Справа № 2а-6528/10/2170
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/9991/47445/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря Чайки О.С.

представника позивача Дурової-Журавльової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26.07.2011

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011

у справі №2а-6528/10/2170

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат»

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Херсонський хлібокомбінат» (далі по тексту - позивач, ВАТ «Херсонський хлібокомбінат») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні (далі по тексту - відповідач, ДПІ у м. Херсоні) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 16.11.2010 №/0.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26.07.2011, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з ТОВ СП «Радоніс» за листопад, грудень 2009 року, січень 2010 року, складено акт від 08.11.2010 №4688/23-2/380267.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.11.2010 №/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість на суму 327649,00 грн., у тому числі 218433,00 грн. - за основним платежем та 109216,00 грн. - за штрафними санкціями.

Фактичною підставою для визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість слугував висновок податкового органу про порушення вимог ст. ст. 203, 215, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України за правочинами, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, і як наслідок порушив пп. 7.2.1 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі по тексту - Закон №168/97-ВР) та занизив суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету на суму 218433,00 грн.

При цьому, податковий орган виходив з того, що всі правочини ТОВ «СП «Радоніс» визнані нікчемними до «вигодонабувача», оскільки не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, тобто були безтоварними, а тому позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту суми ПДВ по операціям з цим контрагентом, оскільки фактично за цими операціями нічого не придбавалось і не використовувалось у господарській діяльності позивача.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону №168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із ст. 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі по тексту - Закон №996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений та підтверджений належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Поряд з цим, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що фактичне здійснення господарської операції з придбання позивачем у постачальника ТОВ «СП «Радоніс» товару - муки, підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, подорожніми листами.

До складу податкового кредиту, в свою чергу, позивачем включено суми податку на додану вартість, сплачені в ціні придбаного у зазначеного контрагента товару, на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виписаних на його адресу особою, яка у перевіряємий період мала статус платника податку на додану вартість.

Що стосується доводів податкового органу про нікчемність правочинів, то відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання господарських операцій за спірними правочинами, узгодженості дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями постачальника.

А тому, твердження відповідача про нікчемність правочинів між позивачем та ТОВ «СП «Радоніс», є необґрунтованими належними засобами доказування припущеннями, оскільки, позиція податкового органу щодо суперечності спірної угоди інтересам держави не підкріплена належними доказами чи відповідними судовими рішеннями.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26.07.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров