Справа № 810/1659/15
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року 810/1659/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - суддя Виноградова О.І.,

при секретарі судового засідання Мкртчян Н.Ц.,

за участю:

представників позивача - не прибув,

представників відповідача - Єжов М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

17 квітня 2015 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 (далі - позивач) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про:

- визнання незаконними дії названого відділу, зокрема, постанови головного державного виконавця Єжова М.В. від 31 березня 2015 р. про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Європейського суду з прав людини у справі "Цибулько та інші проти України" від 20 червня 2013 р. № 65656/11 (далі - постанова про закінчення виконавчого провадження та рішення ЄСПЛ № 65656/11відповідно);

- зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відновити провадження по виконанню рішення ЄСПЛ №65656/11 в частині, що стосується заяви позивача № 18336/12, реєстраційний номер виконавчого провадження 38902389 (а.с. 2-4).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 9 червня 2015 р. здійснено заміну неналежного відповідача, а саме, Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчох служби України на належного - Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням ЄСПЛ № 65656/11 задоволено його скаргу та зобов'язано державу-відповідача (Україну) виконати постанову Тетіївського районного суду Київської області (далі - Тетіївський районний суд) від 19 грудня 2009 р. у справі № 2-а-121/2009 .

Стверджував, що постанову про закінчення виконавчого провадження відповідачем винесено завчасно та є протиправною, оскільки назване рішення ЄСПЛ в частині виконання рішення національних судів не виконується з листопада 2011 р (а.с. 2-4).

Вважає, що такими діями відповідачем порушено вимоги Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV (далі - Закон України N 606-XIV).

Відповідач подав до суду письмові заперечення, в яких позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята на підставі та у межах чинного законодавства. Стверджував, що постанова Тетіївського районного суду фактично виконана. Зазначив, що на виконання рішення ЄСПЛ № 65656/11 позивачу було відшкодовано 2000,00 євро (21 055 грн 16 коп.) матеріальної та моральної шкоди, 169 887 грн 37 коп. - заборгованість за рішенням національного суду та 1093 грн 40 коп. пені за несвоєчасне виконання рішення ЄСПЛ. Зазначив, що постанова Тетіївського районного суду підлягала виконанню лише до листопада 2011 р., тобто до зміни законодавства, яким було врегулювано розмір пенсійних виплат позивачу (а.с. 120-126).

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного із наслідками аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 7).

Постановою Тетіївського районного суду, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2011 р., було зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Тетіївському районі Київської області (далі - УПФУ в Тетіївському районі) відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII (далі - Закон України №796-XII) провести перерахунок та виплату з 1 квітня 2008 р. призначених позивачу державної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, яка визначена ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 9 липня 2003 р. N 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV) (а.с.14-16).

У зв'язку з невиконанням вказаного рішення суду, позивач звернувся до ЄСПЛ із заявою № 7442/12 від 20 січня 2012 року (а.с. 73 на звороті).

Рішенням ЄСПЛ № 65656/11 заяву позивача було задоволено. Зокрема, судовим рішенням було передбачено, що: (a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у Додатку 2; ці суми є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат,і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти (а.с.70-78).

16 липня 2013 р., за заявою позивачки, державним виконавцем відповідача було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38892623 з примусового виконання рішення ЄСПЛ № 65656/11 на користь позивача (а.с. 82).

31 березня 2015 р. державним виконавцем відповідача було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38892623 з підстав фактичного виконання рішення ЄСПЛ № 65656/11 (а.с. 114).

Вважаючи названу постанову такою, що винесена передчасно, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Спірні правовідносини врегульовані наступними нормативно-правовими актами.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до вимог ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод юрисдикція Європейського суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України N 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як убачається з п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України N 606-XIV, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV (далі - Закон України №3477-IV).

Підстави закінчення виконавчого провадження визначені ст. 49 Закону України N 606-XIV. Зокрема, п. 12 цієї статті однією з підстав зазначено фактичне виконання рішення під час виконання рішення ЄСПЛ.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України №3477-IV під рішенням у цьому законі мається на увазі: а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Відповідно до вимог ст. 2 та 3 Закону України № 3477-IV порядок виконання рішення визначається цим Законом, Законом України N 606-XIV, іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України № 3477-IV протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного орган представництва: надсилає стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Як убачається з вимог ч. 1-8 ст. 8 Закону № 3477-IV, виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення. Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" ч. 5 ст. 7 цього Закону. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України N 606-XIV.

Згідно з вимогами ч. 5 цієї ж статті підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 8 Закону № 3477-IV Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів.

Як убачається зі змісту ст. 17 Закону України № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з вимогами ст. 63 Закону України № 796-XII фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 р." від 14 червня 2011 року № 3491-VI (далі - Закон України № 3491-VI) доповнені Прикінцеві положення п. 4, якими установлено, що у 2011 р. норми і положення ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України № 796-XII, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 р. N 2195-IV (далі - Закон України N 2195-IV), ст. 14, 22, 37 та ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 p. N 2262-XII (далі - Закон України № 2262-XII) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

У подальшому, на виконання п. 7 Закону України № 3491-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" від 6 липня 2011 р. № 745 (далі - постанова № 745). Дана постанова набрала чинності з дати оприлюднення - 23 липня 2011 р. (Урядовий кур'єр від 23 липня 2011 р. № 133).

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 р. норми п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 р. № З-рп/2012 у справі за конституційним поданням Правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення деяких статей Конституцій України, Бюджетного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України було розтлумачено, що Кабінет Міністрів України врегульовано порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

1 січня 2012 року набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 22 грудня 2011 р. № 4282-VІ.

Пунктом 3 Розділу "Прикінцеві положення" якого передбачено, що у 2012 р. норми і положення ст. 39, 50, 51, 54 Закону України № 796, та ст. 6 Закону України N 2195-IV застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

На виконання вимог цьго Закону, Кабінет Міністрів України прийняв постанови від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - постанова № 1210) та від 28 грудня 2011 року № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" (далі - постанова № 1381).

Тобто, постановами Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 р. № 745 та № 1210 були визначені розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 3 червня 2014 р. у справі № 43331/12 "Великода проти України" була викладена правова позиція щодо правовідносин між державою та особою, яка отримувала пенсійні виплати у випадку зміни їх розміру у зв'язку із змінами пенсійного законодавства (а.с. 158-165).

Зокрема, у даному рішенні зазначається, що заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 1 грудня 2008 року. Суд визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтованою та дійшов висновку, що подальша дія такого судового рішення закінчилася, коли до законодавства, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. При цьому суд зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Водночас суд зазначив, що не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції; а зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава. Крім того, суд констатував, що за відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Наявні матеріали справи свідчать, про таке.

Як вже зазначалося, позивач вважає винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 38892623 передчасним, оскільки з листопада 2011 р. УПФУ у Тетіївському районі позивачу пенсія виплачується без урахування рішення Тетіївського районного суду.

Так, цією постановою, (яка набрала чинності), зобов'язано УПФУ в Тетіївському районі відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України № 796-XII провести перерахунок та виплату з 1 квітня 2008 р. призначених позивачу державної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, яка визначена ст. 28 Закону України № 1058-IV (а.с.14-16).

В межах виконавчого провадження № 38892623 у примусовому порядку було стягнуто з держави на користь позивача кошти, передбачені рішенням ЄСПЛ № 65656/11.

Як вже зазначалося, згідно з рішенням ЄСПЛ № 65656/11: (a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у Додатку 2; ці суми є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат,і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти (а.с.70-78).

16 липня 2013 р. державним виконавцем відповідача було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38892623 з примусового виконання рішення ЄСПЛ № 65656/11 на користь позивача (а.с. 82).

Після відкриття виконавчого провадження, 29 липня 2013 р. позивач звернувся до відповідача з заявою вх. № К-10669, в якій просив виконати рішення ЄСПЛ та Тетіївського районного суду. Зокрема, просив перерахувати на його поточний банківський рахунок у національній валюті такі суми: 169 887 грн 37 коп. згідно з довідкою про розмір заборгованості по перерахунку пенсійним фондом за рішення Тетіївського районного суду та 2000 EUR ( 20 540 (по курсу 100 EUR - 1027,00 коп.).

До даної заяви, з поміж іншого, позивачем було долучено лист УПФУ у Тетіївському районі від 29 листопада 2011 р. вих № 1648/К-04, згідно з яким сума доплати заборгованості з 1 квітня 2008 р. по 31 серпня 2011 р. складала 169 887 грн 37 коп. (а.с. 92).

У період з 16 липня 2013 р. по 20 червня 2014 р. позивачу фактично було виплачено 21 055 грн 16 коп. (еквівалент 2000 євро) в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди, 169 887 грн 37 коп. заборгованість за постановою Тетіївського районного суду та 1093 грн 40 коп. - пені за несвоєчасне виконання рішення ЄСПЛ.

На підтвердження даних обставин відповідач надав до суду копії платіжних доручень від 5 вересня 2013 р. № 3044 у сумі 21 055 грн 16 коп., від 20 вересня 2013 р. № 3771 у сумі 169 887 грн 37 коп. та від 20 червня 2014 р. № 559 у сумі 1093 грн 40 коп. (а.с. 112, 113).

