Справа № 2-а-6477/11
Суддя: Василишин В. О.
Дата ухвалення: 2011-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2-а/1007/6477/11, cправа № 2-а-6477/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» травня 2011 року м.Бровари Київської області

Суддя Броварського міськрайоннного суду Київської області Василишин В.О., розглянувши в порядку скороченого провадження справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах Київської області про визнання дій протиправними, зобовязання провести перерахунок та виплату підвищення до пенсії як інваліду війни,

в с т а н о в и в:

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах Київської області (далі Управління ПФУ), в якому зазначила, що вона є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом І групи захворювання, повязаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, відтак, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням її підвищення в розмірі 400 % мінімальної пенсії за віком, проте відповідач нараховує позивачу підвищення до пенсії в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач 12 травня 2011 року зверталася до Управління ПФУ із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням підвищення згідно ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак отримала відмову в задоволенні своїх вимог, в звязку з чим звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати дії відповідача в частині відмови в перерахунку підвищення до пенсії неправомірними та зобовязати Управління ПФУ провести перерахунок та виплату підвищення до пенсії як інваліду війни у відповідності до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 400 % від мінімальної пенсії за віком починаючи з 18 листопада 2010 року.

Представник відповідача до суду надав заперечення, в якому позовні вимоги не визнає в повному обсязі мотивуючи тим, що Конституційний суд України не приймав рішення щодо неконституційності положень статті 13 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які змінені змінених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня 2005 року, тому положення вказаної статті є чинними саме в цій редакції.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини в адміністративній справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач є інвалідом І групи, що підтверджується посвідченням серії Б № 385162 від 11 березня 2002 року та не заперечується відповідачем, у звязку із чим має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як встановлено у п.27 ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла до 01 січня 2006 року, інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.3 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня 2005 року № 2939-IV, який набрав чинності з 01 січня 2006 року, статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в наступній редакції : «інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

Згідно із статтею 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод, людини є головним обовязком держави.

Стаття 8 Конституції України встановлює, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Оскільки позивач є інвалідом війни I групи, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема, право на отримання відповідного розміру пенсії.

Наділивши зазначеною соціальною гарантією інвалідів війни, держава таким чином взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Згідно із статтею 2 Закону України Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що є чинною на даний час, права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Конституційний суд України неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року за № 8-рп/2005, визначено, що зміст прав і свобод людини це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики, пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту і обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати підвищення до пенсії інвалідам війни в розмірі 400 % мінімальної пенсії за віком суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, частина 3 статті 28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до набрання чинності Законом України № 2939-IV з 01 січня 2006 року, так як цей Закон передбачав в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що на думку суду не суперечить вимогам ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України» та здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління.

Разом із тим, слід наголосити, що відповідно частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 100 КАС України, згідно з якою адміністративний позов, поданий після закінчення строків установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати Управління ПФУ здійснити перерахунок підвищення до пенсії ОСОБА_1, виходячи з розміру 400 % мінімальної пенсії за віком, відповідно ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до внесення змін Законом України № 2939-IV від 05 жовтня 2005 року та провести виплату відповідно до проведеного перерахунку з врахуванням вже проведених виплат, починаючи з 18 листопада 2010 року.

Відповідно до ч.3 ст.183-2, ч.1 ст.256 КАС України постанова суду підлягає негайному виконанню відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 22, 64, 152 Конституції України, ст.ст. 2, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, ст.ст. 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах Київської області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», протиправними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах Київської області провести з 18 листопада 2010 року перерахунок та доплату підвищення до пенсії як інваліду війни І групи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції до внесення змін до вказаного закону Законом України від 05 жовтня 2005 року № 2939-IV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 400 % мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплатити їй недоплачену суму підвищення до пенсії з урахуванням проведених виплат.

Постанова суду підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. При відкладенні складення постанови суду в повному обсязі на строк, який не може бути ніж пять днів з дня закінчення розгляду справи, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин