Справа № 149/1101/13-а
Суддя: Робак М. В.
Дата ухвалення: 2013-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/1101/13-а
Провадження №2-а/149/212/13 Номер рядка звіту 3
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26.09.2013 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.

при секретарі Поліщук Л. А.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, її представника - адвоката ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання незаконними дій та скасування рішення Хмільницької міської ради від 24.04.2008 року,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 грудня 1965 року ОСОБА_7 уклала договір купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку, розташованого по 2-му провулку Фрунзе,7 в м. Хмільнику Вінницької області з ОСОБА_8, відповідно до якого вказана частина будинку перейшла у приватну власність ОСОБА_7. 30 жовтня 1998 року, рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 231, земельна ділянка площею 0,1890 га передана ОСОБА_7 в безоплатну приватну власність та 11 листопада 1998 року видано державний акт на зазначену земельну ділянку серії 1-ВН № 029553.

09 жовтня 2002 року ОСОБА_7 склала заповіт, який посвідчено нотаріусом Хмільницької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1502, згідно якого 2/3 частини свого майна, де б воно не знаходилось , і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачці.

22.12.2009 року ОСОБА_7 померла. 30.04.2010 року на підставі вказаного заповіту, позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на 2/3 частки майна, яке належало заповідачу на день смерті. На вимогу нотаріальної контори , позивач рішенням Хмільницького міськрайонного суду встановила родинні зв»язки з ОСОБА_7 19 жовтня 2010 року позивач повторно звернулась до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, в звязку з відсутністю ряду необхідних правовстановлюючих документів, а саме: юридичний документ, що підтверджує право власності на нерухоме майно, що належало ОСОБА_7, витяг з БТІ виданий для видачі свідоцтва про право на спадщину .

При зверненні позивачки до Хмільницького РСП КП ВООБТІ, щодо проведення інвентаризації зазначеного вище житлового будинку та видачі витягу з реєстру права власності для оформлення спадщини після померлої ОСОБА_7 їй листом від 09.11.2010 року за №29, було відмовлено, оскільки будинок за вказаною адресою, який належав на праві приватної власності ОСОБА_7 продано.

19 жовтня 2011 року, при ознайомленні з матеріалами цивільної справи, позивач дізналась: що 05 січня 1999 року ОСОБА_7 уклала договір довічного утримання №17 з ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_3 59/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, що належали їй на праві приватної власності і знаходяться по 2-му провулку Фрунзе,7 в м. Хмільнику Вінницької області. В подальшому, 21.01.1999 року 59/100 частки будинковолодіння було зареєстровано за ОСОБА_3 за №168, і як наслідок ОСОБА_3 зобовязалась довічно утримувати ОСОБА_7; 05 січня 1999 року ОСОБА_7 уклала договір дарування №15 з ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 41/100 частку житлового будинку, що знаходиться по 2-му пров. Фрунзе,7 в м. Хмільнику Вінницької області; 24 квітня 2008 року Хмільницькою міською радою було прийняте рішення 33 сесії 5 скликання про видачу ОСОБА_3 державних актів, а саме: на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га та Державний акт на земельну ділянку площею 0,0890 га, які розташовані по 2-му пров. Фрунзе,7 в м. Хмільнику Вінницької області. Вказане рішення позивач вважає незаконним, так як частиною ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що коли у договорі про відчуження житлового будинку, будівлі і споруди розмір земельної ділянки не визначено, то до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка безпосередньо зайнята об»єктом нерухомості, та на частку земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування. Договорами довічного утримання та дарування, укладеними між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, не визначений розмір земельної ділянки, яка переходить до набувача нерухомого майна. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв»язку з набуттям права власності на ці об»єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що пов»язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номеру. В порушення вимог ст..ст. 1,3,120 ЗК України та ст..ст. 316, 317, 319, 377, 1233, 1234, 1248, 1254, 1257 ЦК України міська рада постановила рішення, яким земельну ділянку, яка на праві власності належала ОСОБА_7, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, без визнання його не дійсним, в передбачений законом спосіб, при її житті, передала у приватну власність ОСОБА_3 Крім того, заповіт складений 09.10.2002 року ОСОБА_7, яким вона заповіла на випадок своєї смерті 2/3 частки свого майна позивачці, в порядку передбаченому законодавством України не скасований, не визнаний дійсним, не змінений, а тому в повному об"ємі на час подачі позову, являється дійсним.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлений позов підтримав з мотивів викладених у позовній заяві. Крім того, суду пояснив, що міською радою не приймалось рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельних ділянок, а тому неможливо було приймати рішення про видачу їй державних актів. Крім того, Земельний кодекс який діяв на момент виникнення спірних правовідносин не регламентував перехід права власності на земельну ділянку за договором довічного утримання. Також Земельним кодексом не визначено розмір земельної ділянки, який переходить до особи при переході права на нерухоме майно для його обслуговування. Ще однією підставою для скасування рішення вважає те, що на час прийняття міською радою рішення про видачу ОСОБА_3 державних актів на землю діяв заповіт, складений ОСОБА_7 у 2002 році, а тому міська рада розпорядилась земельними ділянками , які ще на праві власності належали ОСОБА_7, чим порушила право його довірительки на 2/3 частини земельної ділянки згідно заповіту.

Представник Хмільницької міської ради заперечила в задоволенні позовних вимог та пояснила, що підставою для видачі державних актів на земельні ділянки площами 0,10 га та 0,0890 га були цивільно-правові угоди, згідно яких ОСОБА_3 набула права власності на цілий житловий будинок, що розташований по 2-му пров. Фрунзе,7 в м. Хмільнику Вінницької області та державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_7 А тому рішення 33 сесії 5 скликання Хмільницької міської ради від 24.04.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала державні акти відповідає вимогам законодавства.

Представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 заперечив відносно задоволення позовних вимог та пояснив, що позивач безпідставно в своїй позовній заяві посилається на норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Посилання позивача, як на підставу задоволення позову, порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення ст..ст. 1,3,120 ЗК України та ст..ст. 316, 317, 319, 377, 1233, 1234, 1248, 1254, 1257 ЦК України є помилковим. Вимоги до змісту заповіту складеного ОСОБА_7 встановлювалися нормами ЦК УРСР, які були чинними на день складення заповіту. Посилання позивача на ст. 120 Земельного кодексу України в редакції, яка не була чинною на день прийняття оскаржуваного рішення є помилковим, оскільки ч. 6 ст. 120 ЗК України, яка передбачає істотну умову набуття права власності на земельну ділянку з набуттям права власності на житловий будинок кадастровий номер земельної ділянки, була введена в дію Законом України від 05.11.2009 року. А зміни до вказаної статті кодексу набрали чинності лише 10.12.2009 року. Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 роз»яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 1 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, укладених відповідно відчужувачем або набувачем, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди , якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. А тому ОСОБА_3 правомірно звернулась із заявою до міської ради про видачу їй державних актів на земельні ділянки по 2 провул. Фрунзе, 7 м. Хмільник за наслідками розгляду якої відповідачем було прийняте законне рішення. Крім того, на момент своєї смерті ОСОБА_7 не була власницею землі, що розташована по 2 пров. Фрунзе, 7 м. Хмільник, оскільки земля на той час належала ОСОБА_3 на підставі виданих державних актів, а тому не входила до складу спадкового майна.

Представник третьої особи ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заперечив в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені адвокатом ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він здійснював підготовку проекту рішення 33 сесії 5 скликання Хмільницької міської ради від 24 квітня 2008 року, згідно якого ОСОБА_3 були видані державні акти на право власності на земельні ділянки площами 0,10 га та 0,0890 га, що розташовані по 2-му пров. Фрунзе,7 в м. Хмільнику Вінницької області. Підставою для прийняття такого рішення були заява ОСОБА_3 та цивільно-правові угоди, а саме договір дарування та договір довічного утримання. В ОСОБА_7 був державний акт на землю старого зразка, в якому було зазначено дві земельні ділянки, а зі зміною законодавства постала вимога про видачу державних актів на кожну окремо земельну ділянку, тому ОСОБА_3 було видано два правовстановчих документи. Крім того, будь-яких скарг від ОСОБА_7 з приводу порушення ОСОБА_3 її права власності на землю до міської ради не надходило.

Судом встановлено, що 30 жовтня 1998 року рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 231, земельна ділянка площею 0,1890 га передана ОСОБА_7 в безоплатну приватну власність ( Т.2 а.с 38-39);

11 листопада 1998 року ОСОБА_7 отримала державний акт на зазначену земельну ділянку серії 1-ВН № 029553 (Т.1 а.с. 25);

05.01.1999 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, зареєстрований за №17, відповідно до якого ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_3 59/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд ( Т.1 а.с.45)

05 січня 1999 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, зареєстрований за №15, згідно якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 41/100 частку житлового будинку (Т.1 а.с.44);

09 жовтня 2002 року ОСОБА_7 склала заповіт, згідно якого 2/3 частини свого майна, заповіла ОСОБА_1 ( Т.1 а.с.11)

На 33 сесії 5 скликання Хмільницької міської ради від 24.04.2008 року було прийнято рішення про видачу ОСОБА_3 державних актів на право власності на земельні ділянки площами 0,10 га та 0,0890 га, що розташовані по 2-му пров. Фрунзе,7 в м. Хмільнику Вінницької області ( Т.1 а.с.130);

23 липня 2008 року було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки (Т.1 а.с.46,47);

22.12.2009 року ОСОБА_7 померла.( Т.1 а.с.13)

04.08.2010 року рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області було встановлено факт родинних зв»язків позивача з ОСОБА_7 (Т. 1 а.с.14)

09.11.2010 року позивачем отримано відповідь з Хмільницького РСП КП «ВООБТІ» про неможливість проведення інвентаризації для оформлення спадщини в зв»язку з продажем будинку (Т.1 а.с. 17);

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок по провул Фрунзе, 2 в м. Хмільнику, на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_5 (т.2 а.с. 51).

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Як слідує зі змісту заповіту складеного ОСОБА_7 09 жовтня 2002 року, остання все своє майно де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла у 2/3 частки позивачці.

Однак, ще за життя спадкодавиці її право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1890 га припинилося у зв»язку з отриманням третьою особою - ОСОБА_3 державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0.10 га та 0,0890 га, що були зареєстровані 23.07.2008 року. Тобто на день смерті ОСОБА_7, а саме 22.12.2009 року, земля до складу спадкового майна не входила, тому, відповідно, прийнятим на 33 сесії 5 скликання Хмільницької міської ради рішенням від 24.04.2008 року, згідно якого ОСОБА_3 були видані державні акти, право позивача на спадщину не порушено.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв»язку з прийняттям рішенням суб»єкта владних повноважень порушуються права позивача. А оскільки судом не встановлено, що оскаржуваним рішенням порушено права позивача, тому прийняття адміністративним судом рішення щодо актів суб»єкта владних повноважень є втручання в його дискреційні повноваження, що не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Керуючись ст..ст. 2, 6-11,17,158-163,167,185,186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити. .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу, в разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанову можна оскаржити до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через Хмільницький міськрайонний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Робак М. В.