Справа № 812/171/15
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2015-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/171/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свергун І.О.,

за участі секретаря Лященка А.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача № 1 ОСОБА_2 (довіреність від 25.12.2014 № ВДЗ/4614),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Луганського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України про визнання рішення щодо невиплати заборгованості з грошового забезпечення, компенсації за невикористану відпустку протиправним, зобовязання видати довідку про заборгованість та виплатити суму заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (далі ГУ МВС України у Луганській області, відповідач № 1), в якому посилається на наступне. З 12.07.2014 він знаходився у черговій відпустці. Напередодні відпустки ним був написаний рапорт на відпустку та отримання матеріальної допомоги і коштів на оздоровлення. Рапорт був підписаний керівництвом Артемівського районного відділу Луганського міського управління, та був складений відповідний наказ, про що його було сповіщено кадровим відділом Артемівського РВ ЛМУ.

14.07.2014 позивач потрапив під вибухи снарядів. 15.07.2015 він звернувся до лікарні МВС у м. Луганську та був прийнятий черговим лікарем, який після обстеження поставив первинний діагноз контузія головного мозку першого ступеня. У подальшому позивач проходив лікування у Луганській міській багатопрофільній лікарні № 7. Про даний факт позивач сповістив начальника СОГП Артемівського РВ майора міліції ОСОБА_3 та заступника начальника начальника міліції громадської безпеки Артемівського РВ майора міліції ОСОБА_4 В лікарні позивач проходив лікування та обстеження з 15.07.2014 по 25.07.2014. Після виписки з лікарні позивач знаходився за місцем свого проживання під наглядом батьків у звязку з важким станом здоровя.

У звязку з погіршенням стану здоровя позивач 01.08.2014 звернувся за медичною допомогою до Луганської міської багатопрофільної лікарні № 3, де проходив лікування до 08.08.2014. У подальшому знаходився за місцем свого проживання. Протягом усього часу жодного наказу від керівництва Артемівського РВ ЛМУ не отримував. Сповістити про свій стан здоровя та отримання подальших указівок не міг у звязку з відсутністю міського та мобільного звязку. Виїхати з міста позивач не міг у звязку з наявністю табельної зброї та встановленням на виїзді з міста блок-постів.

14.10.2014 позивач виїхав до міста Старобільськ. Проте, у звязку з погіршенням стану здоровя 15.10.2014 він звернувся за медичною допомогою до центральної районної лікарні міста Старобільська, де проходив лікування до 24.10.2014.

Перебуваючи на лікарняному, з метою сповістити про свій стан здоровя та для отримання подальших указівок, позивач зателефонував до начальника СОГП Артемівського РВ майора міліції ОСОБА_3 та заступника начальника начальника міліції громадської безпеки Артемівського РВ підполковника міліції ОСОБА_4, від яких дізнався, що його звільнено зі служби за порушення дисципліни. 21.10.2014 позивач направився до ГУ МВС України у Луганській області з метою здачі зброї, отримання витягу з наказу про звільнення та грошового атестату. Проте, йому вдалося лише здати зброю, про що свідчить розписка від начальника сектору озброєння УМЗ ГУМВС України у Луганській області. Того ж дня позивач подав пояснення та заяву про перегляд підстави його звільнення з органів внутрішніх справ з підтверджуючими документами та отримання заборгованості з грошового забезпечення (з липня місяця по день звільнення) та по виплатам з матеріальної допомоги й коштів на оздоровлення.

Отримати витяг з наказу про звільнення № 330 о/с від 17.10.2014 та трудову книжку позивач зміг, коли потрапив до ГУ МВС України у Луганській області 18.11.2014, про що свідчить запис на зворотному боці витягу про здачу посвідчення до відділу кадрів. Проте із самим наказом він ознайомлений не був. Відповіді на заяву від 21.10.2014 позивач не отримав.

