Справа № 826/252/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/252/15 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого суддіПетрика І.Й.
СуддівБорисюк Л.П.,
Собківа Я.М.,
При секретарі судового засіданняВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комод Менеджмент» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комод Менеджмент» пред'явило позов до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22 серпня 2014 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволені позовних вимог позивачу відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено позапланову документальну невиїзну перевірку Договору управління майном від 01.01.2001 р. № 1 - управитель майна ТОВ «Комод Менеджмент» 37553570 (9) з питань своєчасності, достовірності та повноти сплати податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «ПП ТРЕЙДСТОУН» () за період з 01.01.2014 р. по 31.01.2014 р., за результатами якої складено Акт № 1891/26-53-22-01-21/541645419 від 06.08.2014 р. (далі - Акт № 1891/26-53-22-01-21/541645419).

В ході перевірки контролюючим органом встановлено порушення вимог п. 198.6 ст. 198, п. п. 201.1, 201.2, 201.4, 201.6, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 502 497,00 грн.

22 серпня 2014 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, на підставі Акта перевірки № 1891/26-53-22-01-21/541645419, прийняла податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким згідно з підпунктами 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 глави 4 розділу II та відповідно до абз. першого п. 123.1 ст. 123 розділу 2 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI із змінами та доповненнями за порушення вимог п. 198.6 ст. 198, п. п. 201.1, 201.2, 201.4, 201.6, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI із змінами і доповненнями збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 628 121,00 грн., з якої сума грошового зобов'язання за основним платежем складає 502 497,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 125 624,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів погоджується із огляду на наступне.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає зокрема у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пункти 14.1.156, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України)

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено п. 201.10 цієї ж статті є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством та на даних якого ґрунтується, зокрема, податкова звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Частиною 2 визначено перелік обов'язкових реквізитів первинних документів: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ обумовлено придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів і податкових накладних.

Як вбачається із матеріалів справи, 25 лютого 2013 року між ТОВ «КОМОД МЕНЕДЖМЕНТ» (Управитель майном за Договором управління майном, укладеного між ТОВ «КОМОД НА ЛІВОБЕРЕЖНІЙ» та ТОВ «КОМОД МЕНЕДЖМЕНТ») (Замовник) та ТОВ «ПП ТРЕЙДСТОУН» (Виконавець) був укладений Договір про надання рекламних послуг № 25/02-2013 (далі - Договір № 25/02-2013), відповідно до умов якого, Виконавець зобов'язується надати Замовникові послуги з виготовлення та (або) розповсюдження рекламних матеріалів відповідно заявки та/або ескізу (зображення, аудіо-відео-трансляції тощо) Замовника (надалі - Послуги), а Замовник зобов'язується прийняти надані Виконавцем Послуги та оплатити їх вартість в повному обсязі та у встановлені строки (пп. 1.1 п. 1 Договору № 25/02-2013).

Рекламними матеріалами Замовника відповідно до пп. 1.2 п. 1 Договору № 25/02-2013 є наступна продукція: поліграфічна продукція, що являє собою текстові та/або графічні зображення, а також електронні зображення, які містять рекламні та інформаційні матеріали про Замовника, його діяльність та/або продукцію (комерційна пропозиція Замовника). Поліграфічною продукцією можуть бути плакати, постери, панно, флаєри, буклети, проспекти тощо; відеоролик (фільм) - аудіовізуальне зображення, яке створене шляхом відеозйомки та монтажу, що містить рекламні та інформаційні матеріали про Замовника, його діяльність та/або продукцію (комерційна пропозиція Замовника); аудіоролик, який містить рекламні та інформаційні матеріали про Замовника, його діяльність та/або продукцію (комерційна пропозиція Замовника).

Згідно з пп. 1.3 п. 1 Договору № 25/02-2013 рекламні матеріали за даним Договором підлягають розповсюдженню за допомогою спеціальних носіїв реклами, в порядку, що визначається Сторонами в додатках до даного Договору, які є його невід'ємною частиною.

На підтвердження реальності надання рекламних послуг Виконавцем, позивачем надано суду: копію Договору про надання рекламних послуг від 25 лютого 2013 року № 25/02-2013; копії додатків № 1/02/2014, № 2/02/2014, № 3/02/2014, № 4/02/2014, № 5/02/2014 від 17 січня 2014 року до Договору про надання рекламних послуг від 25 лютого 2013 року № 25/02-2013; копії актів приймання-передавання робіт (надання послуг) від 28 лютого 2014 року № № Т-81, Т-94, Т-95, Т-27, Т-28; копії податкових накладних № № 81, 82 від 29.01.2014 р., № № 94, 95 від 30.01.2014 р., № 128 від 31.01.2014 р.; копії фото звітів; копії платіжних доручень.

Крім того, було встановлено, що 18 листопада 2013 року між ТОВ «КОМОД МЕНЕДЖМЕНТ» (Управитель майном за Договором управління майном, укладеного між ТОВ «КОМОД НА ЛІВОБЕРЕЖНІЙ» та ТОВ «КОМОД МЕНЕДЖМЕНТ») (Замовник) та ТОВ «ПП ТРЕЙДСТОУН» (Виконавець) був укладений Договір про надання рекламних послуг № 18/11-2013 (далі - Договір № 18/11-2013), відповідно до умов якого, Виконавець зобов'язується надати Замовникові послуги з виготовлення та/або розповсюдження рекламної продукції Замовника (Послуги), а Замовник зобов'язується прийняти надані Послуги та оплатити їх вартість у повному обсязі та у встановлені строки (пп. 1.1 п. 1 Договору № 18/11-2013).

Рекламною продукцією відповідно до пп. 1.2 п. 1 Договору № 18/11-2013 є: рекламний аудіоролик Замовника, що призначений для транслювання на спеціальних носіях реклами - радіостанціях ФМ-діапазону м. Києва.

Згідно з пп. 2.1 п. 2 Договору № 18/11-2013 факт надання Послуг за цим Договором Сторони фіксують в акті приймання-передачі послуг.

На підтвердження реальності надання рекламних послуг Виконавцем, позивачем надано суду: копію Договору про надання рекламних послуг від 18 листопада 2013 року № 18/11-2013; копію додатку № 3 від 27 січня 2014 року до Договору про надання рекламних послуг від 18 листопада 2013 року № 18/11-2013; копію акту приймання-передавання робіт (надання послуг) від 28 лютого 2014 року № Т-79; копію податкової накладної № 79 від 28.01.2014 р.; копію платіжного доручення.

Отже, на підтвердження виконання вказаних правочинів (договорів) надавались первинні бухгалтерські документи, які повністю відповідають вимогам, встановлених до первинних документів, які пред'являються п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2 Положення про документальне - забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88. Вимоги правочинів (договорів) виконані в повному обсязі, сторони претензій не мають, що відповідачем в судовому засіданні не заперечувалось.

Аналіз наявних в матеріалах справи первинних документів дає суду підстави стверджувати про реальність вчинюваних операцій (надання рекламних послуг).

Щодо посилання податкового органу на відсутність реального характеру зазначеного правочину через неспроможність контрагенту його виконання у зв'язку з відсутністю належних ресурсів, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено кількість працівників контрагентів та конкретно визначених ресурсів в тому числі і складських приміщень, які повинні були бути у контрагента для виконання передбачених вказаними договорами операцій, а тому такі посилання податкового органу є необґрунтованими.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано судового рішення, яке б набрало законної сили, прийнятого в порядку ст. 551 Господарського кодексу України щодо встановлення підробної реєстрації контрагентів, втрачених документів або реєстрацію на осіб, які не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження, а також не наданого судового рішення в порядку ст. 234 Цивільного кодексу України щодо фіктивності правочинів між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комод Менеджмент» та його контрагентом - ТОВ «ПП ТРЕЙДСТОУН».

Що стосується посилань податкового органу на Акт ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області № 278/05-62-22-01/38471866 від 23.04.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «ПП Трейдстоун»…», колегія суддів зазначає, що акти про неможливість проведення зустрічних звірок не є тим самим, що і результати проведених зустрічних звірок, які є джерелом отримання податкової інформації, що положеннями ст. 83 Податкового кодексу України визначена в якості підстави для висновків під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок вказаного контрагенту не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства Позивача.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого адміністративного суду України від 27 лютого 2014 року у справі № К/800/41631/13.

Крім того, суд дослідивши Акт № 278/05-62-22-01/38471866, встановив, що відповідно до поданого контрагентом позивача до ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області додатку 4 «Нарахування єдиного внеску» від 05.02.2014 р. № , на підприємстві у січні 2014 року рахувалось 4 найманих працівники.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять товарність та реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що операції позивача з контрагентом здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Як визначено частиною другою статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню.

Аналогічні висновки Європейський Суд з прав людини виклав у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії».

З наведених рішень вбачається, що при розгляді даної категорії справ Європейський Суд з прав людини виходить з того, що держава в особі податкових органів може і повинна вживати заходів для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати податку на додану вартість та бюджетного відшкодування, але відмова у бюджетному відшкодуванні платнику податків, який добросовісно виконав свої зобов'язання перед бюджетом і виконав всі передбачені національним законодавством умови для отримання такого відшкодування, тільки на тій підставі, що податковий орган не встановив сплати податку на додану вартість з боку постачальника та/або його контрагентів у ланцюгу, за умови відсутності шахрайських дій з боку отримувача відшкодування, на думку Європейського Суду з прав людини, порушує права такого платника податків.

Доказів вчинення таких шахрайських дій з боку позивача суду відповідачем надано не було.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2015 року залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Собків Я.М.

Борисюк Л.П.