Справа № 2-а-9/11
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Київ К/800/54352/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Мороза В.Ф.,

Логвиненко А.О.

Донця О.Є.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 5 серпня 2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Добромильської міської ради Старосамбірського району Львівської області, третя особа: ОСОБА_4 про скасування рішення та державного акта на право власності,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася з позовом про скасування рішення Добромильської міської ради від 26.12.2007 року № 210 у частині виділення у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4, а також про зобов'язання міську раду прийняти рішення про виділення позивачу земельних ділянок, у тому числі для ведення особистого селянського господарства - в розмірі до 2 га; для ведення садівництва - до 0,12 га, для обслуговування житлового будинку - до 0,10 га, визнавши за нею право на їх приватизацію.

Позов було обґрунтовано тим, що у квітні 2007 року позивач звернувся з заявою про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського фермерського господарства площею 0,3 га. Натомість рішенням міської ради від 27.04.2007 року позивачу було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку у розмірі 0,1 га та для ведення особистого селянського господарства площею лише 0, 2 га. Водночас у 2009 році позивач дізнався, що рішенням міської ради від 26.12.2007 року третій особі було передано у приватну власність земельну ділянку, яку позивач мав право та намір отримати у власність. Вважаючи таке рішення незаконним, а також виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку від 13.01.2009 року, позивач звернувся з позов про його оскарження.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 5 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 щодо скасування рішення міськради від 26.12.2007 року № 210 у частині виділення земельної ділянки ОСОБА_4 залишено без розгляду. Відмовлено у позові про зобов'язання міську раду прийняти рішення про виділення позивачу земельних ділянок, у тому числі для ведення особистого селянського господарства - в розмірі до 2 га; для ведення садівництва - до 0,12 га, для обслуговування житлового будинку - до 0,10 га.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Суд апеляційної інстанції виходив з необґрунтованості заявленого позову, використанням позивачем права на приватизацію земельних ділянок та отриманням їх у власність відповідно до рішення міської ради від 27.04.2007 року в межах розмірів, визначених статтею 121 ЗК України та відповідно до виду використання, відсутності підстав для зобов'язання міську раду надати позивачу у власність земельні ділянки заявлених розмірів.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати, та прийняти нове про задоволення позову.

Надаючи правову оцінку встановленим у справі обставинам, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Добромильської міської ради від 27.04.2007 року № 127 «Про приватизацію земельних ділянок» заяву ОСОБА_3 було розглянуто і вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 площею 0,1 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га.

Рішенням Добромильської міської ради від 26.12.2007 року № 210 «Про надання земельних ділянок у власність» було передано безкоштовно ОСОБА_4, АДРЕСА_2, у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства - 1,1933 га. На підставі цього рішення 13.01.2009 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Верховний Суд України у постанові від 11 листопада 2014 року у справі №21-405а14 зазначив, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

У зв'язку з цим судова колегія вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про неможливість задоволення позову про скасування рішення міської ради про надання у приватну власність земельної ділянки третій особі.

Відмовляючи у позові щодо зобов'язання міську раду надати позивачу у власність земельні ділянки згідно визначених законом норм, суди врахували положення статті 121 ЗК України щодо норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, а також положення частини 4 статті 116 ЗК України, відповідно до яких передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Суди правомірно вказали на надання земельних ділянок позивачу у власність в межах визначених законом норм відповідно до рішення міської ради від 27.04.2007 року, а також встановили відсутність вільних земельних ділянок у заявлених позивачем розмірах.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, що відповідно до закону можуть мати наслідком скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без змін, якщо визнає, що суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 224, 230, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець