Справа № 344/19557/14-а, 2-а/344/115/15
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2015 р. м. Київ К/800/23536/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, що переглядається за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області (далі - Управління ПФ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Зазначала, що у окремі періоди 1981 - 1993 років працювала в районах Крайньої Півночі, проте при обчисленні пенсії Управління ПФ відмовляється зарахувати ці періоди стажу з пільговим кратним коефіцієнтом.

Посилаючись на те, що робота в районах Крайньої Півночі підтверджується записами трудової книжки та довідкою роботодавця, просила визнати неправомірною відмову Управління ПФ зарахувати до стажу з кратним коефіцієнтом (один рік роботи за один рік та шість місяців) періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 23 грудня 1981 року по 31 серпня 1985 року, з 1 вересня 1985 року по 14 серпня 1993 року, а також зобов'язати відповідача здійснити таке зарахування, перерахувати пенсію та виплатити заборгованість за період з 1 серпня 2014 року (з моменту призначення пенсії).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління ПФ та зобов'язано зарахувати в пільговому обчисленні (зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців) період роботи ОСОБА_4 з 23 грудня 1981 року по 14 серпня 1993 року як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі. Зобов'язано Управління ПФ провести ОСОБА_4 з 1 листопада 2014 року перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу за період роботи з 23 грудня 1981 року по 31 серпня 1985 року, як виробленого в місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, та виплатити недоплачену з 1 листопада 2014 року різницю між перерахованим за даним рішенням та виплаченим розміром пенсії. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Управління ПФ, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що позивач є пенсіонером та знаходиться на обліку в Управлінні ПФ.

При обчисленні пенсії періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 23 грудня 1981 року по 14 серпня 1993 року враховані без кратного коефіцієнту.

Листом від 19 листопада 2014 року № 346/М-8 Управлінням ПФ відмовлено у задоволенні заяви позивача про перерахунок її пенсії із застосуванням кратності до згаданих періодів роботи, оскільки вона не укладала строкових трудових договорів.

Задовольнивши позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що укладення строкового трудового договору для отримання пільг при обчисленні стажу не є обов'язковим, а наявність у трудовій книжці записів про роботу у відповідній місцевості дає право на пільгове зарахування стажу.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки судів передчасними.

Доводи касаційної скарги зводяться до тверджень про неможливість застосування кратності стажу роботи в районах Крайньої Півночі за відсутності доказів про укладення позивачем трудових договорів.

Здійснюючи оцінку наведеним доводам, колегія суддів виходить з такого.

За правилами пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Відповідно до пункту «д» цієї статті працівникам, що переводяться, направляються або запрошеним на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Таким чином, для отримання права на пільги, передбачені наведеною статтею, особа повинна укласти строковий трудовий договір.

Факт укладання такого договору є предметом доказування у випадку спору між особою і пенсійним органом. Відповідними доказами може бути трудова книжка, в якій є наявний штамп підприємства про розповсюдження пільг по обчисленню стажу роботи або довідка роботодавця, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період, на який він був укладений, та розповсюдження на особу пільг по обчисленню стажу за цей період. Наявність лише запису у трудовій книжці про факт роботи в районах Крайньої Півночі не є достатньою підставою для обчислення стажу з урахуванням кратності.

Щодо періодів стажу після 1991 року, чинним законодавством не передбачено врахування цих періодів роботи в пільговому обчисленні.

Зокрема, Тимчасовою Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року встановлені спеціальні правила врахування таких періодів роботи лише при визначенні права на пенсію, а не при обчисленні розміру стажу.

Проте у справі, що розглядається, суди помилково не дослідили вказаних питань, дійшовши висновку про наявність у позивача пільг виключно на підставі факту роботи, який підтверджений трудовою книжкою, і з урахуванням набутого після 1991 року стажу.

Викладене дає підстави стверджувати, що рішення судів не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, які встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані обставини залишені судами поза увагою, що є підставою для скасування рішень та направлення справи на новий розгляд у відповідності до вимог частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов