Справа № 677/98/15-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 677/98/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вознюк Р.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

02 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Красилівському районі Хмельницької області на постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Красилівському районі Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Красилівському районі Хмельницької області (далі УПФУ в Красилівському районі) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій.

Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 травня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 по досягненню 55 років, маючи загальний стаж роботи понад 25 років, з яких понад 20 років відпрацював трактористом, звернувся до УПФУ в Красилівському районі за призначенням пенсії на пільгових умовах. Проте відповідач відмовив в призначенні пенсії позивачу посилаючись на відсутність протоколів зборів колгоспників КСП "Антоніна" за 1974-2000 роки та первинних документів, що підтверджували б його роботу на посаді тракториста.

Суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваної постанови та задовольняючи позов, виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка відповідно до якої позивач в спірні періоди працював на посаді тракториста, відомості в якій також підтверджені показаннями свідків та наказами про прийняття та звільнення з роботи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до п. в ст. 13 України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (далі Закон N 1788-XII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз'яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року №7. До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії „тракторист-машиніст", запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.

За статтею 56 Закону N 1788-XII до стажу роботи зараховується робота в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв. Під час обчислення стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року N 310 "Про трудові книжки колгоспників (була чинна на час внесення записів до трудової книжки позивача до 1991 року) установлено, що трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Згідно зі статтею 62 Закону N 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 N 162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 N 58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики N 259/34/5 від 08.06.2001 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.17 Порядку, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як встановлено із записів в трудовій книжці колгоспника (Серія УКР № 2214915), що належить ОСОБА_2, останній з 01.01.1977 року по 15.12.2008 року працював трактористом в колгоспі ім.Щорса (реорганізовано КСП "Антоніни" (СТОВ "Довіра")); з 31.03.2009 року по 25.11.2009 року та з 22.04.2010 року по 10.10.2010 року--трактористом в СТОВ "Довіра".

При дослідженні трудової книжки позивача, судом апеляційної інстанції встановлено, що графи щодо відомостей про роботу, кількість відроблених людино-днів на рік, встановлений мінімум трудоднів, зарахування їх в стаж роботи, відомості про нараховану зарплату, внесені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 N 162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 N 58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики N 259/34/5 від 08.06.2001 року.

Записи в трудовій книжці ніким не оскаржувались та не визнавались в судовому порядку недійсними.

Слід зазначити, що відповідно до вищезазначених записів в трудовій книжці колгоспника, позивач в 1977,1982-1984,1988-1990,1992,1993,1995,1996,2002-2004 роках не тільки виконував, а й перевиконував встановлений щорічний мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Судом апеляційної інстанції із записів в трудовій книжці ОСОБА_2 також встановлено, що він працюючи на посаді тракториста в 1978,1980,1981,1983,1985-1987,1991,1995,1998,2000-2010 роках не в повному обсязі виконав встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві, проте відповідачем не надано жодного доказу про те, що позивач не виконував трудовий мінімум без поважних причин, тому суд не вбачає підстав для зарахування часу цієї роботи за фактичною тривалістю.

Таким чином, у трудовій книжці позивача є всі необхідні відомості для призначення йому пенсії на пільгових умовах.

Записи в трудовій книжці позивача також підтверджені наданими позивачем довідками, виданими СТОВ "Довіра", яке є правонаступником КСП "Антоніни", яке в свою чергу є правонаступником колгоспу ім.Щорса (а.с.11-14).

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції під час розгляду справи в відкритому судовому засіданні буди допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які показали, що позивач в спірний період роботи працював на посаді тракториста і був безпосередньо зайнятий у виробніцтві сільськогосподарської продукції.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на те, що показання свідків можуть слугувати доказом на підтвердження пільгового стажу роботи лише за відсутності документальних доказів, визначених законом, а не заміняти їх.

Таким чином, на підставі доказів, наданих позивачем, судом першої інстанції вірно встановлено те, що він на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії мав достатньо загального та спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності у відповідача обов'язку призначити позивачу пільгову пенсію за віком згідно пункту "в" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та необґрунтованості витребування у позивача додаткових документів на підтвердження трудового стажу, оскільки його робота на посаді тракориста підтверджується наявними у трудовій книжці належно оформленими записами.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з початком періоду, з якого порушене право позивача підлягає захисту, зобов'язавши відповідача призначити його пенсію з 28.03.2014 року, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 83 Закону N 1788-XII, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 виповнилося 55 років 27.03.2014 року, а заяву про призначення пенсії на пільгових умовах він подав відповідачу 02.04.2014 року, тобто не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що пенсію позивачу слід призначити з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку.

Колегія суддів критично ставиться до тверджень відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ст.99 КАС України, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вже було зазначено вище, позивач подав до УПФУ в Красилівському районі заяву про призначення пенсії 02.04.2014 року. 16 грудня 2014 року він знову звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив пришвидшити розгляд його заяви про призначення пенсії на пільгових умовах. У відповідь на звернення позивача УПФУ в Красилівському районі надіслало останньому лист від 23.12.2014 року № 98/П-4, в якому вказало, що 22.05.2014 року було винесено рішення № 453 про відмову в призначенні йому пенсії про що його повідомлено (повідомлення про відмову у призначенні пенсії № 3862/05 від 27.05.2014 року).

Проте відповідачем не надано суду копії повідомлення на яке він посилається, а також не доведено, що воно дійсно було надіслано позивачу.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки УПФУ в Красилівському районі не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач дізнався про відмову в призначенні пенсії раніше ніж отримав його лист від 23.12.2014 року № 98/П-4 то суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що строк звернення до суду в даному випадку слід обчислювати з моменту отримання позивачем зазначеного листа.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції обґрунтовані, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Красилівському районі Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М.

ОСОБА_6