Справа № 804/6267/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"21" квітня 2015 р. справа № 804/6267/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2014 р. у справі № 804/6267/14

за позовом Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування"

до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

треті особи - Регіональне відділення Фонду Державного майна України у Дніпропетровській області, Державне підприємство "Особливе проектно-конструкторське і технологічне бюро джерел живлення",

про скасування пунктів вимоги, -

встановив:

05.05.2014 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати п. 2, 3 рішення про вжиття заходів щодо усунення та недопущення виявлених ревізією фінансових порушень, викладених в листі 04-07-05-15/2948 від 25.03.2014 року, яке винесене на підставі акта перевірки від 18.02.2014 року № 07-24/1.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд виходячи з протиправності пред'явленої вимоги відповідача задовольнив адміністративний позов в повному обсіязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що у відповідності до Методики розрахунку та використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету міністрів України № 786 від 04.10.1995 року, правильною є застосування орендної ставки в розмірі 15%. Зазначає також відсутність пристроїв обліку для споживачів, яким встановлено різні тарифи на електричну енергію та природній газ призвело до недоотримання грошових коштів.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувавши постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники позивача заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Інші учасники судового розгляду, повідомлені належним чином про день, час та місце судового засідання, до судового засідання не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період часу з 18.11.2013 року по 11.02.2014 року відповідачем проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.10.2012 року по 30.09.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки № 07-24/1 від 18.02.2014 року.

25.03.2014 року на адресу позивача направлено вимогу «Про вжиття заходів щодо усунення та недопущення виявлених ревізією фінансових порушень» № 04-07-05-15/2948 від 25.03.2014 року.

Згідно п. 2 вимоги № 04-07-05-15/2948 від 25.03.2014 року позивача зобов'язано:

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість за ДП «Особливе проектно-конструкторське і технологічне бюро джерел живлення» в сумі 213 033,71 грн.;

- стягнути з орендаря ДП «Особливе проектно-конструкторське і технологічне бюро джерел живлення» кошти на загальну суму 511 278,67 грн., в тому числі: до державного бюджету - 298 244,96 грн. та підприємству - 213 033,71 грн., шляхом перерахування коштів на реєстраційний рахунок позивача та до державного бюджету.

Згідно п. 3 вимоги № 04-07-05-15/2948 від 25.03.2014 року позивача зобов'язано:

- стягнути незаконні витрати у сумі 205 855,81 грн. з особи, якою допущені дані порушення, в порядку, встановленому законодавством, шляхом повернення коштів до каси або на реєстраційний рахунок підприємства.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України № 499/2011 від 23.04.2011 року Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

У відповідності до пп. 4 п. 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України № 499/2011 від 23.04.2011 року Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України № 499/2011 від 23.04.2011 року Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України № 499/2011 від 23.04.2011 року установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-ХІІ від 26.01.1993 року, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Таким чином орган державного фінансового контролю має право здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії.

При цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом заявлення позову до підконтрольної установи про виконання вимоги.

Тому цей позов в частині зобов'язання виконати вимоги Інспекції про стягнення шкоди (збитків) задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання зобов'язання виконати похідні вимоги відповідача (зобов'язання відобразити в обліку дебіторську заборгованість, звернутись до регіонального відділення Фонду державного майна України з вимогою щодо внесення змін до договору оренди) колегія суддів звертає увагу на їх нерозривний зв'язок з вимогами про стягнення збитків.

За змістом Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України № 499/2011 від 23.04.2011 року відповідач наділений правом звернутися до суду у разі, коли підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень з питань збереження і використання активів.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавець надав Інспекції право на таке звернення для забезпечення примусового стягнення незаконно відчужених активів (що є неможливим на підставі самої лише вимоги).

При цьому похідні вимоги Інспекції самі по собі є обов'язковими в силу положень статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-ХІІ від 26.01.1993 року, тому вирішення питання про зобов'язання виконати їх в судовому порядку не є правильним способом захисту порушених прав держави.

Дана позиція викладена в рішеннях Верховного суду України № 21-40а14 від 15.04.2014 року, №21-89а14 від 13.05.2014 року та № 21-93а14 від 20.05.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності з рішенням Верховного Суду України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.205, ст.207 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2014 р. у справі № 804/6267/14 - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун