Справа № 2а-6615/09/0870
Суддя: Каракуша Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2010-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2010 року Справа № 2а-6615/09/0870

16 год.15 хв.

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Каракуші С.М.

при секретарі Спєлковій М.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_5 виправної колонії Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області (№ 99), Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області про визнання протиправним та нечинним частково наказу, стягнення невиплаченої при звільненні вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, стягнення моральної шкоди та зобовязання видати довідку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 08.06.1979 вона працювала на різних посадах у Біленьківській виправній колонії УДДУ ПВП у Запорізькій області ( № 99 ) на посаді спеціаліста - бухгалтера, була державним службовцем 13 рангу. Згідно з наказом № 11 від 13.04.2007 Біленьківської виправної колонії УДДУ ПВП у Запорізькій області (№ 99) їй була встановлена надбавка до посадового окладу у розмірі 50% посадового окладу за виконання особливо важливих завдань з 01.04.2006 та був підвищений посадовий оклад у розмірі 30 % за особливі умови праці з 01.04.2006, які були

фактично нараховані та сплачені позивачці у 2007 році. Раніше їй була встановлена інша надбавка до посадового окладу у розмірі 50 % посадового окладу за високі досягнення у праці. Під час проведення співробітниками Херсонського територіального КРВ Департаменту України з питань виконання покарань документальної ревізії фінансово-господарської діяльності Біленьківської виправної колонії УДДУ ПВП у Запорізькій області (№ 99) було визнано порушенням призначення позивачці одночасно двох надбавок, у звязку з чим, наказом № 02 від 08.01.2008 Біленьківської виправної колонії УДДУ ПВП у Запорізькій області ( № 99 ) надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % посадового окладу була скасована з 01.01.2008. Крім того, Управлінням державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області видано наказ № 9 від 08.01.08 про притягнення позивачки до матеріальної відповідальності, яким також було скасовано встановлення підвищення посадового окладу за особливі умови праці у розмірі 30 % та встановлення надбавки за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50% з 01.04.2006 та утримано зайво виплачені гроші на загальну суму 6520 грн. з грошової допомоги при звільненні на пенсію у зв'язку з її виходом на пенсію. На думку позивача, вказаний наказ суперечить діючому законодавству і його належить визнати незаконним в частині, що стосується позивачки, оскільки наказ про встановлення надбавки до посадового окладу та підвищення посадового окладу видавало не Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області, а інша юридична особа, через що управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області не мало права змінювати наказ, виданий іншою юридичною особою; позивачка не перебувала у трудових відносинах з управлінням державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області, через що воно не вправі було видавати наказ відносно позивачки, а відповідно до ст. 136 ч 3 КЗпП України, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до суду; у наказі йдеться мова про позбавлення підвищення посадового окладу за особливі умови праці у розмірі 30 %, однак навіть за висновками ревізії це підвищення є законним; на час видання наказу вже існував наказ Біленьківської виправної колонії УДДУ ПВП у Запорізькій області № 02 від 08.01.2008 про скасування надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з 01.01.2008; у наказі зазначено про скасування надбавки за виконання особливо важливих завдань та позбавлення підвищення посадового окладу за минулий час, що неможливо, оскільки на підставі наказу № 11 від 13.04.2007 відповідні суми вже були нараховані і виплачені, з них утримані відповідні податки та обов'язкові збори до бюджету; виплата двох надбавок одночасно не суперечить змісту ст. 33 ч. 7 Закону України «Про державну службу»; наказом порушені вимоги ст. 129 КЗпП України, ст. 26 Закону України «Про оплату праці», де зазначено,що не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством стягнення не звертається та вимоги ст.ст. 127, 136 КЗпП України, за якими за наказом можливе стягнення у розмірі, що не перевищує місячного заробітку. На підставі викладеного, просить визнати протиправним та нечинним п. 2 та п. 4 наказу № 9 від 08.01.2008 управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області про притягнення позивачки до матеріальної відповідальності, стягнути вихідну допомогу у сумі 5386 грн. 50 коп., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 913 грн. 30 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29.01.2008 і по день прийняття рішення судом, виходячи із заробітку за місяць у сумі 2252 грн. 95 коп., 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Також позивач просить визнати, що строк звернення до адміністративного суду пропущений нею з поважних причин, виходячи з наступного. У березні 2008 р. позивачка подала аналогічний позов до Запорізького районного суду Запорізької області, який прийняв цей позов до розгляду і розглядав його протягом 19 місяців, прийнявши 19.10.2009 рішення про закриття провадження у справі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24.11.2009 ухвала Запорізького районного суду Запорізької області залишена без змін. На теперішній час позивач оскаржив дану ухвалу в касаційному порядку.

