Справа № 334/11773/14-а(2-а/334/25/15)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р.справа № 334/11773/14-а(2-а/334/25/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 року у справі №334/11773/14-а (2-а/334/25/15) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 грудня 2014 року звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, згідно з яким просила:

- визнати дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком виплати грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до вимог Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», незаконними;

- зобовязати відповідача здійснити нарахування ОСОБА_1 виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до вимог Закону України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсії системи».

Адміністративний позов обґрунтований тим, що станом на день призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 має загальний стаж роботи лікарем та середнім медичним персоналом в лікарняних закладах 37 років 10 місяців 19 днів, що підтверджується записами у трудовій книжці, а відтак на підставі діючого законодавства України має повне право на оформлення пенсії за вислугою років та отримання грошової компенсації у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що оскільки ОСОБА_2 з 25 жовтня 2007 року була призначення пенсія за вислугою років, яку вона отримувала по 28 жовтня 2007 року включно, підстави для здійснення виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відсутні.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов.

Апеляційна скарга фактично мотивована доводами, викладеними в адміністративному позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що в жовтні 2014 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком та виплату грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування».

Листом від 21 жовтня 2014 року №332/Б-1 управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя відмовило ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки з 25 жовтня 2007 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років, а тому підстави для виплати такої допомоги у відповідності до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відсутні (а.с. 7).

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Статтею 2 цього Закону до трудових пенсій віднесені, зокрема, пенсія за віком та за вислугу років.

Як вбачається з матеріалів справи, з 25 жовтня 2007 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років як працівнику охорони здоровя.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. У разі влаштування на роботу за посадою, яка дає право на пенсію за вислугу років, виплата пенсії припиняється на весь період роботи на цій посаді, у тому числі у випадках, коли робота на цих посадах має місце після досягнення пенсійного віку.

Оскільки ОСОБА_1 29 жовтня 2007 року почала працювати за спеціальністю лікар-терапевт, виплата зазначеної пенсії управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя їй була припинена.

Згідно з п. «е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального трудового стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом міністрів України, незалежно від віку, мають право на пенсію за вислугу років.

Пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Кодексу, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення; виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років"

Пунктом же 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З матеріалів справи вбачається, що управлінням Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі ОСОБА_1, у звязку з досягненням пенсійного віку та заявою про переведення пенсії з виду на вид, 20 травня 2013 року було переведено з пенсії за вислугою років на пенсію за віком.

Загальний стаж роботи позивача на посаді лікарем та середнім медичним персоналом в лікарняних закладах складає 37 років 10 місяців 19 днів.

Проте з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 30 до 35 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Оскільки позивачу 25 жовтня 2007 року вже була призначена пенсія за вислугу років, та враховуючи те, що обовязковою умовою для отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, є неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для виплати такої допомоги позивачу.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 року у справі №334/11773/14-а (2-а/334/25/15) без змін.

Ухвала суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко