Справа № 810/5489/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року 810/5489/14

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області
проскасування повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області про скасування повідомлення відповідача про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру від 01.09.2014 №02-33/236 та зобов'язання відповідача внести до Державного земельного кадастру відомості щодо належної позивачеві земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 вересня 2014 року його представник звернувся до Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області із заявою про надання відомостей з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 до якої додав усі документи, подання яких передбачено Законом України "Про державний земельний кадастр" для отримання відомостей. Разом з цим, відповідач відмовив у наданні запитуваних відомостей, посилаючись про відсутність відомостей про запитувану земельну ділянку та на наявність накладання на інші земельні ділянки. Повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру позивач вважає протиправним, оскільки законодавством України встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні відомостей з Державного земельного кадастру, який не містить такої підстави для відмови, яка зазначена в оскаржуваному рішенні.

Відповідач позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що оскаржуване рішення прийняте з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

У судове засідання, призначене на 02.07.2015, з'явилась представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, натомість матеріали справи містять клопотання про розгляд справи за його відсутності (заперечення за вх.№16887/14 від 08.10.2014).

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між громадянином ОСОБА_2 та громадянином ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.05.2004.

Зазначений договір міни посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області 05.05.2004, зареєстровано в реєстрі за №2331 та в Гнідинській сільській раді Бориспільського району Київської області 26.05.2004 за №158.

На підставі вказаного договору ОСОБА_1 придбав земельну ділянку площею 0,12 га із кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована на території Садового товариства "Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, та отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 10.12.2004 за №404.

Як зазначив позивач та не заперечувалось відповідачем, 01.09.2014 представник ОСОБА_1 ОСОБА_6. звернулась в інтересах довірителя до Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області із запитом про надання відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1.

За результатами розгляду зазначеної заяви державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області ОСОБА_5 надано повідомлення від 01.09.2014 №02-33/236 про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру.

Зі змісту зазначеного повідомлення вбачається, що відмова мотивована тим, що в Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості та наявністю накладення на земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_3, НОМЕР_4.

Не погоджуючись із діями відповідача, які полягали у прийняті спірного рішення та з самим рішенням позивач скористався своїм правом оскаржити їх у судовому порядку, звернувшись із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлені Законом України "Про державний земельний кадастр", який ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

Згідно з частиною другою статті 7 Закону України "Про Державний земельний кадастр", до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать, зокрема, надання витягів із Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 №445/2011, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 №258, затверджено, зокрема, Положення про Управління (Відділ) Держземагентства у районі. Так, відповідно до пунктів 1, 3 вказаного Положення, Управління (Відділ) Держземагентства у районі (далі - Управління (Відділ)) є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України. Управління (Відділ) підпорядковане Держземагентству України та відповідно Республіканському комітету по земельних ресурсах Автономної Республіки Крим, Головному управлінню Держземагентства в області. Завданням Управління (Відділу) є реалізація повноважень Держземагентства України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Таким чином, Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області є суб'єктом владних повноважень, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин на території Бориспільського району Київської області.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Статтею 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено порядок користування відомостями Державного земельного кадастру.

Так, відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі, зокрема, витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території) за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру (частина перша статті 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

На отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, спадкоємці (правонаступники - для юридичних осіб) осіб, зазначених в абзаці другому цієї частини, або уповноважені ними особи (частина п'ята статті 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Для отримання відомостей Державного земельного кадастру заявник або уповноважена ним особа подає Державному кадастровому реєстратору: заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; документ про оплату послуг за надання витягу з Державного земельного кадастру (крім випадків, визначених цим Законом в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб); документ, який підтверджує повноваження діяти від імені заявника (у разі подання заяви уповноваженою особою заявника).

Державний кадастровий реєстратор протягом десяти робочих днів з дати реєстрації заяви надає заявнику документ, передбачений частиною першою цієї статті, або надає мотивовану відмову у наданні такого документа.

