Справа № 2-а-1122/10
Суддя: Собина О. І.
Дата ухвалення: 2012-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-1122/10 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ адміністративного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собина О. І.,

суддів - Рибалки В. Г., Таран С. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 квітня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Глухівському районі Сумської області (далі -Управління)

про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги,

в с т а н о в и л а:

25 лютого 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в Глухівському районі Сумської області про зобовязання провести перерахунок і виплатити допомогу дитині війни за період з 01 січня по 31 грудня 2009 року у сумі 1305 грн. 60 коп.

Зазначила, що вона відноситься до категорії громадян «діти війни» та відповідно до ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на те, що така соціальна допомога їй не виплачувалась, просила зобовязати відповідача здійснити відповідні перерахунки.

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 квітня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Місцевим судом встановлено, що позивач має статус дитини війни.

З 01 січня по 31 грудня 2009 року позивач отримувала щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 місцевий суд виходив із законодавчої неврегульованості механізму реалізації положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та відсутності у позивача права на виплату їй державної соціальної допомоги як дитині війни саме в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, тому вважав не порушеним її право на пенсійне забезпечення в цій частині і таким, що не підлягає судовому захисту.

Однак, з такими висновками місцевого суду колегія суддів повністю погодитись не може, з огляду на наступне.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за №10-рп/2008, ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на час існування спірних правовідносин діяла у первинній редакції, згідно якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України Про соціальний захист дітей війни, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про державний бюджет України на 2009 рік" дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не зупинено, що зумовлює наявність у відповідача обовязку забезпечення виплати позивачу пенсії з врахуванням її підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримувала підвищення до пенсії в період заявлених позовних вимог щомісячно в сумі 49 грн. 80 коп., тобто у розмірі, встановленому п.8 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, а не ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Відповідач у запереченнях на позов зазначає про неможливість застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування щодо визначення розміру підвищення до пенсії позивача, стверджуючи про необхідність застосування для спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії, встановленої п.8 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян.

Колегія суддів вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, оскільки діючим на час спірних правовідносин законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Іншого законодавчого чи підзаконного нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір по іншому, не існує. Про це зазначається в ухвалі Конституційного Суду України від 19.05.2009 року по справі № 27-у/2009.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про соціальний захист дітей війни державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Отже, виходячи з системного аналізу ч. 2 ст.19 Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону України Про соціальний захист дітей війни та приписів ч. 4 ст. 9 КАС України, у відповідача не було достатніх підстав застосовувати постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за № 530, як таку що протирічить ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни. Тобто, відповідач був зобовязаний діяти у відповідності з вимогами діючої законодавчої норми ст. 6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни, яка має вищу юридичну силу ніж вищезазначена постанова, щодо нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни. Адже, така позиція відповідача призводить до звуження прав позивача на належних соціальний захист, гарантованих ст.46 Конституції України, обмеження яких не допускається, відповідно до ст. 64 Конституції України.

Також, є необґрунтованими заперечення відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обовязок по виплаті підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення „Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Відповідно обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено саме на відповідача, як на районне управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому вважає за необхідне на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України скасувати постанову місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову щодо відповідних перерахунків доплат до пенсії за період з 01 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року, та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в зазначеній частині без зазначення конкретних сум, які підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, Законом України «Про внесення змін до розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами» колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 квітня 2010 року в даній справі скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_2.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Глухівському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за 2009 рік, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, за виключенням сум фактично проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -

З оригіналом згідно: суддя О.І.Собина