Позивач в судовому засіданні позов уточнив, просить зобов'язати відповідача сплатити на його користь заборгованість за час затримки розрахунку по виплаті вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку за період часу з 29.01.2008 по 29.01.2010 у розмірі 54070 грн. 80 коп.

Уточнені позовні вимоги позивач та її представник підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Також позивач в судовому засіданні пояснила, що з питання отримання довідки про отриману нею заробітну плату за період з січня 2006 року по грудень 2007 року вона не зверталась, заяву про це не подавала.

Представник ОСОБА_5 виправної колонії Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області (№ 99) в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити з тих підстав, що неналежне виконання ОСОБА_1 своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, призвело до порушення вимог постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», Закону України «Про Державну службу» та бюджетного законодавства. В свою чергу, Біленьківська виправна колонія УДДУ ПВП у Запорізькій області (№99), утримавши зайво виплачені гроші ОСОБА_1 на загальну суму 6520 грн. 00 коп., діяла на підставі наказу вище стоячої організації та на підставі акту документальної ревізії фінансово - господарської діяльності Біленьківської виправної колонії УДДУ ПВП у Запорізькій області (№99) від 18.12.2007 року № 10/1-7765. В судовому засіданні представник відповідача також наполягала на відмові у задоволенні позову через пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Представником відповідача, Управлінням Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області, подані заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. В порушення вимог постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» спеціалісту - бухгалтеру ОСОБА_1 наказом Біленьківської виправної колонії УДЦУ ПВП у Запорізькій області (№99) від 13.04.2007 року № 11 встановлено підвищення посадового окладу за особливі умови праці у розмірі 30% з 01.04.2006 року та надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50% з 01.04.2006 року, хоча їй вже виплачувалась надбавка за високі досягнення у праці 50%. ОСОБА_1, перебуваючи на посаді державного службовця 13 рангу, працюючи на посаді спеціаліста-бухгалтера, а саме бухгалтера по заробітній платі, використовуючи відповідні службові повноваження (з явною метою отримати довідку для призначення пенсії державного службовця з завищеним розміром доходів) недбало виконуючи свої службові обов'язки - в частині виконання доручення, яке суперечить чинному законодавству, здійснила зайвих нарахувань на загальну суму 6520 грн. 00 коп. При звільненні ОСОБА_1 з установи, бухгалтерією Біленьківської ВК № 99 на зазначену суму коштів не проведено повний розрахунок, запобігаючи таким чином нанесення істотної шкоди інтересам Біленьківської ВК № 99. Вимоги про стягнення моральної шкоди з Біленьківської ВК № 99 у сумі 5000 грн. 00 коп. також вважає безпідставними.

В судовому засіданні представник відповідача - Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області - позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити та дала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях проти позову. Також представником відповідача зроблено заяву, що у задоволенні позову необхідно відмовити у звязку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставин справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачка з 08.06.1979 по 28.01.2008 працювала на різних посадах у Біленьківській виправній колонії УДДУ ПВП у Запорізькій області ( № 99), була державним службовцем 13 рангу.

У листопаді 2007 року співробітниками Херсонського територіального контрольно-ревізійного відділу Департаменту України з питань виконання покарань в Біленьківській ВК № 99 проводилась ревізія фінансово-господарської діяльності, за результатами якої складено акт № 10/1-7765 від 18.12.2007.

