Справа № 2а-8105/11/1370
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенди О.В.,

суддів: Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., −

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Львівській області (далі - ДПІ) до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, комерційний банк «Приватбанк», про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ДПІ звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 податку з власників транспортних засобів (далі - ТЗ) та інших самохідних машин і механізмів в сумі 59 730 грн.

На обґрунтування позову ДПІ зазначила, що 5 березня 2010 року ОСОБА_1 здійснив першу реєстрацію в Україні ТЗ - автомобіля Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску (далі - спірний ТЗ), але на порушення вимог Закону України від 11 грудня 1991 року № 1963-ХІІ «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1963-ХІІ) не сплатив податок.

Суди встановили, що 5 березня 2010 року на ім'я ОСОБА_1 здійснена перша реєстрація спірного ТЗ, податок з власників ТЗ та інших самохідних машин і механізмів перед реєстрацією сплачений не був.

7 липня цього ж року ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 довіреність на право керування та продажу ТЗ.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 21 березня 2014 року позов задовольнив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 9 вересня 2014 року скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову - про відмову у задоволенні позову.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 26 лютого 2015 року постанову апеляційного суду скасував та залишив у силі постанову суду першої інстанції.

У заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), ОСОБА_1 зазначає, що в доданих до заяви рішеннях Вищого адміністративного суду України від 2 квітня 2014 року та 3 березня 2015 року (справи №№ К/800/27464/13, К/800/27418/14 відповідно) по-іншому, ніж в оскаржуваній ухвалі, застосовано положення Закону № 1963-ХІІ. Просить скасувати рішення суду касаційної інстанції та залишити в силі постанову суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що заява про перегляд оскаржуваного рішення Вищого адміністративного суду України не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України, зокрема, з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Проте аналіз рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, та його ухвал, копії яких надано для порівняння, не дає підстав вважати, що цей суд неоднаково застосував положення Закону № 1963-ХІІ.

Так, у справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України, встановивши, що ОСОБА_1 здійснив першу реєстрацію ТЗ, дійшов висновку про те, що платник самостійно зобов'язаний виконати свій обов'язок зі сплати податку, крім законодавчо визначених випадків покладення цього обов'язку на третіх осіб. Зокрема, податковим законодавством допускається в чітко визначених випадках виконання дій, спрямованих на перерахування податку до бюджету, третіми особами (наприклад, у разі сплати податку податковим агентом, спадкоємцем, правонаступником). В інших випадках сам платник зобов'язаний сплатити податок до бюджету та є відповідальним за таку сплату.

Водночас у справі, рішення суду касаційної інстанції від 2 квітня 2014 року в якій додано до заяви, цей суд дійшов висновку про те, що відповідач не є платником податку з власників ТЗ, оскільки жодних дій, пов'язаних з придбанням чи реєстрацією цього ТЗ, не вчиняв, а рішення про реєстрацію прийняте без його відома.

У рішенні суду касаційної інстанції від 3 березня 2015 року, яке також надано для порівняння, йдеться про те, що для звернення до суду з позовом про стягнення податку з власників ТЗ необхідно враховувати обставини реєстрації, а податкове зобов'язання має набути ознак податкового боргу.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Колегія суддів дійшла висновку, що обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справах, копії рішень суду касаційної інстанції в яких додано до заяви.

Зазначене не дає можливості дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Кривенда

Судді:О.Ф. Волков О.А. Коротких П.В. Панталієнко О.О. Терлецький М.І. Гриців В.Л. Маринченко І.Л. Самсін