Справа № 6а/554/2/2015
Суддя: Коротких О.А.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

30 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

Судді-доповідачаКоротких О.А.,
Суддів:Кривенди О.В., Кривенка В.В. -

розглянувши заяву Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області (далі - ГУ ДФС) про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до ГУ ДФС, треті особи: Державна казначейська служба України, Міністерство доходів і зборів України, про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

25 травня 2015 року ГУ ДФС подало до Верховного Суду України заяву про перегляд з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2015 року, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС.

Проте заява ГУ ДФС не відповідала вимогам статті 239-1 КАС України. Зокрема, до заяви не було додано копії різних за змістом судових рішень, щодо обґрунтування неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаних у заяві норм матеріального права у порівнянні з іншими рішеннями, ухваленими цим судом у подібних правовідносинах.

На підставі цього суддя Верховного Суду України ухвалою від 29 травня 2015 року заяву залишив без руху та надав ГУ ДФС строк для усунення її недоліків до 25 червня 2015 року.

25 червня 2015 року ГУ ДФС усунуло недоліки та надало копії різних за змістом судових рішень.

У заяві ГУ ДФС посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, Вищий адміністративний суд України, погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову на підставі того, що відповідачем не зазначено обставин, передбачених ст. ст. 265, 266 КАС, відповідно до яких суд може задовольнити заяву. Поворот виконання постанови про відшкодування шкоди, завданої суб'єктом владних повноважень каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я допускається, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах, а тому ці суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач звернувся до суду про стягнення на його користь одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням III групи інвалідності.

Разом із тим у рішенні суду касаційної інстанції, на яке посилається заявник, обґрунтовуючи наявність інакшого правозастосування, вбачається, зокрема, що Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15 травня 2014 року, скасувавши рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, та ухваливши нове - про задоволення позову виходив із того, що відповідно до статті 266 КАС не підлягають повороту виконання судові рішення, предметом яких було стягнення виплат, які згідно частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» складають структуру грошового забезпечення військовослужбовців. Проте продовольче забезпечення є окремим самостійним видом забезпечення, які відповідно до частини першої статті 9-1 цього Закону здійснюються за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. В ухвалі від 30 жовтня 2014 року суд касаційної інстанції задовольняючи заяву Міністерства оборони України про поворот виконання рішення суду першої інстанції виходив із того, що одноразова грошова допомога при звільненні не належить до заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах, пов'язаних з проходженням військової служби, та є окремим самостійним видом забезпечення, а тому заява відповідача про поворот виконання рішення підлягає задоволенню.

Таким чином, рішення касаційного суду, додані на обґрунтування заяви, ухвалені цим судом за інших фактичних обставин справ, а отже не підтверджують наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Ураховуючи наведене та керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії, до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя-доповідач О.А. Коротких
Судді: О.В. Кривенда
В.В. Кривенко