Справа № 22-а-22861/11
Суддя: Кашперська Т. Ц.
Дата ухвалення: 2011-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Категорія90Доповідач у 2 інстанціїТамара
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

Суддів Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

розглянувши у приміщенні апеляційного суду Київської області в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», про зобовязання виплатити недоотримані суми щомісячної доплати працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2008 року позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на порушення відповідачем його прав на отримання доплати працюючому пенсіонеру в зоні посиленого радіологічного контролю, просив визнати відмову відповідача щодо відмови у виплаті щомісячної доплати як працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною та зобовязати відповідача виплатити на його користь недоотриману суму щомісячної грошової доплати за період липень 2003 року вересень 2008 року в сумі 18323,00 грн.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2010 року позов задоволено. Визнано дії УПСЗН Вишгородської РДА щодо відмови у виплаті позивачу щомісячної доплати як працюючому у зоні посиленого радіологічного контролю відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними, зобовязано відповідача нарахувати позивачу недоотриману доплату працюючому пенсіонеру в зоні радіологічного контролю з липня 2003 року по вересень 2008 року з врахуванням однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин а адміністративній справі, підтверджених тими доказаними, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке віднесене законом до території посиленого радіоекологічного контролю, а також працює в с. Гаврилівка на посаді лікаря ветеринарної медицини ветсанексперта у ТОВ «Комплекс Агромарс» і відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як пенсіонер, який працює у зоні радіоактивного забруднення, має право на підвищення оплати праці в розмірі мінімальної заробітної плати.

Проте вказане підвищення оплати праці виплачувалася позивачу за місцем його роботи у 2003 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами (а. с. 3 5, 11, 12).

Ухвалюючи постанову про задоволення позову, суд обґрунтовував свої висновки тим, що виплата підвищення до заробітку особі, працюючій в зоні радіоактивного забруднення, проводиться за місцем його проживання органами соціального захисту населення.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися із такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом не було враховано, що відповідно до п. 5 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 936 від 20.09.2005 року, соціальні виплати, доплати, в тому числі, передбачені ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проводяться за місцем основної роботи громадян підприємствами, установами, організаціями.

Відповідно до п. 6 вказаного Порядку, підприємства до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, подають до уповноваженого органу соціального захисту документи щодо розрахункових витрат, повязаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів та реєстр отримувачів компенсаційних виплат. Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Держказначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що обовязок нарахування і виплати працюючим пенсіонерам компенсацій, передбачених ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», лежить на підприємствах, установах, організаціях, керівники яких несуть персональну відповідальність за правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Проведені підприємствами компенсаційні виплати відшкодовуються цим підприємствам органами Держказначейства.

Суд не врахував зазначені вимоги закону, що призвело до неправильного вирішення справи і ухвалення постанови про задоволення позову.

З огляду на викладене колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як орган соціального захисту населення не має обовязку проводити працюючій особі компенсаційні виплати, передбачені ст. 39 вказаного Закону, а таким чином висновки суду не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції ухвалена судом з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову і ухвалити нову постанову про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2010 року скасувати та постановити нову.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: