Справа № 826/4395/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 червня 2015 року 16:11 № 826/4395/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Мині І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1

до Київського слідчого ізолятора Управління пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області
провизнання дій протиправними,
за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_1;

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: Харчук В.В.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київського слідчого ізолятора Управління державної пенітенціарної служби України у м. Києві та Київській області, в якому просить визнати протиправними дії Київського слідчого ізолятору Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області по утриманню обвинуваченого ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 03.10.1996 р., ідентифікаційний номер за Державним реєстром фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1; АДРЕСА_1), починаючи з 16.02.2012 р. по останній (крайній) день його перебування під вартою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.03.2015 р. відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 08.04.2015 р. ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.03.2015 р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.05.2015 р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.06.2015 р. провадження у справі № 826/4395/15 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Київського слідчого ізолятору Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області по утриманню обвинуваченого ОСОБА_1, починаючи з 13.08.2012 р. по останній (крайній) день його перебування під вартою, - закрито.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Київським слідчим ізолятором Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області було допущено протиправні дії, які полягають у незаконному триманні під вартою позивача, починаючи з 16.02.2012 р. по останній день його перебування під вартою.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з огляду на те, що запобіжний захід застосовувався до позивача за відсутності порушеної кримінальної справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на законність дій відповідача. Обґрунтовуючи свої заперечення на позовні вимоги зазначив, що позивач утримувався в Київському СІЗО на законних підставах у відповідності до нижче перерахованих рішень судів в порядку кримінального судочинства, що набрали законної сили.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

В середині грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України з метою отримання довідки про відсутність судимості.

25.12.2014 р. ОСОБА_1 отримав витяг з реєстру (довідку) № 288-19122014/200, згідно якої він є особою, якій 19.07.2012 р. Генеральною прокуратурою України пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, кримінальна справа № 11049-1-1-2012/003559 від 13.07.2012 р.

Згідно з довідкою від 10.03.2015 р. № 08-4190 Київського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (далі - Київське СІЗО) позивач утримувався в Київському СІЗО з 16.02.2012 р. по 12.10.2012 р.

Позивач, вважаючи, що запобіжний захід застосований до нього за відсутності порушеної відносно нього кримінальної справи, тобто незаконно, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порядок кримінального провадження на території України визначається кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст. 1 Кримінально-процесуального кодексу України).

За визначенням п. 10 ч. 1 ст. 3 Кримінально-процесуального кодексу України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 155 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції Закону Української РСР від 28 грудня 1960 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано:

1) у справах про злочини, за які законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у випадках, якщо підозрюваний, обвинувачений, підсудний не виконав обов'язків, пов'язаних із раніше застосованим до нього запобіжним заходом, у тому числі обов'язків, передбачених статтею 149 1 цього Кодексу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує;

2) у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше трьох років, - виключно у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений, підсудний, перебуваючи на волі, переховувався від органів дізнання, досудового слідства чи суду, перешкоджав установленню істини у справі, продовжив злочинну діяльність або не виконав обов'язків, пов'язаних із раніше застосованим до нього запобіжним заходом, у тому числі обов'язків, передбачених статтею 149 1 цього Кодексу;

3) у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Місцями досудового ув'язнення для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту, є слідчі ізолятори.

За визначенням ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув'язнення» від 30 червня 1993 року N 3352-XII попереднє ув'язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 у період з 16.02.2012 р. по останній (крайній) день його перебування дійсно перебував в Київському СІЗО, як особа до якої в порядку кримінального судочинства було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2012 р. ОСОБА_1 обрано запобіжний захід взяття під варту.

Контроль за виконанням цієї постанови було покладено на Генеральну прокуратуру України.

Як вбачається з пояснень сторін, 16.02.2012 р. ОСОБА_1 був доставлений до Київського СІЗО, разом з ним до Київського СІЗО була передана папка особової справи позивача, яка містила постанову Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2012 р.

Дана особова справа була облікована Київським СІЗО у порядку, визначеному «Інструкцією про роботу відділів (груп, старших інспекторів) установ виконання покарань та слідчих ізоляторів по контролю за виконанням судових рішень», затвердженою наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 11 січня 2008 р. N 1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 8 лютого 2008 р. за N 109/14800 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 2.2.1 п. 2.2 вказаної Інструкції під час прийняття особи до СІЗО зазначається прізвище кожної особи, яка прибула у СІЗО, вноситься в добову відомість обліку доставлених осіб, що складається черговим на кожну добу (з 8 до 8 години ранку) і здається до підрозділу для формування їх у хронологічному порядку в окрему справу.

Черговий номер за порядком у добовій відомості обліку доставлених осіб, за яким зареєстровано прізвище особи, доставленої в СІЗО, є також номером її особової справи. Якщо особа доставлена в СІЗО з особовою справою, то в цій справі та в інших документах зазначається той номер, за яким проведена реєстрація особи в даному СІЗО.

Відповідно до п. 3.2. підрозділи СІЗО ведуть облік засуджених (осіб, взятих під варту): персональний: за особовою справою засудженого (особи, взятої під варту); за алфавітною карткою форми 1 (додаток 1 до спільної Інструкції); та кількісний: за добовими відомостями обліку доставлених осіб.

Облікові картки та алфавітні картки форми 1 заповнюються на підставі документів особових справ засуджених (осіб, взятих під варту), які прибули до установи (СІЗО). З цих карток складається картотека в алфавітному порядку (п. 3.3 цієї ж Інструкції).

При надходженні документів про зміну засудженому (особі, взятій під варту) строку покарання (тримання під вартою) в облікових документах робляться відповідні відмітки. На документі, який надійшов, робиться відмітка про дату, посаду та прізвище службової особи підрозділу, яка внесла зміни в обліково-реєстраційні документи, ставиться особистий підпис, а сам документ долучається до особової справи засудженого (особи, взятої під варту) (п. 3.7 цієї ж Інструкції).

Окремі питання порядку і умов тримання у слідчих ізоляторах осіб, узятих під варту, і засуджених регламентовано Правилами тримання осіб, узятих під варту, і засуджених у слідчих ізоляторах Державного департаменту України з питань виконання покарань, затвердженими наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 20 вересня 2000 р. N 192, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2000 р. за N 751/4972.

У слідчих ізоляторах тримаються особи, узяті під варту на підставі санкції прокурора або ухвали чи постанови суду (п. 1.4.1 вказаних Правил).

Відповідно до пп. 2.1.1 п. 2.1 цих же Правил визначено, що підставою для приймання і тримання у слідчому ізоляторі осіб, узятих під варту, і засуджених є: вмотивована постанова судді чи ухвала суду про обрання як запобіжного заходу взяття під варту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів України.

Особи, узяті під варту, не можуть триматися у слідчому ізоляторі понад строки, установлені кримінально-процесуальним законодавством для тримання під вартою при розслідуванні кримінальних справ, а засуджені, вироки щодо яких набрали законної сили, направляються до установ виконання покарань не пізніше 10-денного строку, установленого статтею 87 Кримінально-виконавчого кодексу України (п. 2.2.1 Правил).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2012 р. ОСОБА_1 продовжено строк тримання під вартою до 4-х місяців, тобто до 13.06.2012 р.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 06.06.2012 р. ОСОБА_1 продовжено строк тримання під вартою до 6-ти місяців, тобто до 13.08.2012 р.

Натомість позивач, обґрунтовуючи свою правову позицію зазначає, що запобіжний захід застосовувався до позивача за відсутності порушеної щодо нього кримінальної справи, що є свідченням протиправності дій відповідача.

Однак, суд не може погодитися з доводами позивача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є обвинуваченим у кримінальній справі № 11400008, зокрема, утримувався у Київському СІЗО на підставі постанови Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2012 р., постанови Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2012 р., постанови судді Апеляційного суду м. Києва від 03.06.2012 р. (справа № 4-637/12).

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що однією з підстав неправомірності тримання позивача під вартою є відсутність відомостей у Єдиному реєстрі досудових розслідувань про розпочате досудове розслідування та вчинення кримінального правопорушення відносно слідчого ОСОБА_3 та заступника Генерального прокурора Кузьміна Р.Р., оскільки факт порушення кримінальної справи відносно позивача не заперечується, зокрема, підтверджується наявними в матеріалах справи судовими рішеннями в яких йдеться про розпочате досудове розслідування відносно позивача за обвинуваченням у вчиненні кримінального діяння.

Крім того, суд враховує, що позивач скористався своїм правом оскарження бездіяльності уповноважених осіб Генеральної прокуратури України, про що свідчить ухвала Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2015 р. по справі № 757/12535/15-к. Інших доказів, які б свідчили про протиправність дій відповідача, позивачем суду не надано.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що дії відповідача по утриманню обвинуваченого ОСОБА_1, починаючи з 16.02.2012 р. по 12.08.2012 р. є правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 69 - 71, 94, 160- 163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук

Повний текст постанови складено 03.07.2015 р.