Справа № 810/2383/15
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2015-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року 810/2383/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - суддя Виноградова О.І.,

при секретарі судового засідання Мкртчян Н.Ц.,

за участю:

представника позивача - не прибув,

представників відповідача - ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізована ремонтно-будівельна фірма "Житловик" про стягнення адміністративно-господарських санкцій

в с т а н о в и в:

4 червня 2015 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулося Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю ремонтно-будівельної фірми "Житловик" (далі - відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 7309 грн 09 коп. та пені у сумі 350 грн 08 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив вимоги ст. 19 Закону України від 21 березня 1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон України № 875-ХІІ) і не забезпечив працевлаштування інвалідів згідно з встановленим законом нормативом, тому зобовязаний сплатити відповідачу передбачені законом адміністративно господарські санкції. У зв"язку з тим, що відповідач суму адміністративно-господарських санкцій самостійно не сплатив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача сум адміністративно-господарських санкцій разом з пенею.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме, адміністративно-господарські санкції у сумі 1349 грн 09 коп. та пеню у сумі 64 грн 76 коп., у задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що у період з січня по квітень 2014 р. включно відповідачем було працевлаштованого 1-го інваліда.

Крім того, представником відповідача були надані суду заперечення, в яких він просив здійснити перерахунок адміністративно-господарських санкцій та пені виходячи з фактичного фонду оплати праці за 2014 р. (а.с. 36-37).

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

4 вересня 1996 р. відповідач був зареєстрований, як юридична особа, що підтверджується копією витягу з Інформаційно-ресурсного центру (а.с. 24-28).

Крім того, відповідач є юридичною особою - працедавцем, який відповідно до ст. 18 Закону України № 875-ХІІ зобовязаний створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, зокрема, 1 робоче місце у 2014 р.

У 2014 р. відповідач таке робоче місце створив лише у період січень-квітень 2014 р. включно. У період травень-грудень 2014 р. такого робочого місця відповідач не створив, а звіти за формою № 3-ПН за названий період не подавав.

У звязку з несплатою відповідачем у добровільному порядку адміністративно-господарських санкцій та пені за непрацевлаштування одного інваліда позивачем було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України № 875-ХІІ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 Закону України № 875-ХІІ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Право інвалідів на працю, їх працевлаштування реалізується шляхом створення спеціального робочого місця, адаптацією основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України № 875-ХІІ відмова в укладенні трудового договору з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Як убачається зі ст. 18 Закону України № 875-ХІІ, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до вимог ст. 181 Закону України № 875-ХІІ обовязок здійснювати пошук підходящої роботи для інваліда відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань, покладено на Державну службу зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 18 Закону України № 875-ХІІ).

Згідно з вимогами ст. 18 Закону України № 875-ХІІ обовязок відповідача створити робочі місця і умови для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, не супроводжується обовязком відповідача здійснювати пошук інвалідів, адже в силу ст. 181 цього Закону таких обовязок покладено на Державну службу зайнятості.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою ст. 19 Закону України № 875-ХІІ, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 19 названого Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

При цьому, відповідно до вимог ст. 20 Закону України № 875-ХІІ підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Як убачається з ч. 2 ст. 20 Закону України № 875-ХІІ, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 р. №316, затверджено форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка заповнюється роботодавцями та подається ними до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті незалежно від місцезнаходження.

Згідно Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 р. за №316, у пункті 3 розділу ІІ форми вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України «Про зайнятість населення»), і за необхідності зазначаються категорії таких громадян.

Тобто, за своїм змістом звіт за формою № 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство інвалідів для працевлаштування.

Крім того, суд дійшов висновку, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або ж збором (обовязковим платежем), і розцінює їх як захід впливу до правопорушника у сфері господарювання у звязку зі вчиненням правопорушення.

Як убачається зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. При цьому учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Крім того, судом було встановлено наступне.

27 лютого 2015 р. відповідач подав до Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 р. (форма № 10-ПІ), згідно з яким задекларував, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача за 2014 р. становила 11 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність жодної особи, а кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України № 875-ХІІ, не становить жодної особи. Середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 14 616 грн 00 коп. (а.с. 5).

26 лютого 2015 р. відповідачем було направлено поштою (2 березня 2015 р. вручено позивачу) звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 р. (форма № 10-ПІ), згідно з яким відповідач задекларував, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача за 2014 р. становила 11 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особа, а кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України № 875-ХІІ, становить 1 особа. Середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 4047 грн 27 коп. (далі - звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 р. від 2 березня 2015 р.) (а.с. 29).

Названий звіт було вручено позивачу 2 березня 2015 р., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 30).

Як убачається з названого звіту, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати у відповідача, складає 1 особу, а кількість середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає також 1 особу (а.с. 29).

Так, з 1 липня 2005 р. по 30 квітня 2014 р. у відповідача на посаді водія 1-го класу працював ОСОБА_3, що підтверджується копіями відповідних наказів (а.с. 33-35).

Як убачається з довідки до акта огляду МСЕК № 283881, ОСОБА_3 з 1 березня 2007 р. встановлено третю групу інвалідності (а.с. 32-33).

Наведене свідчить, що у період з 1 січня по 30 квітня 2014 р. відповідачем було виконано норми чинного законодавства щодо працевлаштування 1-ї особи з обмеженими фізичними можливостями.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не подавалися до центру зайнятості звіти про наявність вакантних посад для осіб з обмеженими можливостями у період травень-грудень 2014 р., тобто, протягом 8-ми місяців.

Позивачем до позовної заяви було додано розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій та пені за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2014 р. (а.с. 6).

Проте, наданий розрахунок є помилковми з урахуванням наступного.

Під час визначення позивачем суми адміністративно-господарських санкцій та пені він виходив із того, що фонд оплати праці штатних працівників складає 160 800 грн 00 коп. (а.с. 6).

Однак, як убачається зі звіту відповідача від 2 березня 2015 р., фонд оплати праці штатних працівників у 2014 р. склав 44 520 грн 00 коп. (а.с. 29).

Дана обставина підтверджується копіями:

- розрахунково-платіжних відомостей (а.с. 73-105);

- довідкою про фактичний фонд нарахованої заробітної плати (а.с. 47);

- податковими розрахунками (а.с. 51-62).

Наведене свідчить, що фонд оплати праці штатних працівників відповідача у 2014 р. дійсно складав 44 520 грн 00 коп., а отже, сума адміністративно-господарських санкцій, нарахована з травня по грудень 2014 р. складає 1349 грн 09 коп., а сума пені - 64 грн 76 коп. (а.с. 71-72).

З урахуванням викладеного суд дійшой висновку, що відповідачем були виконані всі вимоги чинного законодавства щодо визначення кількості й створення робочих місць для працевлаштування інвалідів лише у період з січня по квітень 2014 р. включно, чим спростовуються доводи позивача про вину відповідача у названий період та підтверджується правомірність застосування штрафних санкцій, передбачених ст. 20 Закону України № 875-ХІІ, лише у період травень-грудень 2014 р.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що протягом січня-квітня 2014 р. передбачені законом обов'язки по забезпеченню працевлаштування інвалідів відповідачем були виконані, тоді як у травні-грудні 2014 р. відповідачем цього зроблено не було.

При вирішенні справи судом враховано, що представник відповідача позов в частині стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 1349 грн 09 коп. та пені у сумі 64 грн 76 коп. (адміністративно-господарські санкції та пеня за непрацевлаштування інваліда у травні-грудні 2014 р.) визнав у судовому засіданні 3 липня 2015 р. (а.с. 107).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 112 КАС України у разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу.

Водночас судом не приймається до уваги твердження позивача про порушення відповідачем вимог ст. 18 Закону України № 875-ХІІ у січні-квітні 2014 р., оскільки вони спростовуються наданими відповідачем доказами.

Відповідно до вимог ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як убачається зі ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень.

З урахування викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення з відповідача адміністартивно-господарських санкцій та пені за травень-грудень 2014 р. та підлягають задоволенню лише в цій частині на загальну суму 1413 грн 85 коп. (1349 грн 09 коп. + 64 грн 76 коп).

Керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 112, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізована ремонтно-будівельна фірма "Житловик" на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 1413 (одну тисячу чотириста тринадцять) грн 85 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови 07 липня 2015 р.