Справа № 759/7903/15-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/7903/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Чала А.П. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 2 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Київського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, визнання наказу в частині нечинним та зобов'язання внести зміни до наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Київського міського центру зайнятості, в якому просив:

визнати протиправними дії Київського міського центру зайнятості, які полягають у тому, що відповідач 02 лютого 2009 року, приймаючи наказ № 21 в частині призначення ОСОБА_5 допомоги по безробіттю (пункт 2 підпункт 2.1.1.3 ПК:НОМЕР_1 ОСОБА_5), безпідставно керувався п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. № 307;

визнати нечинним підпункт 2.1.1.3 п. 2 наказу Святошинського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості від 02.02.2009 № 21 в частині призначення ОСОБА_5 (ПК: НОМЕР_1) допомоги по безробіттю через невідповідність даного підпункту вимогам абзацу 3 п. 11 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 219;

визнати протиправними Київського міського центру зайнятості, які полягають у тому, що відповідач 02 лютого 2009 року прийняв наказ Святошинського районного центру зайнятості № 21, в якому довільно сформульований пункт 5 наказу не відповідає офіційній редакції частини п'ятої статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

визнати протиправними дії Київського міського центру зайнятості, які полягають у тому, що відповідач наказом Святошинського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості № 21 від 02.02.2009 року скоротив ОСОБА_5, ПК: НОМЕР_1, виплату допомоги по безробіттю на підставі п. 5.3 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. № 307;

визнати нечинним пункт 5 та підпункт 5.1 наказу Святошинського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості від 02.02.2009 року № 21 в частині скорочення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_5, ПК: НОМЕР_1;

зобов'язати Київський міський центр зайнятості внести зміни до наказу Святошинського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості від 02.02.2009 р. № 21 шляхом доповнення даного наказу пунктом з визначенням розміру та строку виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_5, ПК: НОМЕР_1, застосовуючи при цьому норми законодавства у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, що діяли за станом на 02 лютого 2009 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 2 червня 2015 року позов залишено без розгляду на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, ухвала суду - без змін з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом встановленим другою частиною цієї статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В силу приписів частини 1 статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З матеріалів вбачається, що позивач 20.05.2015 звернувся до місцевого суду із даним позовом, в якому оскаржує дії відповідача та пункти наказу Святошинського районного центру зайнятості від 02.02.2009 № 21 «Про прийняття рішень служби зайнятості, передбачених Законом України «Про зайнятість населення» і Положень щодо його застосування та Законом України про «Загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття» і Порядків щодо його застосування», а також дії відповідача щодо яким йому надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.

Позивач зазначив, що про порушення своїх прав дізнався лише після того, як на його запит від 15.11.2014, КМЦЗ, листом від 20.11.2014 № 08-12435, надав позивачу копію наказу від 02.02.2009 №21, водночас до цього моменту, його із названим Наказом ознайомлено не було, у зв'язку із чим не вважає строк звернення до суду пропущеним.

Судова колегія такі доводи позивача оцінює критично, та вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для застосування визначених статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальних наслідків пропуску строку звернення із позовом до суду та залишення такої заяви без розгляду, виходячи з такого.

Так, зі змісту позову слідує, що позивач оскаржує підпункт 2.1.1.3 пункту 2 наказу та підпункт 5.1 пункту 5 наказу, в частині призначення йому допомоги по безробіттю, а також у частині скорочення виплати по безробіттю.

За визначенням пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції на час прийняття наказу) загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно з частиною 1 статті 7 названого Закону до видів забезпечення віднесено в тому числі допомогу по безробіттю.

Відповідно до пункту 6.6 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, який затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 р. за № 915/5136, допомога по безробіттю виплачується два рази на місяць, а за згодою безробітного - один раз на місяць через банківські установи в установленому порядку.

Таким чином, призначена позивачеві допомога по безробіттю є періодичним платежем, обставини отримання якого на підставі спірного наказу № 21 від 02.02.2009 позивач не заперечує, а відтак, враховуючи, що позивач не погоджується із вказаним наказом в частині призначення йому допомоги по безробіттю, а також у частині скорочення виплати по безробіттю, судова колегія вважає, що про ці обставини йому повинно було бути відомо під час отримання відповідних сум коштів.

Як вірно акцентував увагу з цього приводу суд першої інстанції, за змістом статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України відлік строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав.

Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду, виходячи з відсутності та недоведеності позивачем наявності поважних причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом та відсутності правових підстав для поновлення строку звернення до суду.

Крім того, судова колегія враховує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана ухвала прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 2 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Київського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, визнання наказу в частині нечинним та зобов'язання внести зміни до наказу - залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 2 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 6 липня 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.