Справа № 809/89/14
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Справа № 2390/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.

судді Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2014 року у справі № 809/89/14 за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про оскарження дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з адміністративним позовом до відповідача - відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про оскарження дій та скасування постанови від 09.12.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки 23.12.2013 року позивачу направлено постанову від 09.12.2013 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, однак не направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, та не надано можливості позивачу виконати в добровільному порядку рішення суду.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2014 року у справі № 809/89/14 позов задоволено частково. Скасовано постанову від 09.12.2013 року старшого державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Судака М.М. про арешт майна, що належить боржнику ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції відділ Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції подав апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон №606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 19 вказаного Закону у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Частиною 2 ст. 25 Закону №606-XIV визначено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» - постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою зазначеною у виконавчому документі. Однак, старший державний виконавець відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Судак М.М. не виконав вимог ст.ст. 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктів 3.6.2, 4.1.1 Інструкції «Про проведення виконавчих дій», затвердженої наказом № 74/5 від 15.12.1999 р. Міністерстві юстиції України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 р. за № 865/4158, а саме, не направив позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження в якій повинен був запропонувати позивачу виконати в добровільному порядку рішення суду, так як у виконавчому провадженні відсутня квитанція про відправлення рекомендованого листа боржнику; не пересвідчився про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, так як у виконавчому провадженні відсутнє повідомлення про отримання боржником рекомендованого листа, а тому відповідач неправомірно та передчасно виніс постанову від 09.12.2013 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідачем, 09 грудня 2013 року винесено постанову старшого державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Судака М.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець запитує відповідні місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування про належність зазначеного майна боржникові на праві власності та його вартість. А також запитує нотаріальний орган, чи не знаходиться це майно під арештом.

Однак, старший державний виконавець Судак М.М. цих вимог Закону не дотримався, чим на думку суду порушив Закон «Про виконавче провадження», що в свою чергу призвело до порушення і прав позивача.

Приймаючи рішення по справі про задоволення позову частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи позивача і досліджені в судовому засіданні докази доводять позицію позивача щодо неправомірності винесеної відповідачем постанови про арешт коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до положень ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення та про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржене судове рішення є законним та обґрунтованим, і підстави для його скасування відсутні, в зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції, у відповідності до частини 1 статті 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2014 року у справі № 809/89/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.