Справа № 804/5947/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2015 р. Справа № 804/5947/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі судового засідання Шкуті А.А.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне.
Окрім того, позивач зазначає, що в разі порушення контрагентом податкової дисципліни, відповідальність та негативні наслідки мають насттати саме для цієї особи. У зв'язку з чим, оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте всупереч законодавству і є протиправними та підлягає скасуванню.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що перевірка проведена правомірно, виявлені перевіркою порушення податкового законодавства встановлені вірно, з урахуванням усіх обставин, податкове повідомлення-рішення винесено відповідно до вимог чинного законодавства, у звязку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.
Крім цього, у серпні 2014 року ПАТ «Дніпронафтопродукт» надавало ТОВ «Енергія Ойл» послуги перевезення вантажів автомобільним транспортом № 4054 від 24 червня 2014 року.
За вказаний період ПАТ «Дніпронафтопродукт» бензовозами, які перебувають у користуванні ПАТ «Дніпронафтопродукт» на умовах укладених договорів найму транспортних засобів перевозило для ТОВ «Енергія Ойл» з пунктів зберігання безпосередньо до автозаправних станцій вказаного підприємства нафтопродукти, що підтверджується відповідними реєстрами до акту виконаних робіт до договору № 4045 від 24.06.2014 року. Для перевезення вантажів ПАТ «Дніпронафтопродукт» має відповідну ліцензію на перевезення небезпечних вантажів, усі водії пройшли відповідне навчання. Вивіз нафтопродуктів на автозаправні станції ТОВ «Енергія Ойл» проводився за узгодженими з органами Державтоінспекції маршрутами.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
В ході перевірки позивача було встановлено наступне.
Перевірку проведено за результатами даних:
- декларацій з податку на додану вартість підприємства ТОВ «Енергія Ойл» за серпень 2014 року, розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість в розрізі контрагентів (додаток №5); реєстр виданих та отриманих податкових накладних з податку на додану вартість за перевіряємий період;
- інформації компютерних автоматизованих інформаційних систем Дніпродзержинської ОДПІ: АІС «Податковий Блок»;
В перевіряємому періоді, згідно баз даних, документів наданих для перевірки (податкових накладних, актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), платіжних доручень, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних та інш.), ТОВ «Енергія Ойл» мало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «Нафтова Компанія Партнер», а саме: згідно баз даних автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА (ДПС) України, ТОВ «Енергія Ойл» за серпень 2014 року мало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «Нафтова Компанія Партнер» на загальну суму ПДВ - 2 066 245,52 грн.
Постачальник зобов'язується: Передати Покупцю нафтопродукти згідно розділу 1 Договору за умови оформлення відповідних актів, прийому-передачі або інших документів, які є невід'ємною частиною Договору, (п.п.2.1.1 и.2.1 договорів).
Забезпечити якість нафтопродуктів, що поставляються, згідно з показниками діючих ДСТУ та технічних умов. Під час передачі нафтопродуктів - Постачальник за вимогою Покупця надає копії Сертифікатів відповідності па нафтопродукти (п.п.2.1.2 п.2.1 договорів).
Під час передачі нафтопродуктів Постачальник за вимогою Покупця надає копії Сертифікатів відповідності на нафтопродукти (п.п.2.13 п.2.1 договорів).
Покупець зобов'язується: Своєчасно і в повному об'ємі сплатити вартість Товару (п.2.2.1 п.2.1. договорів).
Якість Товару, що поставляється, має відповідати технічним умовам (ТУ) та державним стандартам, діючим на території України та підтверджуватись паспортом (сертифікатом) якості заводу-виробника Товару (п.3.1 договорів).
Поставка Товару здійснюється на основі заявки Покупця та підписаної Сторонами Додаткової угоди до Договору, (п.4.1 договорів).
Товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: ЕХW резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпрокафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно- правових договорів (ІНКОТЕРМС-2010) (п.4.2 договорів).
Покупець здійснює оплату за Товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, протягом 120 днів з дати підписання акту прийому- передачі Товару або інших документів (п.5.1 договорів).
Оплата здійснюється на підставі виставленого Постачальником рахунку, або на інших умовах, передбачених діючим законодавством України (п.5.2 договорів).
Покупець здійснює приймання Товару за кількістю та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту і зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008р.
З акту перевірки вбачається, що відповідно до умов договорів ТОВ «Енергія Ойл» у серпні 2014 року від Постачальника ТОВ «Нафтова компанія Партнер» отримано бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро вид II класу С (код товару згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1), бензин автомобільний підвищеної якості А-95-Євро вид І класу А (код товару згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_2), бензин автомобільний підвищеної якості А-95-Євро вид II класу Б (код товару згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_3), бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро вид І класу В (код товару згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_4), паливо дизельне марки В виду II (код товару згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_5) на загальну суму 17616127,64 грн. (в тому числі ПДВ у розмірі 2936021,27 грн.; до складу податкового кредиту серпня 2014 року включено у розмірі 2066245,52 грн.).
До перевірки надано сертифікати відповідності та паспорти якості, згідно з якими виробником вищевказаного палива є ПАТ «Укртатнафта». При цьому, згідно з АІС «Податковий блок» між ТОВ «Нафтова компанія Партнер» та виробником продукції, який має відповідні сертифікати (ТОВ «Укртатнафта»), взаємовідносини у перевіряємому періоді відсутні.
Згідно акту перевірки від 23.10.2014 року, на момент проведення перевірки, товаро транспортні накладні (супроводні документи), які підтверджують транспортування нафтопродуктів від продавця (ТОВ «Нафтова компанія Партнер») до покупця (ТОВ «Енергія Ойл») на підприємстві ТОВ «Енергія Ойл») відсутні
Також, в акті зазначено, що ТОВ «Енергія Ойл» з ПАТ «Дніпронафтопродукт» укладено договір зберігання від 24 червня 2014 року №4055, відповідно до якого ПАТ «Дніпронафтопродукт» зобовязується прийняти та зберігати нафтопродукти та інші товарно - матеріальні цінності, які передаються ТОВ «Енергія Ойл» (поклажодавцем), і повернути їх поклажодавцеві у схоронності за першою його вимогою.
Відповідно до акту перевірки від 23 вересня 2014 року, остання декларація з податку на додану вартість подана ТОВ «Нафтова компанія Партнер» у червні 2014 року (вхідний № НОМЕР_6 від 28.07.2014 року) з додатками.
Також, аналізом ЄРПН, а саме зареєстрованих податкових накладних, перевіряючими встановлено, що в адресу ТОВ «Нафтова компанія Партнер» за січень-липень 2014 року було виписано та зареєстровано податкових накладних з номенклатурою палива різних марок на загальну суму 138682258,0 грн., крім того, ПДВ у розмірі 27736461,00 грн.
Крім того, ТОВ «Нафтова компанія Партнер» не надано жодного первинного документу, який би підтверджував якість реалізованого товару, не надано документи, що підтверджують відповідність отриманого товару встановленим стандартам та технічну документацію, яка встановлює вимоги до його якості, а порядок транспортування (фізичного переміщення) указаних активів не підтверджено товарно - транспортними накладними або актами прийому-передачі товару.
Тобто, на момент перевірки, згідно наданих для перевірки бухгалтерських документів (рахунків, актів приймання передачі виконаних послуг по перевезенню вантажу), не можливо встановити вищевказані послуги надавалися ТОВ «Енергія Ойл» для отриманнного ТМЦ від ТОВ «Нафтова Компаній Партнер» чи інших субєктів господарювання.
Виходячи з вищенаведеного, контролюючий орган в акті перевірки «Енергія Ойл» дійшов висновку про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, тобто наявності первинних документів по придбанню ТОВ «Енергія Ойл» у ТОВ «Нафтова Компанія Партнер» не спричинили реального настання правових наслідків, первинні документи складено формально без фактичного здійснення господарських операцій.
Отже, вищезазначені фінансово-господарські операції не спричинили реального настання правових наслідків, вищезазначені угоди було укладено з метою мінімізації податкових зобовязань, тобто вказані угоди не були спрямовані на якісне та своєчасне виконання зобовязань перед замовником, а лише для збільшення валових витрат та податкового кредиту (заниження податкових зобовязань з ПДВ).
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.
Обєктом оподаткування є певні операції між конкретними субєктами господарювання, а не договори/правочини, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами.
Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для встановлення порушення платником податків правил оподаткування.
Тільки встановлення мети та факту порушення встановленого порядку оподаткування, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для висновку про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
При цьому, відповідно до підпункту 198.6 статті 189 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Кодексу), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього кодексу.
Згідно підпункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Також належить враховувати вимоги «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14 - 2.16 Положення, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу щодо неправомірності відображення в податковому обліку спірних операцій, оскільки при оформленні господарських операцій із контрагентом складено первинні документи без підтвердження фактичного їх виконання.
Згідно з умовами договору Постачальник зобовязується передати у власність Покупця, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно з умовами договорів. Відповідно до умов договору Товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: ЕXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт».
Оцінюючи вищезазначені документи на предмет реальності здійснення господарської операції, суд приходить до висновку, що вказані вище документи не можуть підтверджувати реальність господарських операцій по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Нафтова компанія Партнер» з огляду на наступне.
Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155 (далі - Інструкція).
Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.
Згідно до п.6.1 р.6 зазначеної Інструкції, на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.
Пунктом 7.5 Інструкції встановлено, що відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках: з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому, третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності. ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.
Підпунктом 6.1.4 Інструкції №271/121 визначено, що перед прийманням нафти та/або нафтопродукту необхідно вчинити ряд дій, зокрема, записати до паспортів якості вантажовідправника і журналу реєстрації проб номери транспортних засобів, якими доставлено нафту або нафтопродукти, а також номери резервуарів, до яких їх злито.
Згідно з п.п.6.1.18-6.1.20 вказаної Інструкції №271/121 для визначення фактичної якості нафти та/або нафтопродукту здійснюється відбирання проб у відповідності до вимог ДСТУ 4488. За даними результатів випробувань складається акт приймання продукції за якістю (у день завершення приймання) за формою №14-НК. Акт приймання нафтопродуктів за якістю за формою №14-НК підписується всіма особами, які брали участь у прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю.
Відповідно до п.6.1.22 Інструкції №271/121 до акта приймання нафти та/або нафтопродукту за якістю за формою №14-НК, складеного у відповідності до вимог цієї Інструкції, мають бути додані: паспорт якості нафти та/або нафтопродукту вантажовідправника і копія сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання іноземного сертифіката (якщо продукт підлягає обов'язковій сертифікації в Україні); транспортний документ (накладна, коносамент); пакувальні ярлики з тарних місць, у яких розміщено розфасовані нафтопродукти неналежної якості; документи, що підтверджують повноваження учасників у прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю; паспорт якості, виданий випробувальною лабораторією згідно з результатами випробувань нестандартних нафти та/або нафтопродуктів та акт відбирання проби; інші документи (за наявності), що свідчать про причини псування і невідповідності якості нафти та/або нафтопродуктів.
Таким чином, до приймання, транспортування та обліку нафтопродуктів існують додаткові вимоги, однак, судом встановлено відсутність у позивача документів, які б свідчили про отримання ним від контрагента нафтопродуктів та подальше транспортування, прийняття, облік та реалізацію у відповідності з Інструкцією № 271/121, а також в порядку з дотриманням вимог Інструкції від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155.
Поряд з цим, суд зазначає, що згідно п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363 (далі - Правила № 363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.9 пункту 11 Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.
Пунктами 11.3 - 11.6 передбачено, що оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів, Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).
Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.
Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що товарно-транспортні накладні, оформлені належним чином, є необхідними документами для підтвердження витрат з перевезення і, крім того, фактичного переміщення придбаних ТМЦ.
В ході перевірки та судового розгляду позивачем не було надано суду документів первинного обліку, які б підтвердили фактичний рух нафтопродуктів від постачальника до покупця, не надано товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти), журналів реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП, актів приймання нафтопродуктів з наявністю підпису водіїв та представника одержувача чи відправника із зазначенням прізвищ та посад, в яких би зазначалося наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, не надано журналів обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою №13-НП, актів матеріально- відповідальної особи про прийняті нафтопродукти, товарних книг кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31-НП, довіреностей, що видаються уповноваженій особі для прийманні нафти та/або нафтопродуктів, актів приймання нафти та/або нафтопродукту за якістю за формою № 14-НК (як того вимагає Інструкція № 271/121).
Враховуючи специфіку товару, його об'єм, вагу та інші характеристики, на думку суду, наявність таких документів у позивача є обов'язковою.
Також, позивачем суду не надано і доказів оформлення заявки покупцем на поставку нафтопродуктів між позивачем та ТОВ «Нафтова компанія Партнер», що суперечить укладеним умовам договору від 01.08.2014 року, відсутні і докази, які б свідчили про знаходження саме нафтопродуктів, які належали ТОВ «Нафтова компанія Партнер» у резервуарах ПАТ «Дніпронафтопродукт» на момент їх придбання позивачем (серпень 2014р.).
З огляду на доводи податкового органу, якими він мотивує правомірність донарахувань, перевірці підлягає фактичне виконання поставок товару на адресу позивача від контрагента.
Дотримання норм цивільного чи господарського права під час укладення договору не означає автоматично реальності вчинення господарської операції та правильності відображення її результатів у податковому обліку.
З метою правильного вирішення справи по суті, суду необхідно встановити, зокрема такі факти, як наявність у контрагента-постачальника достатніх матеріальних та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, наявність реалізованого товару (його фізичні, якісні, кількісні характеристики), факт здійснення фізичного переміщення придбаного товару (ким, яким чином та на чому здійснювало перевезення, цим це підтверджується), факт поставки товару постачальником не обмежуючись лише дослідженням паперових носій з відображеними даними.
Лише за наслідками дослідження зазначених обставин можливо дійти об'єктивного висновку про реальність (або безтоварність) спірних операцій та, відповідно, про правомірність формування позивачем податкового кредиту.
З метою встановлення факту отримання нафтобазами ПАТ «Дніпронафтопродукт» нафтопродуктів від ТОВ «Нафтова компанія Партнер» у серпні 2014р., ухвалою суду від 19.05.2015р. для участі у справі в якості третьої особи було залучено Публічне акціонерне товариство «Дніпронафтопродукт».
Надані третьою особою документи, а саме копія акту приймання - передачі нафтопродуктів на зберігання та копія акту приймання - передачі нафтопродуктів зі зберігання за весь серпень 2014р., складені однією датою 31.08.2014р., тобто зберігання нафтопродуктів до моменту підписання актів здійснювалося ПАТ «Дніпронафтопродукт» без достатніх правових підстав, що, в тому числі, ставить під сумнів правомірність отримання ПАТ «Дніпронафтопродукт» плати за можливе зберігання нафтопродуктів.
Суд зазначає, що надані позивачем до матеріалів справи первинні документи не можуть бути прийняті ним у якості безумовного доказу фактичного виконання договору, укладеного між позивачем та його контрагентом, оскільки з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається придбання позивачем товару у невстановлених осіб.
Первинні документи, які надані позивачем, підтверджують факт отримання товару ТОВ «Енергія Ойл», проте з них неможливо встановити, що позивач отримав товар саме від ТОВ «Нафтова компанія Партнер».
Якщо товар справді придбавався позивачем, але не в тієї особи, що зазначена в первинних документах, то відповідні первинні документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право позивача на податковий кредит.
Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо неправомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум ПДВ, за рахунок договору, укладеного позивачем та його контрагентом, оскільки суду не доведено у встановленому законом порядку реальності здійснення господарських правовідносин, обумовлених договором з контрагентом ТОВ «Нафтова компанія Партнер».
Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, представник позивача у ході судового розгляду справи не надав відповідних доказів на підтвердження реальності (фактичного) здійснення господарських операцій, що підтверджує обґрунтованість висновків податкової інспекції, викладених в акті від 23.10.2014 року.
За викладених обставин, у адміністративного суду відсутні підстави для визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення - рішення, оскільки зазначене рішення прийняте у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалена постанова.
За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Ойл» на користь Державного бюджету України решту ставки судового збору в розмірі 4384,80 грн., оскільки позивачем за подання до суду адміністративного позову було сплачено 487,20 грн., що становить 10 відсотків ставки судового збору, а загальна ставка судового збору по даній справі становить 4872,00 грн., яка встановлюється згідно Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ (з подальшими змінами та доповненнями).
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може біти оскаржена у порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 30 червня 2015 року.

Суддя ОСОБА_5