Справа № 760/3402/15-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/3402/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Українець В.В. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А
30 червня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,
при секретарі Зубрицькому Д.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 29.04.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії, -
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 30-місячного грошового забезпечення; стягнути з відповідача на його користь несплачену одноразову грошову допомогу в розмірі 127 831 грн. 20 копійок; зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 30-місячного грошового забезпечення.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.04.2015 позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення в порушення вимог Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язано Міністерство оборони України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 30-місячного грошового забезпечення у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 на день встановлення інвалідності; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи позивач проходив військову службу в складі Збройних Сил України.
Наказом командира В/Ч НОМЕР_1 № 276 від 29.11.2002 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я.
26.01.2012 позивачу встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 20).
ОСОБА_1 звернувся з листом до відповідача (через комісаріат) щодо призначення йому одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності. Однак, позивачу відповіді не надано.
У зв`язку з неотриманням відповіді на вказане звернення позивача останній звернувся безпосередньо до відповідача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги. Однак, відповіді так і не отримав.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем надано докази, що підтверджують настання у нього інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, а тому з дати встановлення II групи інвалідності позивач набув право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивачем пропущено передбачений процесуальним законом строк звернення до суду з даним позовом, а також те, що Міністерство оборони України не уповноважене здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, оскільки це входить до компетенції комісаріату.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Тобто, вищезазначеною статтею передбачено право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, але в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги встановлені постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 № 499.
Підпунктом 2 пункту 2 вищенаведеного Порядку (в редакції, яка діяла на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, виплачується одноразова грошова допомога інвалідам II групи у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.
Абзацом 2 пункту 2 вказаного Порядку встановлено, що грошове забезпечення визначається для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років.
Тобто, вищенаведеним Порядком чітко встановлено складові грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років, які застосовуються для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, але в розмірах цих складових за останньою посадою перед звільненням.
Колегія суддів зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №21-563а14 від 10.03.2015.
Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.
Враховуючи, що відповідачем протиправно не нараховано та не сплачено позивачу одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності, яка передбачена вищенаведеним Порядком, та у розмірах відповідно до встановленої позивачу групи інвалідності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Щодо доводів апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки перебіг процесуальних строків почався з січня 2012 року (коли позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Згідно з п.п. 27 п. 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою КМ України від 26.11.2014 № 671, головним розпорядником бюджетних коштів є міністр оборони України, який приймає рішення щодо їх розподілу.
Матеріалами справи, а саме вихідним листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.11.14 №3483 (а.с. 25), підтверджується факт надсилання керівником уповноваженого органу до Міністерства оборони України усіх поданих позивачем документів для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Як зазначає позивач у зв`язку з тим, що головний розпорядник коштів не приймає будь-яке рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у встановлений місячний строк, позивач зробив безпосереднє звернення до головного розпорядника коштів в особі його керівника - Міністра оборони з проханням виконати вимоги другого абзацу п.7 Порядку №499 та прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги.
Головний розпорядник коштів вищезазначену заяву позивача отримав 02.01.2015, що підтверджується касовим чеком пошти та роздруківкою з офіційного веб-сайту «Укрпошти» (а.с. 26-29).
При цьому, у місячний строк з часу отримання вищезазначеної заяви головний розпорядник коштів не прийняв будь-якого рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.
У зв`язку з тим, що позивачу стало відомо про бездіяльність головного розпорядника коштів щодо виконання вимог другого абзацу п.7 Порядку №499 лише у лютому 2015 року (після спливу місячного строку для прийняття рішення головним розпорядником коштів про призначення одноразової грошової допомоги) колегія суддів вважає, що позивач подаючи позов до суду 26.02.2015 не пропустив передбачений ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до суду.
Стосовно доводів апелянта про те, що Міністерство оборони України не уповноважене здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, оскільки це входить до компетенції комісаріату, а отже Міністерство оборони України неналежний відповідач, є безпідставними з огляду на наступне.
Згідно з абз. 3 п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсії військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом міністра оборони України від 19.09.2008 №407, у разі звернення заявника до суду з позовом до військової частини щодо відмови у виплаті грошової допомоги командир військової частини (або його представник) зобов`язаний письмово повідомити відповідний суд про те, що він не відноситься до належного відповідача, оскільки рішення про виплату допомоги відповідно до Порядку виплати допомоги ( 499-2008-п ) приймає головний розпорядник коштів.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову у зв`язку з відсутністю підстав стягнути з відповідача конкретну суму доплат, враховуючи наступне.
Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову, суд може визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень та зобов`язати його вчинити певні дії щодо усунення порушень або прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав суб`єктів у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і Законами України.
З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині визначення способу захисту прав позивача, а саме стягнення конкретної суми одноразової грошової допомоги є безпідставними, оскільки вказані дії по нарахуванню та виплаті сум грошової допомоги входить до виключної компетенції суб`єкта владних повноважень, визначених законодавством, тому в даному випадку повинен бути застосований такий спосіб захисту прав громадянина, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 29.04.2015 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 02.07.2015.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.