Справа № 2-а-5489/11
Суддя: Гайдич Р.М. Р. М.
Дата ухвалення: 2011-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-5489/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2011 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Гайдича Р.М.,

при секретарі Клим С.Я.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2,

третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городенка справу за адміністративним позовом прокурора Городенківського району Івано-Франківської області до Городенківської міської ради Івано-Франківської області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання не чинним рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання не чинним рішення Городенківської міської ради №340 від 31.05.2011 року "Про розгляд звернення ТзОВ «Ласощі» щодо влаштування дороги загального користування між земельними ділянками по вул.Височана,13 «г» та вул.Височана,13 «в» та заяви ОСОБА_3, щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки по вул.Височана,13 «в» з метою отримання її в оренду". Згідно цього рішення ОСОБА_3, надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 1306 м.кв. з метою отримання в оренду терміном на 5 років для обслуговування належного йому приміщення майстерні-гаражу по вул.Височана,13 «в» всупереч вимогам чинного законодавства. А саме при прийнятті цього рішення на сесії Городенківської міської ради 31.05.2011 року розглядались заяви ОСОБА_3, про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки по вул.Височана, 13 «в» з метою отримання її в оренду та заява директора ТзОВ «Ласощі» щодо влаштування дороги загального користування між земельними ділянками по вул.Височана,13 «г» та вул.Височана,13 «в», але в рішенні задоволена заява тільки ОСОБА_3, а заява директора ТзОВ «Ласощі» залишена без розгляду та не прийнято рішення про її задоволення чи про відмову в задоволенні чим порушено вимоги ст.15 ЗУ «Про звернення громадян».

Також перевіркою встановлено, що по двох контурах земельної ділянки на яку надано дозвіл ОСОБА_3, розташована газова труба середнього тиску, а згідно інформації Городенківського УЕГГ газопостачання обєктів підприємців ОСОБА_4, та ОСОБА_3, здійснюється по газопроводу середнього тиску охоронна зона якого становить 4 метри по обидва боки від осі газопроводу, тобто до якої необхідно забезпечити вільний доступ працівників Городенківського УЕГГ і на цій території заборонено будівництво нових будівель і споруд. На дане рішення вносився протест прокурора, який був відхилений рішенням Городенківської міської ради від 30.06.2011 року і згідно вимог ст.21 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор звернувся до суду з заявою про визнання рішення від 31.05.2011 року №340 не чинним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав тільки в частині визнання рішення Городенківської міської ради від 31.05.2011 року №340 нечинним.

Представник відповідача позов заперечила, стверджуючи, що приймаючи оскаржуване рішення міська рада діяла у відповідності до вимог законодавства і не вийшла за межі наданих їй повноважень, бо земля надається у власність чи оренду органом місцевого самоврядування, що свідчить про відсутність підстав для визнання його не чинним. Також зазначила, що ОСОБА_3, поніс значні витрати при виготовленні проекту відведення даної земельної ділянки.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, також заперечує проти задоволення цього позову, посилаючись на те, що дане рішення законне і прийняте згідно вимог чинного законодавства. Суду пояснив, що він має у власності гаражі які знаходяться по вул.Височана,13 «в» в м.Городенка, а по сусідству з ним з двох боків знаходяться приміщення ОСОБА_4. Десь близько 5 років тому він отримав в оренду 5 метрів землі від гаражу, але цієї землі йому замало для заїзду автобусів довжиною близько 12 метрів, бо приходиться їздити по 20 разів «взад-вперед», щоб заїхати в гараж. Зазначив, що він був змушений самостійно вивезти земельний насип (горб) та підперти газопровід бетонними плитами, щоб не осунувся, для можливості заїзду в гаражі автобусів. Ствердив, що газопровід там знаходиться давно, близько 50 років і що він не планує там нічого будувати, а хоче, щоб було легше заїздити автобусам. Зазначив, що там немає дороги загального користування, а є проїзд між вул.Рибчука та вул.Височана, який був там постійно, ще коли то була територія «Сільгосптехніки» та зазначив, що з одного боку там є ворота, а з іншого боку, тобто його, стоїть при вїзді «рампа» і що він нікому не забороняє там проїзджати.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Системний аналіз положень законодавства України та п. 5 ст. 121, п. 9 розділу XV Перехідні положення Конституції України свідчить, що на прокуратуру України покладено нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України Про прокуратуру, прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України.

Цим законом визначено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень. Протест прокурора приноситься до органу, який видав цей акт і зупиняє його дію, прокурору надається право звернутися із заявою до суду про визнання акта незаконним, і подача такої заяви зупиняє дію правового акта (частини 1,3,4 ст. 21 Закону України Про прокуратуру). Сам факт внесення протесту не є підставою для автоматичного скасування рішення, оскільки з доводами викладеними у протесті міська рада може не погодитися, обґрунтувавши відмову в задоволенні протесту прокурора належним чином. Підставою для скасування такого рішення може бути його невідповідність нормам діючого законодавства, визначеній законом компетенції органу що його прийняв тощо. Протест прокурора від 20.06.2011 року Городенківська міська рада залишила без задоволення. Тому прокурор Городенківського району отримавши 19.07.2011 року відповідь №399 від 19.07.2011 року від Городенківської міської ради на свій протест від 20.06.2011 року, звернувся до суду про скасування рішення Городенківської міської ради від 31.05.2011 року № 340 .

Тому посилання відповідача та третьої особи на понесення ОСОБА_3, витрат не відповідає вимогам чинного законодавства та не може братись судом до уваги як доказ, оскільки рішення від 31.05.2011 року № 340 призупинило свою дію в момент винесення протесту прокурором та в момент його звернення з даною позовною заявою до суду. Також факт понесення витрат ОСОБА_3, не підтверджений жодними доказами крім його слів та тверджень представника відповідача.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 105 КАСУ адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень. Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до ст. 9 КАС України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та ( або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" ст. 12 Земельного кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України зазначив, що положення пунктів "а", "б", "в", "г" ст. 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

П. 5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 "У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)" було визначено, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Статтею 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 31.05.2011 року Городенківська міська рада прийняла рішення №340 на підставі звернення ТзОВ «Ласощі» щодо влаштування дороги загального користування між земельними ділянками по вул.Височана,13 «г» та вул.Височана,13 «в» та заяву ОСОБА_3, щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки по вул.Височана,13 «в» з метою отримання її в оренду. Дані обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватись перед судом згідно ст.72 КАС України.

Судом ще встановлено, що ОСОБА_3, та директор ТзОВ «Ласощі» звертались до Городенківської міської ради з заявами, і даний факт також ніким не заперечений, стосовно однієї і тієї ж земельної ділянки, що знаходиться в м.Городенка між вул.Височана та вул.Рибчука та використовується жителями для проїзду між цими вулицями і яка знаходиться в комунальній власності, та використовується ними для проїзду на їхні земельні ділянки.

Судом також встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_3, в резолютивній частині рішення від 31.05.2011 року №340 Городенківська міська рада надала йому дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 1306 метрів квадратних по вул.Височана, 13 «в» з метою отримання її в оренду терміном на 5 років для обслуговування майстерні-гаражу та проігноровано заяву директора ТзОВ «Ласощі» про впорядкування дороги загального користування між земельними ділянками по вул.Височана,13 «г» та вул. Височана,13 «в».

На порушення вимог ст. 71 КАС України відповідач не надав суду жодних доказів правомірності прийнятого ним рішення 31.05.2011 року №340 на користь ОСОБА_3, та мотивів ігнорування заяви директора ТзОВ «Ласощі», що є порушенням ст.15 ЗУ «Про звернення громадян», де зазначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Вимоги даної статті містять підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Також Городенківською міською радою 31.05.2011 року, при розгляді заяви ТзОВ «Ласощі» порушено вимоги ст.20 цього ж закону, який встановлює, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Перевіряючи дотримання відповідачем вимог ч.3 ст.2 КАС України суд вважає, оскаржуване рішення прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. А саме відповідач приймаючи рішення про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки по вул.Височана,13 «в» з метою отримання її в оренду терміном на 5 років заявником ОСОБА_3, безпідставно та необґрунтовано проігнорував заяву директора ТзОВ «Ласощі» про впорядкування дороги загального користування між земельними ділянками по вул.Височана,13 «г» та вул. Височана,13 «в», не надавши йому ніякої відповіді ні про відмову, ні про задоволення його заяви. Чим позбавив його права оскаржити рішення Городенківської міської ради у разі незгідності з ним, та порушив вимогу ст.ст.15,20 ЗУ «Про звернення громадян».

Також ОСОБА_3, підтвердив факт існування газопроводу середнього тиску на межі його земельної ділянки, та підтвердив факт самовільного знесення земельного насипу (горба) біля газопроводу та самовільного встановлення біля газопроводу бетонних плит, як він стверджує «щоб підтримати газопровід», а як підтверджується інформацією наданою Городенківським УЕГГ від 20.06.2011 року № 01-12/396 наданої на лист прокурора №90-753 від 17.05.2011 року охоронна зона газопроводу середнього тиску, згідно вимог чинного законодавства України, становить 4 метри по обидва боки осі газопроводу, тобто на цій території заборонено будівництво нових будівель чи споруд та має забезпечуватись вільний доступ працівників Городенківського УЕГГ. Ствердження ОСОБА_3, про те, що він немає наміру щось будувати на земельній ділянці наданій йому згідно рішення №340 від 31.05.2011 року, а має намір обслуговувати тільки свої гаражі, підтвердили факт самовільного встановлення бетонних плит біля газопроводу середнього тиску.

На підставі викладеного, керуючись рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, рішенням Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010, ст.ст. 15,20 ЗУ «Про звернення громадян», ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 16 жовтня 1996 року, ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року, ст.ст. 2, 7, 11, 71,86, 94,160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву прокурора Городенківського району до Городенківської міської ради, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання нечинним рішення Городенківської міської ради №340 від 31.05.2011року - задовольнити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративному суду через Городенківський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_5