Пунктом 5.4 акту ревізії встановлено, що всупереч вимогам п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» протягом грудня 2006 - листопада 2007 здійснено зайвих нарахувань та виплат надбавок за виконання особливо важливої роботи спеціалісту - бухгалтеру ОСОБА_1 на загальну суму 4364 грн. 93 грн. Це порушення також підтверджено листом-реагуванням Департаменту м. Києва від 16.01.2008 «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Біленьківської ВК (№ 99). Позивачка не оскаржувала виявлені порушення.

Начальником Біленьківської виправної колонії № 99 видано наказ № 02 від 08.01.2008, яким скасовано надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з 01.01.2008р.

У січні 2008 року начальником Управління після вивчення недоліків, зазначених в акті ревізії Біленьківської ВК № 99, видано наказ від 08.01.2008 № 8 «Про проведення службового розслідування» з метою встановлення винних осіб і причин виявлених недоліків.

В результаті розслідування встановлено, що у грудні 2007 р. після закінчення ревізійної перевірки ОСОБА_1, як бухгалтер із заробітної плати, нараховує собі згідно з наказом № 11 від 13.04.2007 р. підвищення посадового окладу за особливі умови праці за вісім місяців минулого бюджетного року (квітень - листопад 2006), що є порушенням ст. 3 Бюджетного Кодексу України, відповідно до якої Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Наказом начальника Управління Департаменту від 08.01.2008 № 9 за результатами проведеного службового розслідування пунктом 2 скасовано в наказі Біленьківської ВК (№ 99) від 13.04.2007 № 11 встановлення підвищення посадового окладу за особливі умови праці у розмірі 30% за період з 01.04.2006 по 01.01.2007 (за минулий бюджетний рік) та надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% за період з 01.04.2006 спеціалісту бухгалтеру ОСОБА_1; пунктом 4 наказу № 9 від 08.01.2008 запропоновано стягнути з позивача кошти у загальній сумі 6520 грн. 00 коп.

Відповідно до наказу начальника Біленьківської ВК №99 № 6 від 28.01.2008 ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста-бухгалтера Біленьківської виправної колонії Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області (№ 99) у зв'язку з досягненням граничного віку проходження Державної служби - відповідно до п.3 ст. 30 Закону України «Про Державну службу». Згідно зі ст. 37 Закону України «Про Державну службу» їй нараховано вихідну допомогу в розмірі 10 посадових окладів, що становить 5130 грн., та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 815 грн.

При звільненні ОСОБА_1 з установи бухгалтерією Біленьківської ВК № 99 на зазначену суму коштів не проведено повний розрахунок, вказані грошові кошти утримано в рахунок зайво виплачених ОСОБА_1 коштів на загальну суму 6520 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 129 КЗпП України, ст. 26 ч. 4 Закону України «Про оплату праці», не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення.

У звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що утримання належних позивачу до виплати при звільненні вихідної допомоги у розмір 5130 грн. та компенсації за невикористану відпустку в сумі 815 грн., є неправомірним, та таким, що призвело до порушення прав позивача.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що п.4 наказу Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області № 9 від 08.01.2008 про утримання з ОСОБА_1 виплачених грошей на загальну суму 6520 грн. з грошової допомоги при звільненні на пенсію з її виходом на пенсію в січні місяці 2008 року не ґрунтується на законі та є протиправним.

При цьому суд вважає безпідставним посилання позивача про те, що сума належної до виплати грошової допомоги при звільненні повинна становити 5386 грн. 50 коп., виходячи із десятикратного розміру посадового окладу 513 грн. з урахуванням підвищення за особливі умови праці, оскільки відповідно до ст. 37 ч. 13 Закону України «Про Державну службу», державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога лише в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Нарахування вихідної допомоги з урахуванням надбавок законом не передбачено.

Також суд находить безпідставними посилання позивача про незаконність п. 2 наказу Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області № 9 від 08.01.2008 як такого, що виданий не компетентною особою, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 ч. 2 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до компетенції територіального органу управління, яким є Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області, віднесено здійснення керівництва оперативно-службовою та фінансово-господарською діяльністю підпорядкованих їм органів і установ та виконання функцій, передбачених положеннями про територіальні органи управління.

Згідно зі ст. 27 ч. 2 зазначеного Закону, безпосередній контроль за діяльністю органів, установ виконання покарань та слідчих ізоляторів здійснюють центральний орган виконавчої влади з питань виконання покарань, його територіальні органи управління.

Відповідно до п. 1 Положення про ОСОБА_5 виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області(№99), установа підпорядковується безпосередньо Управлінню Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області, а також Державному департаменту України з питань виконання покарань.

Аналогічні приписи щодо підпорядкування установ виконання покарання територіальному управлінню містяться в п. 3 Положення про управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області.

У звязку з чим, суд приходить до висновку, що наказ № 9 від 08.01.2008 винесено Управлінням Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області в межах повноважень, відповідно до наданої компетенції.

Крім того, посилання позивача про дублювання п. 2 оскаржуваного наказу виданого того ж числа наказу ОСОБА_5 виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області(№99) та незаконне скасування надбавки за особливі умови праці в розмірі 30 % відсотків також не ґрунтуються на законі.

Призначення зазначених надбавок, при тому, що позивач вже мала надбавку за високі досягнення в праці, що не оспорюється сторонами, суперечить приписам п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Наказ про скасування таких надбавок, прийнятий Управлінням Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області відносно позивача як вищестоящим органом управління, який є розпорядником коштів державного бюджету, що надходять з Департаменту на утримання установ виконання покарань, та здійснює контроль щодо діяльності таких установ.

Позовні вимоги про зобовязання видати довідку про отриману позивачем заробітну плату за період з січня 2006 року по грудень 2007 року суд находить необґрунтованими, оскільки, як зазначила в судовому засіданні сама позивач, про видачу такої довідки до ОСОБА_5 виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області(№99) вона не зверталась, і тому порушення її прав з боку відповідача з цього приводу відсутні.

Також суд приходить до висновку, що позивачем не доведено завдання моральної шкоди діями відповідача ОСОБА_5 виправної колонії Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області (№99), про стягнення якої у розмірі 5000 грн. заявлені позовні вимоги.

Позивачем не надано доказів, які підтверджують її посилання про підірвання її ділової репутації, авторитету та появи невпевненості у майбутньому. Крім того, позивачем не визначено з чого вона виходила, визначаючи розмір такої шкоди.

Відповідно до ст. 99 ч.ч.1, 2 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 100 ч. 1 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

За наведених обставин, враховуючи, що ОСОБА_6 звернулась до адміністративного суду 03.12.2009, тобто більше ніж через рік після її звільнення та видання оскаржуваного наказу, суд приходить до висновку, що хоча з заявлених позивачем вимог під час розгляду справи обєктивне підтвердження знайшли вимоги про визнання протиправним п. 4 наказу Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області, на підставі якого відбулось утримання належних позивачу до виплати при звільненні вихідної допомоги у розмірі 5130 грн. та компенсації за невикористану відпустку в сумі 815 грн., що призвело до порушення її прав, зазначені вимоги не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду, оскільки на цьому в судовому засіданні наполягали представники відповідачів.

При цьому, суд не вважає поважною причину пропуску звернення до адміністративного суду звернення ОСОБА_1 з аналогічним позовом у порядку цивільного судочинства до Запорізького районного суду Запорізької області з наступних підстав.

Відповідно до ст. 17 ч. 1 п. КАС України, виключно до компетенції адміністративних судів віднесені спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Враховуючи, що законодавством чітко визначено порядок судочинства, в якому повинні розглядатись спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, звернення ОСОБА_1 за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску нею звернення до адміністративного суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 17, 100, 160, 163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова , якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а у разі складання постанови в повному обсязі з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Якщо постанову проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М. Каракуша

Постанову виготовлено в повному обсязі 09 лютого 2010 року