Справа № 813/3775/14
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року Справа № 813/3775/14

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Кузана Р.І.,

судді Кравціва О.Р.

судді Кухар Н.А.,

з участю секретаря судового засідання Перчак С.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Державної служби інтелектуальної власності України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство "Український інститут промислової власності", Товариство з обмеженою відповідальністю «Кава зі Львова», Спільне українсько-англійське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галка ЛТД» про визнання рішення нечинним і зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 (надалі - ОСОБА_5, позивач) звернувся до суду з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 підприємство "Український інститут промислової власності", Товариство з обмеженою відповідальністю «Кава зі Львова», Спільне українсько-англійське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галка ЛТД», в якому просить:

- визнати протиправним та нечинним рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 27.03.14р. про відмову в реєстрації знака за заявкою № m 2013 01208 від 28.01.13р. - Висновок Державного підприємства «Український інститут промислової власності» Державної служби інтелектуальної власності України про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи за заявкою № m 2013 01208 від 28.01.13р.

- зобов'язати ОСОБА_6 службу інтелектуальної власності України повторно розглянути питання щодо реєстрації знака для товарів і послуг за заявкою № m 2013 01208 від 28.01.13р. відносно всього переліку заявлених на реєстрацію товарів і послуг;

- зобов'язати ОСОБА_6 службу інтелектуальної власності України прийняти рішення про реєстрацію знака для товарів і послуг «Львівська кава» за заявкою № m 2013 01208 від 28.01.13р., видати свідоцтво України на знак для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що підстави для відмови у реєстрації знаку та видачі свідоцтва, які наведені експертизою, є необґрунтованими. Заявлене словесне позначення має розрізняльну здатність, що підтверджується тим, що споживачі, в тому числі туристи міста Львова, які цікавляться де можна придбати каву під торговою маркою «Львівська кава» пов'язують тільки з однією особою виробником ОСОБА_5 Зазначив, що ним розроблена особлива рецептура кави, неповторний смак якої не зустрінеш більше ніде і яка вабить до Львова туристів. Висновок Державного підприємства «Український інститут промислової власності» про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи за заявкою № m 2013 01208 від 28.01.13р. містить лише посилання на підстави відмови в реєстрації знака, не вказує на критерії цих підстав, з яких йому відмовлено в реєстрації знака та в ньому не наданий їх науковий аналіз.

Позивач та представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Крім цього, подав письмові заперечення, суть яких зводиться до того, що словосполучення «Львівська кава» може використовуватись багатьма виробниками, як загальна назва (назва товарів певного виду) і, відповідно, є таким, що не індивідуалізує особу виробника, несе в собі інформацію для споживача тільки щодо товару, яким він хоче скористатися, а тому є описовим. Таким чином, позначення за заявкою № m 2013 01208 від 28.01.13р. не може виконувати основну функцію знака для товарів і послуг вирізняти товари одних виробників від інших. ОСОБА_5 не надано доказів використання ним, до дати подання заявки, саме позначення «Львівська кава» в якості знака для всіх заявлених товарів 30 класу МКТП. Позначення «Львівська кава», прямо вказуючи на походження цього товару м.Львів, є оманливим, оскільки породжує у споживача певні асоціації щодо географічного походження продукту, що не відповідає дійсності.

З урахуванням викладеного просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи - Державного підприємства "Український інститут промислової власності" в судове засіданні не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представники третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Кава зі Львова», Спільного українсько-англійського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Галка ЛТД» в судовому засіданні щодо задоволення адміністративного позову заперечили. Вказали, що реєстрація знака «Львівська кава» порушуватиме їх права, як Львівських виробників кави, та може вплинути на їх права на обєкти інтелектуальної власності або неможливість здійснення ними випуску продукції під назвою «Львівська кава». Зазначили, що таке словосполучення не має розрізняльної здатності та не набуло такої внаслідок його використання позивачем, складається лише з позначень, що є загальновживаними як позначення товарів певного виду. Крім того, представником ТзОВ «Кава зі Львова» також вказано, що словосполучення «Львівська кава» зазначене на етикетці продукту, що виготовлюється їхнім товариством.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

28.01.13р. ОСОБА_5 подав заяву № m 2013 01208 про реєстрацію знаку для товарів і послуг в Україні - «Львівська кава» для переліку товарів і/або послуг клас 30 - кава; замінники кави; кава непряжена (нежарена); кавові запашники; кавові напої; кавові напої з молоком; кавові рослинні замінники; кавові продукти.

16.12.13р. ОСОБА_6 підприємством «Український інститут промислової власності» позивачу направлено повідомлення № 43998/3 про можливу відмову у реєстрації знака відносно усього переліку товарів і/або послуг, оскільки таке словесне позначення є описовим при використанні щодо зазначених товарів, вказує на вид товару та певне місце виготовлення, а також є оманливим для кави, яка виготовлена в іншому місці.

Позивачу запропоновано, що у випадку незгоди з наведеними підставами, заявник має право протягом двох місяців від дати отримання повідомлення подати мотивовану відповідь з доводами на користь реєстрації знака.

Уповноваженим представником позивача надана відповідь на вказане повідомлення від 10.02.14р. № 68-14 та в обґрунтування відповідності умовам надання правової охорони наведено приклади реєстрації схожих знаків для товарів та послуг.

27.03.14р. ОСОБА_6 підприємством «Український інститут промислової власності» складено висновок про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи за заявкою від 28.01.13р. № m 2013 01208, який затверджений першим заступником Голови ДСІВ України. Так, за результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної згідно з ст.10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони (п. 1 ст. 5; ст. 6 Закону).

Після затвердження ОСОБА_6 службою інтелектуальної власності України, зазначений висновок набув статусу рішення про відмову в реєстрації знака.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач оскаржив його до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (надалі Закон) та Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України від 23.07.95р. № 116 (надалі - Правила).

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону, установа у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг, для чого, зокрема, організовує приймання заявок, проведення їх експертизи, приймає рішення щодо них, видає свідоцтва на знаки для товарів і послуг, забезпечує їх державну реєстрацію.

Згідно з статтею 1 Закону знак це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

За положеннями частини 1 статті 5 Закону правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Частиною 2 статті 5 Закону встановлено, що об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень.

Згідно зі статтею 7 Закону, зокрема, визначено, що особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до Державного департаменту інтелектуальної власності заявку.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про реєстрацію знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг, або про реєстрацію знака щодо частини зазначених у заявці товарів і послуг та відмову в реєстрації знака для іншої частини зазначених у заявці товарів і послуг. Рішення Установи надсилається заявнику (ч. 3 статті 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»).

Відповідно до статті 24 Закону висновок державної наукової і науково-технічної експертизи є обов'язковим для прийняття до розгляду та врахування при обґрунтуванні пріоритетних напрямів розвитку науки і техніки, наукових і науково-технічних, соціально-економічних, екологічних програм і проектів, реалізації наукової і науково-технічної діяльності, аналізі ефективності використання науково-технічного потенціалу.

Єдиним в Україні державним закладом для розгляду і проведення державної експертизи заявок на об'єкти права інтелектуальної власності, в тому числі на знаки для товарів і послуг, уповноваженим ОСОБА_6 службою, є ОСОБА_6 підприємство «Український інститут промислової власності».

Отже, по суті, висновок закладу експертизи за заявкою є висновком державної науково-технічної експертизи і є обов'язковим для врахування його.

Матеріали справи свідчать про те, що експертиза заявки, за якою прийняте рішення, що оскаржуються, проведена в порядку, встановленому статтею 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, у строки, які практично існують або встановлені статтею 10 цього Закону, про що надані документи, зокрема, висновки формальної експертизи, висновки кваліфікаційної експертизи.

Підстави для відмови в наданні правової охорони визначено статтею 6 Закону.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону не можуть одержати правову охорону, зокрема, позначення, які:

- звичайно не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок їх використання;

- складаються лише з позначень, що є загальновживаними як позначення товарів і послуг певного виду;

- складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг;

- є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу;

- складаються лише з позначень, що є загальновживаними символами і термінами;

- відображають лише форму, що обумовлена природним станом товару чи необхідністю отримання технічного результату, або яка надає товарові істотної цінності.

Як слідує з висновку Державного підприємства «Український інститут промислової власності», на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, підставою відмови у реєстрації заявленого позначення вказано, що заявлене словесне позначення для товарів 30 класу, складається лише з даних, що є описовими при використанні щодо зазначених товарів, вказує на вид товару та певне місце виготовлення: Львівська кава - кава зі Львова. «Кава»: 1 - насіння кавового дерева чи порошок із цього насіння, 2 - тонізуючий напій, який отримують із зерен кави. «Львівська» прикметник до Львів, є оманливим для кави, яка виготовлена в іншому місці.

Згідно з пунктом 4.3.1.7 Правил, до позначень, які вказують на вид, якість, кількість, властивості, склад, призначення, цінність товарів і/або послуг, а також на місце і час їх виготовлення чи збуту, належать прості найменування товарів; зазначення категорії якості товарів; зазначення властивостей товарів, в тому числі таких, що носять хвалебний характер; зазначення матеріалу або складу сировини; зазначення ваги, об'єму, ціни товарів, дати виробництва товарів; історичні дані щодо заснування виробництва, зображення нагород, що присуджені товарам; видові найменування підприємств, адреси виробників товарів або посередників.

Описовими вважаються позначення, які прямо вказують (описують) на товар чи послугу, тобто є назвами товарів або послуг, або описують його складові чи інші характеристики, властивості тощо; можливий результат або ціль використання цього товару чи послуги, його географічне походження тощо.

До позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов'язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача (пункт 4.3.1.9 Правил).

Оманливі позначення - позначення або його елементи, які містять відомості, що однозначно сприймаються споживачем як неправдиві, неправильні, або як такі, що не відповідають реальним фактам щодо властивостей або інших якісних характеристик товарів або характеру послуг, походження товарів або послуг, а також відомості, що спотворюють істину, або свідомо видаються як істинні. Якщо такі відомості у позначенні є очевидним фактом і не потребують доказів або пояснень, позначення в цілому вважається оманливим.

Оманливість позначення є об'єктивною характеристикою і виникає внаслідок невідповідності смислового значення позначення властивостям товару або послуги, які маркуються, тобто внаслідок наявності у товару чи послуги властивостей, які суперечать смисловому значенню позначення. При цьому відомості про наявність чи відсутність таких властивостей сприймаються споживачем як достовірні.

Можливість введення споживача в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу, виникає в разі існування на ринку споріднених товарів або послуг, які марковані позначеннями, схожими настільки, що їх можна сплутати, або тотожними, права на які набуті раніше (промислові зразки, прізвища тощо). Така схожість може породжувати у свідомості споживача асоціації, пов'язані з певним виробником, які не відповідають дійсності.

Згідно з рекомендаціями Всесвітньої організації інтелектуальної власності, під час перевірки схожості товарних знаків слід порівнювати їх загалом і більше значення надавати загальним елементам, які можуть ввести в оману, без виокремлення відмінностей, не помічених середнім споживачем.

Якщо споживач може змішати товари, дистинктивна функція торговельного знака не працює, і споживач може не купити товар, який він хоче.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд враховує доводи відповідача та зазначає, що заявлений позивачем знак «Львівська кава» не індивідуалізує особу виробника, така може використовуватись багатьма, як загальна назва (назва товарів певного виду), є загальновживаним, як позначення товарів певного виду.

Таким чином, позначення за заявкою № m 2013 01208 не може виконувати основну функцію знака для товарів і послуг - слугувати засобом вирізнення товарів одних осіб від товарів інших.

При цьому, суд критично оцінює наявний у справі висновок експерта № 4247 від 14.02.15р., складений за результатами судової експертизи обєктів інтелектуальної власності, у звязку з наступним:

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 5 статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обовязковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

Згідно з вказаним висновком експерта: «Позначення «Львівська кава» за заявкою № m 2013 0128 від 28.01.13р. на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг набуло внаслідок довготривалого використання вторинного значення, яке вказує на джерело походження, пов'язує його з єдиною (певною) особою - ОСОБА_5 і отримало розрізняльну здатність щодо вказаних у заяві товарів, а тому відповідає умов надання правової охорони в якості знаку для товарів і послуг ».

Разом з тим, суд зазначає, що такий висновок зроблений експертом за результатами дослідження виключно тих документів (копій договорів, грамот, дипломів, подяк та інших), які подані позивачем під час розгляду справи в суді, та не були предметом дослідження при складанні ОСОБА_6 підприємством «Український інститут промислової власності» висновку про невідповідність позначення умовам надання правової охорони та прийняття оскаржуваного рішення відповідачем.

Судом також враховано, що ОСОБА_6 підприємством «Український інститут промислової власності» надіслано ОСОБА_5 повідомлення про можливу відмову у реєстрації знака та запропоновано долучити додаткові докази на підтвердження доводів реєстрації знаку. Однак, як встановлено судом, позивачем таких доказів (документів), зокрема, на підтвердження (отримання) позначення розрізняльної здатності щодо вказаних у заяві товарів не надано.

Статтею 6 Паризької конвенції з охорони промислової власності від 20 березня 1883 року, яка набула чинності для України 25 грудня 1991 року передбачено, що «для того щоб визначити, чи може бути знак предметом охорони, необхідно враховувати всі фактичні обставини, особливо тривалість застосування знака».

Як слідує зі змісту поданої позивачем заяви на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг «Львівська кава», заявник не подав Українському інституту промислової власності жодних документів, які б свідчили, що заявлене до реєстрації позначення «Львівська кава» набуло розрізняльної здатності внаслідок тривалого його використання саме позивачем. Позивач та/або його представник також не скористалися правом, передбаченим пунктом 4 статті 10 Закону, взяти участь в розгляді питань, що виникли під час проведення експертизи.

Таким чином, суд вважає, що зазначений висновок експерта не свідчить про необґрунтованість та протиправність рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 27.03.14р. про відмову в реєстрації знака за заявкою № m 2013 01208 від 28.01.13р.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідком розгляду справи суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 служба інтелектуальної власності при прийнятті оскаржуваного рішення, в повній мірі дотрималась вказаних вище положень КАС України.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд вважає, що оскаржуване рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 27.03.14р. про відмову в реєстрації знака за заявкою № m 2013 01208 від 28.01.13р. винесене на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Відтак, відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 94 КАС України судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору, відшкодуванню з Державного бюджету України не підлягають.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Кузан Р.І.

Суддя Кравців О.Р.

Суддя Кухар Н.А.