Позивач просив суд визнати дії Головного управління МВС України у Луганській області щодо звільнення його з посади за порушення дисципліни протиправними, визнати рішення Головного управління МВС України у Луганській області щодо невиплати йому заборгованості з грошового забезпечення (з липня місяця по дату звільнення) і заборгованості по виплатам матеріальної допомоги та коштів на оздоровлення протиправним. Зобовязати відповідача видати йому грошовий атестат із зазначенням усіх заборгованих йому виплат, зобовязати відповідача змінити підставу його звільнення, а саме звільнити його за власним бажанням, зобовязати відповідача виплатити йому всю суму заборгованості з грошового забезпечення (з липня місяця та по дату звільнення), а також заборгованості по виплатам матеріальної допомоги та коштів на оздоровлення.

У подальшому позивач уточнив позовні вимоги: просив визнати рішення Головного управління МВС України у Луганській області щодо невиплати йому заборгованості з грошового забезпечення (з липня місяця та по дату звільнення) і заборгованості по грошовій компенсації за невикористану відпустку протиправними, зобов'язати відповідача видати йому довідку із зазначенням усіх заборгованих йому виплат, зобов'язати відповідача виплатити йому всю суму заборгованості з грошового забезпечення (з липня місяця та по дату звільнення) у розмірі 10673,82 грн., а також заборгованості по грошовій компенсації за невикористану відпустку у розмірі 2992,69 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Луганській області в частині вимог про визнання дій відповідача щодо звільнення його з посади за порушення дисципліни протиправними, зобовязання відповідача змінити підставу його звільнення, а саме звільнити його за власним бажанням залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 21.05.2015 до участі у справі в якості другого відповідача було залучено Луганське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі ЛМУ ГУМВС, відповідач № 2).

Позивач у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, пояснив, що з наказом про відпустку він не був ознайомлений, про видання такого наказу йому повідомив працівник відділу кадрів Артемівського РВ ЛМУ ГУМВС у Луганській області. У подальшому позивач не міг виїхати з міста Луганська через встановлення блок-постів. Зі службовою телеграмою та наказом щодо зміни місця дислокації ГУМВС України у Луганській області його не було ознайомлено. У зв'язку з тим, що за даними відповідача № 1 позивачу не надавалася відпустка, на думку позивача, в такому випадку відшкодуванню відлягає компенсація за невикористану відпустку. Просив визнати рішення Головного управління МВС України у Луганській області щодо невиплати йому заборгованості з грошового забезпечення (з липня місяця та по дату звільнення) і заборгованості по грошовій компенсації за невикористану відпустку протиправними, зобов'язати відповідача видати йому довідку із зазначенням усіх заборгованих йому виплат, зобов'язати відповідача виплатити йому всю суму заборгованості з грошового забезпечення (з липня місяця та по дату звільнення) у розмірі 10673,82 грн., а також заборгованості про грошовій компенсації за невикористану відпустку у розмірі 2992,69 грн. Вказані суми розраховано позивачем, виходячи з розміру його середнього заробітку, та підлягають стягненню, на його думку, саме з відповідача № 1 як з особи, яка проводила звільнення та є вищестоящою відносно відповідача № 2.

Представник відповідача № 1 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог наказів МВС України від 28.07.2014 № 740, від 06.08.2014 № 782, від 05.09.2014 № 913 нарахування грошового забезпечення з липня проводиться лише за списками, які направлялися до МВС України для перевірки, тобто в списках були зазначені особи рядового та начальницького складу ОВС області, які прибули до місця дислокації ГУ МВСУ та виконували службові обовязки.

ОСОБА_1 до місця тимчасової дислокації ГУ МВСУ не прибув, до виконання службових обовязків не приступив.

Відповідно до вимог наказу ГУ МВСУ від 24.09.2014 № 2008 «Про тимчасовий порядок визнання прогулами днів невиходу на службу» при встановленні за результатами службового розслідування факту невиходу на службу працівника без поважних причин за період з липня по вересень поточного року, незалежно від дати затвердження висновку службового розслідування на наказу ГУ МВСУ про покарання, таким працівникам грошове забезпечення за період з 01.07.2014 по 30.09.2014 не нараховувати та не сплачувати.

З 19 травня 2014 року у звязку з захопленням будівлі ГУ МВС України у Луганській області незаконними озброєними формуваннями тимчасовим місцем дислокації ГУ МВС України у Луганській області було визначено м. Сватове Луганської області.