Відмова у наданні відомостей з Державного земельного кадастру надається у разі, якщо: у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості; із заявою звернулася неналежна особа; документи подані не в повному обсязі та/або не відповідають вимогам, встановленим законом (частина сьома статті 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Суд зазначає, що надання вищезазначених відомостей про земельну ділянку особам, які мають право на отримання відомостей Державного земельного кадастру, є обов'язком відповідача. Водночас, відмова у видачі відповідних документів можлива виключно за наявності передбачених законом підстав, про що заявнику надається мотивоване рішення із зазначенням обставин, що перешкоджають у видачі запитуваних документів.

Як було встановлено судом та вбачається із змісту повідомлення державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області ОСОБА_5 від 01.09.2014 №02-33/236 про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру, відмова у наданні відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 була обумовлена відсутністю в Державному земельному кадастрі відомостей про зазначену земельну ділянку.

Позивачем будь-яких доказів того, що станом на 01.09.2014 в Державному земельному кадастрі були відомості про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, суду надано не було.

При цьому, як зазначив відповідач у письмових запереченнях, що внести відомості до Державного земельного кадастру державний кадастровий реєстратор не мав можливості, оскільки було встановлено накладення земельної ділянки позивача на інші земельні ділянки, про що також було зазначено в повідомленні.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що сам факт присвоєння кадастрового номеру, виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку та затвердження технічної документації є достатньої підставою для висновку про наявність відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 в Державному земельному кадастрі з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 193 Земельного кодексу України, у редакції закону яка діяла до 01.01.2013, державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Відповідно до статті 202 Земельного кодексу України, у редакції закону яка діяла до 01.01.2013, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

01 січня 2013 року набрав чинності Закону України "Про Державний земельний кадастр", яким було змінено визначення поняття "Державний земельний кадастр.

Так, відповідно до статті 1 Закон України "Про Державний земельний кадастр", державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

У свою чергу, геоінформаційна система - інформаційна (автоматизована) система, що забезпечує збирання, оброблення, аналіз, моделювання та постачання геопросторових даних (стаття 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до пункту 69 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється за заявою згідно з додатком 12 замовника документації із землеустрою та оцінки земель або її розробника від імені замовника, якщо це передбачено договором на виконання відповідних робіт (далі - заявник).

Заява разом з документацією із землеустрою або оцінки земель, електронним документом та іншими документами, зазначеними у пунктах 91 - 137 цього Порядку, подається заявником Державному кадастровому реєстраторові особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється без подання заяви у випадках: отримання відомостей (змін до них) у порядку інформаційної взаємодії з кадастрами та інформаційними системами; отримання від органів державної влади та органів місцевого самоврядування рішень про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель; зазначених у пункті 119 цього Порядку.

З аналізу викладених правових норм вбачається, що законодавством у галузі земельних відносин регламентована чітка процедура та порядок внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у тому числі відомостей і щодо раніше зареєстрованих земельних ділянок.

Суду не надано жодних доказів щодо подання відповідачеві відповідних заяв або отримання відповідачем відомостей (змін до них) у порядку інформаційної взаємодії з кадастрами та інформаційними системами чи рішень від органів державної влади та органів місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель, тощо.

Таким чином, сам факт реєстрації земельної ділянки у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; поземельній книзі, яка містить відомості про земельну ділянку та присвоєння земельній ділянці кадастрового номера не є беззаперечним доказом автоматичної наявності інформації про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі.

Суд звертає увагу, що в силу положень частини сьомої статті 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відсутність у Державному земельному кадастрі запитуваних відомостей є самостійною підставою для відмови у наданні відомостей з Державного земельного кадастру.

Оскільки у суду, станом на дату розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, відсутні належні та достатні докази для беззаперечного висновку про наявність у Державному земельному кадастрі станом на 01.09.2014 відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, суд дійшов висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для задоволення позовних вимог про скасування повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру від 01.09.2014 №02-33/236.

Щодо решти позовних вимог позивача, то вона може застосовуватись лише за наявності протиправного рішення, дій чи бездіяльності, тобто є похідною від вимог про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, а тому відмова у задоволенні первинних позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні й похідних від неї вимог.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд приходить до висновку, що докази, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69, 70, 71, 86, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.