Справа № 2а/0470/7306/11
Суддя: Коротких О.А.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

1 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Коротких О.А.,

суддів: Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., -

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року у справі за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» (далі - Товариство) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені на суму 109 869,06 гривень,

в с т а н о в и л а:

Товариство подало заяву про перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), постанови Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року, якою постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року скасовано і прийнято нову, якою позов задоволено.

У заяві йдеться про неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

На підтвердження наведених у заяві доводів Товариство надало копії постанови Вищого адміністративного суду України від 17 жовтня 2013 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 липня та 27 листопада 2014 року, які на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та приймаючи нове, про задоволення позову зазначив, що Товариство в повному обсязі не виконало вимоги по щомісячному інформуванню державних органів щодо створення робочих місць та наявності вакансій для працевлаштування інвалідів, ним фактично не виконано норматив по працевлаштуванню інвалідів, про що свідчить звіт відповідача форми №10-ПІ, що позбавило компетентний державний орган направити інвалідів для працевлаштування, а посилання Товариства на те, що ним зроблено все від нього залежне для працевлаштування інвалідів, є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

В постанові Вищого адміністративного суду України від 17 жовтня 2013 року, яка надана на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та приймаючи нове, про відмову у задоволені позову зазначив, що ТОВ «Перейми» вжило передбачених законодавством заходів як щодо створення робочого місця, так і для працевлаштування інвалідів, але вони не були працевлаштовані не з вини цього Товариства. Крім того відповідно до положень Закону № 875-XII, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

В ухвалі Вищого адміністративного суду від 18 липня 2014 року, яка надана на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції зазначив, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що відповідачем вжито усіх передбачених чинним законодавством заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 листопада 2014 року, яка надана на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції і зазначив, що порушення порядку заповнення відповідачем форми звітності №3-ПН в частині помилкового зазначення можливості працевлаштування інвалідів в іншій графі, ніж визначено Інструкцією щодо заповнення форми звітності №3-ПН «Звіт про наявність вакансій», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року № 420, не є таким, що свідчить про невжиття відповідачем заходів щодо інформування центра зайнятості про вакантні робочі місця, у тому числі для працевлаштування інвалідів, оскільки, з огляду на характер відомостей, зазначених відповідачем у звіті, центр зайнятості мав об'єктивну можливість дійти висновку, що заявлені відповідачем місця призначені саме для працевлаштування інвалідів.

Отже, аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду цих справ, перевірка правильності встановлення яких не входить до компетенції Верховного Суду України.

Відповідно до статті 235 КАС Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд справи.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

відмовити у допуску до провадження справи за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені на суму 109 869,06 гривень за заявою Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.А. Коротких
Судді: В.Л. Маринченко П.В. Панталієнко