Враховуючи викладене, керівництвом МВС України були висунуті вимоги щодо проведення за фактами невиконання працівниками визначених посадовими інструкціями обовязків службових розслідувань та у разі підтвердження прийняття рішення про припинення виплати таким працівникам грошового забезпечення (службова телеграма МВСУ НР-11756/Чб від 13.06.2014).

Окрім того, 04.07.2014 на офіційному веб-сайті МВС України (mvs.gov.ua) було розміщено звернення колегії МВС України до особового складу органів і підрозділів внутрішніх справ Донеччини та Луганщини, згідно якого всі працівники органів та підрозділів внутрішніх справ ГУ МВС України у Луганській області були зобовязані прибути до м. Сватове Луганської області.

В подальшому, з 04.08.2014 відповідно до наказу ГУ МВС України у Луганській області від 31.07.2014 № НОМЕР_1 МВСУ було передислоковано до м. Сєвєродонецька Луганської області.

Однак позивач до місця тимчасової дислокації не прибув, а тому відсутні будь-які законні підстави для виплати останньому грошового забезпечення.

Також відповідач № 1 звертає увагу суду, що виплата грошового забезпечення працівникам Артемівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Луганській області здійснювалась Луганським міським управлінням ГУ МВС України у Луганській області, яке є самостійною юридичною особою, однак не перемістилося на підконтрольну Україні територію та в цей час не виконує свої обовязки, всіх працівників ЛМУ ГУ МВС України у Луганській області звільнено. Кошторисом ГУ МВС України у Луганській області не передбачена виплата грошового забезпечення співробітникам інших підрозділів ОВС області.

Представник відповідача № 1 також зазначив, що відповідно до довідки з УКЗ ГУМВСУ від 15.05.2015 № 6/2-1819 з 19.05.2014 відпустка ОСОБА_1 не надавалася.

На підставі викладеного відповідач № 1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача № 2 в судове засідання не прибув, повідомити про дату, час і місце розгляду справи засобами поштового зв'язку немає можливості, оскільки згідно з листом в.о. директора ЛД УДППЗ Укрпошта від 24 лютого 2015 року № 113 з 07 листопада 2014 року не здійснюється пересилання пошти у Луганській області до/з міст обласного значення: Луганськ, Алчевськ, Антрацит, Брянка, Кіровськ, Красний Луч, Краснодон, Первомайськ, Ровеньки, Свердловськ, Стаханів та населених пунктів, підпорядкованих цим міським радам; д/з населених пунктів у районах: Антрацитівський, Краснодонський, Лутугинський, Перевальський, Свердловський, Слов'яносербський. Повідомлення про розгляд справи було розміщено на офіційному веб-сайті Луганського окружного адміністративного суду (http://adm.lg.court.gov.ua).

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача № 1, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з 05.08.2004 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора сектору охорони громадського порядку Артемівського РВ Луганського міського управління ГУ МВС України у Луганській області. Наказом ГУ МВС України у Луганській області від 17.10.2014 № 330 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «є» (за порушення дисципліни).

При вирішенні спору по суті суд керується наступним.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров'я роботах забороняється.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896 (далі за текстом - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Пунктом 1.6. Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

За час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується.

Відповідно до пункту 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Судом установлено, що з 19 травня 2014 року, після захоплення будівлі ГУ МВС України у Луганській області незаконними озброєними формуваннями так званої «ЛНР» тимчасовим місцем дислокації ГУ МВС України у Луганській області було визначено м. Сватове Луганської області.

04.07.2014 на офіційному веб-сайті МВС України (mvs.gov.ua) було розміщено звернення колегії МВС України до особового складу органів і підрозділів внутрішніх справ Донеччини та Луганщини, згідно з яким всі працівники органів та підрозділів внутрішніх справ ГУ МВС України у Луганській області були зобовязані прибути до м. Сватове Луганської області (арк. справи 69).

Згідно з наказом ГУ МВС України у Луганській області від 31.07.2014 № 1363 установу відповідача № 1 було передислоковано до м. Сєвєродонецька (арк. справи 68).

Відповідно до службової телеграми МВС України від 13.06.2014 № НР-11756/Чб керівництвом МВС України було висунуто вимоги щодо проведення за фактами невиконання працівниками визначених посадовими інструкціями обовязків службових розслідувань та у разі підтвердження прийняття рішення про припинення виплати таким працівникам грошового забезпечення (арк. справи 73).

За наказами МВС України від 06.08.2014 № 782, від 05.09.2014 № 913 нарахування грошового забезпечення з липня проводиться лише за списками, які направлялись до МВС України для перевірки, тобто, в списках були зазначені особи рядового та начальницького складу ОВС області, які прибули до тимчасового місця дислокації ГУ МВС України у Луганській області та виконували службові обовязки (арк. справи 70, 71).

Наказом ГУ МВС України від 24.09.2014 № 2008 «Про тимчасовий порядок визнання прогулами днів невиходу на службу» визначено, що при встановленні за результатами службового розслідування факту невиходу на службу працівника без поважних причин під час проведення АТО за період з липня по вересень 2014 року, незалежно від дати затвердження висновку службового розслідування та наказу ГУ МВСУ про покарання, таким працівникам грошове забезпечення за період з 01.07.2014 по 30.09.2014 не нараховувати та не сплачувати, увесь зазначений період вважати прогулом (арк. справи 72).

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 до місця тимчасової дислокації ГУ МВС України у Луганській області не прибув. Вказані обставини не заперечуються позивачем.

Доводи позивача про те, що з 12.07.2014 він перебував у відпустці судом не приймаються, оскільки згідно з довідкою ГУ МВС України у Луганській області від 15.05.2015 № 6/2-1819 відпустка ОСОБА_1 з 19.05.2014 не надавалась (арк. справи 74). Крім того, згідно з поясненнями самого позивача, з наказом про відпустку він не ознайомлювався.

Доказів повідомлення посадових осіб ГУ МВС України у Луганській області про неможливість прибуття за місцем тимчасової дислокації управління позивачем суду надано не було.

Відповідно до довідки ГУ МВС України у Луганській області від 19.05.2015 № 456 загальна сума доходів ОСОБА_1 за період з липня по жовтень 2014 року складає 0 грн., заборгованості по виплаті заробітної плати за останні 6 місяців немає, заборгованості та затримок по заробітній платі на підприємстві немає (арк. справи 76).

Матеріалами службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС у Луганській області, затвердженого Міністром внутрішніх справ України від 01.10.2014, встановлено, що окремі працівники Артемівського РВ Луганського МУ ГУМВС у Луганській області в порушення вимог Статуту, п. 4 Правил, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, з липня та серпня 2014 року не виходять на службу, керівництво підрозділу про невихід не повідомляють, інформацію про своє місцезнаходження не доповідають, зокрема, старший інспектор сектору охорони громадського порядку Артемівського РВ Луганського МУ ГУМВС капітан міліції ОСОБА_1 На підставі викладеного зроблено висновок про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (арк. справи 140-155).

З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги про визнання рішення відповідача № 1 щодо невиплати позивачу заборгованості з грошового забезпечення протиправним та зобовязання відповідача № 1 виплатити позивачу суму заборгованості з грошового забезпечення (з липня місяця та по дату звільнення) у розмірі 10673,82 грн. такими, що не підлягають задоволенню.

Також суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про визнання рішення відповідача № 1 щодо невиплати позивачу заборгованості по грошовій компенсації за невикористану відпустку та зобовязання відповідача № 1 виплатити позивачу заборгованість по грошовій компенсації за невикористану відпустку у розмірі 2992,69 грн., оскільки обставини щодо наявності у позивача невикористаної відпустки судом не були встановлені.

Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача № 1 видати позивачу довідку із зазначенням усіх заборгованих виплат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з заявами від 11.12.2014, від 03.03.2015, на які посилається позивач, вказані звернення стосуються зміни підстав його звільнення та виплати заборгованості з заробітної плати, матеріальної допомоги та коштів на оздоровлення (арк. справи 35, 37). При цьому ОСОБА_1 у заявах не заявляв вимог про видачу йому довідок. Доказів щодо звернення до відповідача № 1 за видачею довідок про заборгованість позивачем суду надано не було.

Таким чином, суд робить висновок про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 18, 71, 72, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Луганського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України про визнання рішення щодо невиплати заборгованості з грошового забезпечення, компенсації за невикористану відпустку протиправним, зобовязання видати довідку про заборгованість та виплатити суму заборгованості відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 07 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_5