Справа № 22-а-23082/11
Суддя: Кашперська Т. Ц.
Дата ухвалення: 2011-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Категорія90Доповідач у 2 інстанціїТамара
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 вересня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Антоненко В.І.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Білоконь О.В.,

розглянувши у приміщенні апеляційного суду Київської області в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: Новопетрівська дитяча школа мистецтв, про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати за роботу пенсіонеру в зоні посиленого радіологічного контролю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010 року позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на порушення відповідачем його прав на отримання доплати працюючому пенсіонеру в зоні посиленого радіологічного контролю, просив визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті щомісячної доплати як працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними та зобовязати відповідача провести перерахунок та виплатити на його користь недоотриману суму доплати за період 2005 2008 роки в сумі 2566,46 грн.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2010 року позов задоволено частково. Зобовязано відповідача нарахувати позивачу недоотриману доплату працюючого пенсіонера в зоні радіологічного контролю з 09.07.2007 року по грудень 2008 року з врахуванням однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць з урахуванням 25 % від суми мінімальної заробітної плати.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин а адміністративній справі, підтверджених тими доказаними, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке віднесене законом до території посиленого радіоекологічного контролю, є пенсіонером, отримує пенсію за віком, а також працює на посаді настроювача музичних інструментів у Відділі культури і туризму Вишгородської районної державної адміністрації і відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як пенсіонер, який працює у зоні радіоактивного забруднення, має право на підвищення оплати праці на 25 % від суми мінімальної зарплати.

Проте вказане підвищення оплати праці виплачувалася позивачу за місцем його роботи у 1999 2006 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року в значно меншому розмірі в твердій грошовій сумі, що є порушенням його прав.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами (а. с. 3, 8, 9 12).

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовував свої висновки тим, що виплата підвищення до заробітку пенсіонеру, працюючому в зоні радіоактивного забруднення, проводиться за місцем його проживання органами соціального захисту населення.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися із такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом не було враховано, що відповідно до п. 5 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 936 від 20.09.2005 року, соціальні виплати, доплати, в тому числі, передбачені ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проводяться за місцем основної роботи громадян підприємствами, установами, організаціями.

Відповідно до п. 6 вказаного Порядку, підприємства до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, подають до уповноваженого органу соціального захисту документи щодо розрахункових витрат, повязаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів та реєстр отримувачів компенсаційних виплат. Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Держказначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що обовязок нарахування і виплати працюючим пенсіонерам компенсацій, передбачених ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», лежить на підприємствах, установах, організаціях, керівники яких несуть персональну відповідальність за правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Проведені підприємствами компенсаційні виплати відшкодовуються цим підприємствам органами Держказначейства.

Суд не врахував зазначені вимоги закону, що призвело до неправильного вирішення справи і ухвалення постанови про часткове задоволення позову.

З огляду на викладене колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як орган соціального захисту населення не має обовязку проводити працюючій особі компенсаційні виплати, передбачені ст. 39 вказаного Закону, а таким чином висновки суду не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції ухвалена судом з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову і ухвалити нову постанову про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2010 року скасувати та постановити нову.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: