971/9570, розділом 4 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України від 02.07.1997 №209/72, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.06.2001 за №489/5680, передбачено, що відшкодування податку на додану вартість здійснюється органами Державного казначейства України на підставі висновків згідно з реєстрами субєктів підприємницької діяльності на відшкодування податку на додану вартість, які надаються як регіональними податковими органами, так і Державною податковою адміністрацією України, або за рішенням суду. У зв'язку з тим, що на теперішній час до відповідача -2 не надходило висновку та реєстру суб'єктів підприємницької діяльності на відшкодування позивачу податку на додану вартість за вказаний в позовній заяві звітній період та на визначену позивачем суму, то і підстав для перерахування коштів у відповідача -2 немає. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, заслухавши представників сторін, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1 звернулася до ДПІ у Приазовському районі Запорізької області із декларацією з податку на додану вартість за квітень 2008 року (вх. №5650 від 15.05.2008), заявою про повернення суми бюджетного відшкодування та розрахунком суми бюджетного відшкодування.

Згідно з даними декларації залишок від'ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (рядок 24 декларації з ПДВ) складає 267 грн.

ДПІ у Приазовському районі Запорізької області здійснено виїзну позапланову перевірку суб'єкта господарювання - ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за період з березень - квітень 2008 року включно. На підставі матеріалів перевірки складено акт №500/1702/НОМЕР_1 від 18.07.2008.

У висновках акту перевірки податковий орган зазначив, що приватний підприємець ОСОБА_1 не мала права на отримання бюджетного відшкодування, завищено заявлену суму бюджетного відшкодування по декларації за квітень 2008 року в сумі 267 грн.; за результатами перевірки не можливо підтвердити заявлену суму бюджетного відшкодування по декларації за квітень 2008 року на суму 267 грн., що пов'язано з тим, що платником податку включались до складу податкового кредиту сума податку, сплаченого у зв'язку з придбанням (виготовлення) матеріальних та нематеріальних активів (послуг), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника.

Також, судом встановлено, що постановою господарського суду Запорізької області від 03.11.2008 у справі №23/221/08-АП за позовом ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Приазовському районі Запорізької області, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2009 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Приазовському районі Запорізької області від 25.07.2008 №/0, яким позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 267 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2009 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ у Приазовському районі Запорізької області на постанову господарського суду Запорізької області від 03.11.2008 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2009 у справі №23/221/08-АП. Відмовлено ДПІ у Приазовському районі Запорізької області у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови господарського суду Запорізької області від 03.11.2008.

Під час розгляду справи № 23/221/08-АП судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що визначені законодавствам умови щодо заявленої суми податку на додану вартість до бюджетного відшкодування суб'єктом господарювання ОСОБА_1 дотримані у повному обсязі і податковим органом не заперечувався той факт, що заявлена у квітні 2008 року до відшкодування сума податку на додану вартість фактично сплачена позивачем постачальникам товарів (послуг).

Оцінивши представлені докази у їх сукупності вважаю, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету в зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, та строки розрахунків визначено пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР.

Відповідно до п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. Сплата податку провадиться не пізніше двадцятого числа місяця, що настає за звітним періодом.

Сутність механізму відшкодування податку на додану вартість полягає у тому, що за підсумками періоду (першого), в якому виникло від'ємне значення, платник податку бюджетного відшкодування не одержує. Сума такого від'ємного значення у даному періоді враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а за його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного (другого) податкового періоду.

Платник податку набуває право на бюджетне відшкодування лише у випадку, визначеному підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР, коли за підсумками наступного (другого) звітного періоду від'ємне значення податку на додану вартість залишається. Відшкодуванню підлягає лише та частина від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому (першому) податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг). Інша частина від'ємного значення, що не потрапила під бюджетне відшкодування, включається до податкового кредиту наступного (третього) податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.7.4 пункту 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування подає відповідному податковому органу податкову декларацію, заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка значиться в декларації, розрахунок суми бюджетного відшкодування.

Як встановлено матеріалами справи, позивач звернувся до ДПІ у Приазовському районі Запорізької області із декларацією з ПДВ за квітень 2008 року (вх. №5650 від 15.05.2008), заявою про повернення суми бюджетного відшкодування та розрахунком суми бюджетного відшкодування. Згідно з даними декларації залишок від'ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (рядок 24 декларації з ПДВ) складає 267 грн.

ДПІ у Приазовському районі здійснено виїзну позапланову перевірку суб'єкта господарювання - ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період з березень-квітень 2008 року включно.