У подальшому, 31 березня 2015 р. державним виконавцем відповідача було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38892623 з підстав фактичного виконання рішень у повному обсязі (а.с. 114).

Дана постанова також містила посилання на лист Урядового уповноваженого у справах ЄСПЛ від 3 жовтня 2014 р. № 43500-0-61-14/12.0.1, в якому зазначалося, що ЄСПЛ у своїй ухвалі у справі "Великода проти України".

При вирішенні справи, судом враховано, що факт отримання коштів, зазначених в постанові про закінчення виконавчого провадження, позивачем було визнано у позовній заяві.

Наведене свідчить, що рішення Тетіївського районного суду було виконане повністю за період з 1 квітня 2008 р. по 1 серпня 2011 р.

Згідно з твердженням позивача (викладеним у позовній заяві), пенсійні виплати на підставі рішення Тетіївського районного суду були здійснені за період з 1 квітня 2008 р. по 1 листопада 2011 р. у повному обсязі (а.с. 2-4).

Наведене свідчить, що за період з 1 серпня по 1 листопада 2011 р. позовні вимоги щодо перерахунку пенсійних виплат не заявлялися, а отже, не можуть бути предметом розгляду в межах даної адміністративної справи.

Судом також враховано, що у зв'язку з прийняттям постанови № 745, застосування положень ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України № 796-XII, ст. 6 Закону України N 2195-IV, ст. 14, 22, 37 та ч. 3 ст. 43 Закону України N 2262-XII до 23 липня 2011 р. здійснюються у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а з 23 липня 2011 р. у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Отже, суд вважає, що припинення з 1 листопада 2011 року пенсійним органом виконання постанови Тетіївського районного суду та призначення нового розміру пенсії з часу змін в законодавстві є правомірним, оскільки у позивача з цього часу виникають інші (нові) правовідносини.

Враховуючи, що на території України діють чинні нормативні акти, які є обов'язковими для застосування в правовідносинах, що ними регулюються, застосування чинних нормативних актів є обов'язковим незалежно від того, чи існують такі, що набрали законної сили судові рішення про це.

При цьому відсутність у постанові Тетіївського районного суду кінцевої дати виплати пенсії з урахуванням перерахунку не породжує у боржника обов'язок довічно здійснювати виплату позивачу пенсії, та додаткової пенсії у розмірах, встановлених вказаним судовим рішенням. Такий обов'язок у боржника припиняється у разі зміни правового регулювання виплати зазначених соціальних виплат.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у рішеннях ЄСПЛ від 3 червня 2014 р. у справі № 43331/12 "Великода проти України".

Зокрема, у цьому рішенні ЄСПЛ дійшов висновку, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії, припиняється, якщо до законодавства, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Таким чином наявні матеріали справи свідчать, що:

- рішення ЄСПЛ у справі "Цибулько та інші проти України" та рішення Тетіївського районного суду було виконано у повномому обсязі за період з 1 квітня 2008 р. до 1 серпня 2011 р.;

- в межах виконавчого провадження № 38892623 було стягнуто на користь позивача: 21 055 грн 16 коп. (еквівалент 2000 євро) в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди, 169 887 грн 37 коп. - заборгованість за постановою Тетіївського районного суду та 1093 грн 40 коп. - пені за несвоєчасне виконання рішення ЄСПЛ;

- позовні вимоги за період з 1 серпня по 1 листопада 2011 р. позивачем не заявлялись, а отже, не були предметом розгляду в межах даної адміністративної справи;

- постанова про закінчення виконавчого провадження від 31 березня 2015 р. була винесена уповноваженою особою відповідача;

- з 1 листопада 2011 р. УПФУ у Тетіївському районі було правомірно припинено виконання постанови Тетіївського районного суду та призначено новий розмір пенсій позивачу з дати внесення змін до чинного законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку, що постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження від 31 березня 2015 р. є законною та обгрунтованою, а отже, винесена правомірно.

Водночас, судом не може бути взято до уваги посилання позивача на рішення ЄСПЛ у справі "Іванов Ю.М. проти України", оскільки посилання на дане рішення було здійснено в контексті порушення державними органами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з тривалим невиконанням рішень ухвалених на користь заявників (а.с. 71 на звороті).

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи те, що наведені позивачем твердження та подані докази не спростовують доводів відповідача, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів понесених ним зазначених судових витрат, в даній адміністративній справі такі витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови 06 липня 2015 р.