Результати перевірки оформлені актом №500/1702/НОМЕР_1 від 18.07.2008. У висновках акту перевірки податковий орган зазначив, що приватний підприємець ОСОБА_1 не мала права на отримання бюджетного відшкодування, завищено заявлену суму бюджетного відшкодування по декларації за квітень 2008 року в сумі 267 грн.; за результатами перевірки не можливо підтвердити заявлену суму бюджетного відшкодування по декларації за квітень 2008 року на суму 267 грн. що пов'язано з тим, що платником податку включались до складу податкового кредиту сума податку, сплаченого у зв'язку з придбанням (виготовлення) матеріальних та нематеріальних активів (послуг), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника.

На підставі акту перевірки ДПІ у Приазовському районі Запорізької області було прийнято податкове повідомлення - рішення від 25.07.2008 №/0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2008 року в розмірі 267 грн.

12.08.2008 Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було подано позов про скасування податкового повідомлення рішення від 25.07.2008 №/0.

Постановою господарського суду Запорізької області від 03.11.2008 у справі №23/221/08-АП, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2009 року позовні вимоги задоволені.

Під час розгляду справи № 23/221/08-АП судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що визначені законодавствам умови щодо заявленої суми податку на додану вартість до бюджетного відшкодування суб'єктом господарювання ОСОБА_4 дотримані у повному обсязі і податковим органом не заперечувався той факт, що заявлена у квітні 2008 року до відшкодування сума ПДВ фактично сплачена позивачем постачальникам товарів (послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, право позивача на отримання бюджетного відшкодування заявленого у квітні 2008 року на суму 267 грн. підтверджено судовим рішенням у справі №23/221/08-АП, яке набрало законної сили.

Згідно із ч.2 п.п.7.7.8 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР після закінчення процедури адміністративного чи судового оскарження податковий орган протягом п'яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Спільним наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України та Державного казначейства України від 03.08.2004 №451/501/132, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.08.2004 за №971/9570, розділом 4 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України від 02.07.1997 №209/72, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.06.2001 за №489/5680 передбачено, що відшкодування податку на додану вартість здійснюється органами Державного казначейства України на підставі висновків згідно з реєстрами субєктів підприємницької діяльності на відшкодування податку на додану вартість, які надаються як регіональними податковими органами, так і Державною податковою адміністрацією України, або за рішенням суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем -1 порушено зазначену норму, оскільки до цього часу податковий орган не надав до відповідача -2 відповідного висновку щодо бюджетного відшкодування суми 267 грн.

Твердження відповідача -1 про те, що позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування, а тому не має право на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість є необґрунтованими з огляду на наступне.

ДПІ у Приазовському районі Запорізької області безпідставно посилається на п.п. «б» п.п.7.7.11. п.7.7 ст. 7 «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР, оскільки вказана норма встановлює, що не має права на отримання бюджетного відшкодування особа, яка є платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, що передбачають сплату цього податку у спосіб, відмінний від встановленого цим Законом, або звільнення від такої сплати.

Відповідно до п.11.42. «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР коли фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності одночасно зареєстрована платником податку на додану вартість і є платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, на неї поширюється порядок нарахування та сплати податку на додану вартість відповідно до цього Закону.

Таким чином, для фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, яка одночасно зареєстрована платником податку на додану вартість і платником єдиного податку, законодавством України не передбачено відмінний від встановленого Законом України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР спосіб сплати податку на додану вартість, або звільнення від його сплати, і тому положення п.п. «б» п.п.7.7.11 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР на зазначених осіб не розповсюджується. Вказані особи сплачують податок на додану вартість за ставкою 20 % у загальному порядку і відповідно мають право на бюджетне відшкодування.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень...

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Пунктом 3 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України встановлено, що судовий збір при зверненні до адміністративного суду сплачується у порядку, встановленому законодавством для державного мита. Розмір судового збору визначається відповідно до підпункту б пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», крім випадків, встановлених підпунктом 3 цього пункту (щодо майнових вимог про стягнення грошових коштів).

Керуючись ст. ст.94, 158, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приазовському районі Запорізької області та Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Приазовському районі Запорізької області щодо не направлення до Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області висновку про відшкодування податку на додану вартість в сумі 267 грн.

Стягнути з Державного бюджету України (рахунок № 0250; платник - Державний бюджет Приазовського району Запорізької області; ;

банк платника - ГУ ДКУ у Запорізькій області; МФО 813015; код бюджетної класифікації 14010200 «Бюджетне відшкодування податку на додану вартість грошовими коштами») на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (фактична адреса: 72319, АДРЕСА_1; юридична адреса: 72413, Запорізька область, Приазовський район, с.Ботієве, вул. Христова, буд.20, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за квітень 2008 року у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (фактична адреса: 72319, АДРЕСА_2; юридична адреса: 72413, Запорізька область, Приазовський район, с.Ботієве, вул.Христова, буд.20, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 3 (три) грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови не у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення її в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Суддя І.В.Садовий

Постанова складена у повному обсязі 05.02.2010