Справа № 661/1773/15-а
Суддя: Бойко М. Є.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 661/1773/15-а
Провадження № 2-а/661/35/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року

Новокаховський міський суд Херсонської області в складі:

головуючої судді: Бойко М.Є.

при секретарі: Асановій Н.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка про визнання неправомірною бездіяльності та зобов*язання провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом, в якому просив суд визнати дії відповідача щодо відмови поновити виплату раніше призначеної йому пенсії неправомірними та зобов'язати відповідача поновити її, починаючи з 07 жовтня 2009 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексацій, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що станом на 2015 рік постійним місцем його проживання є Сполучені Штати Америки, у зв*язку з чим УПФ м ОСОБА_2 припинило виплату йому раніше призначеної пенсії, посилаючись на приписи, встановлені п. 2, ч. 1 ст. 49, а також другим реченням ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Проте, 07 жовтня 2009 року Конституційним Судом України було постановлено рішення, яким відповідні приписи визнані неконституційними. А отже, згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У зв'язку з вище зазначеними обставинами, 23 березня 2015 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача про поновлення виплати раніше призначеної йому пенсії. Проте, на вказане звернення, 18 квітня 2015 року на адресу представника позивача надійшов лист від відповідача, від 09 квітня 2015 року № 980/03, у якому він, розглянувши звернення позивача, проігнорував його вимогу поновити виплату пенсії та повідомив, що «...вимоги щодо порядку звернення за пенсією, рішення про її поновлення може бути прийнято управлінням Фонду за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або уповноваженого представника та надання заяви разом з необхідними документами, в тому числі документами, підтверджуючими місце проживання в Україні.».

Вважаючи такі дії неправомірними, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання позивач та його представник не з*явились, в адресованій суду заяві просили справу розглядати без їх участі, на задоволенні позову наполягали, з підстав у ньому зазначених.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився, в письмових запереченнях, надісланих на адресу суду, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на наступні обставини.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України. Пенсійний фонд у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( далі - Закон) передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно ст. 49 Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з*ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „ Про загальнообов*язковове державне пенсійне страхування" врегульоване постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 ( у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 31.07.2014 за № 895/25672 „ Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"

Відповідно до пункту 1.5 Порядку заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Відповідно до пункту 2.9 Порядку особа, яка звертається за пенсією( незалежно від виду пенсії), повинна пред"явити паспорт( або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

В пункті 2.22 цього Порядку визначено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються паспорт, або довідка уповноважених органів з місця проживання( реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання( реєстрації).

Пунктом 2.23 Порядку визначено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Згідно статті 5 Закону України „ Про громадянство України" документом, що підтверджує громадянство України, є зокрема, Тимчасове посвідчення громадянина України.

Таким чином, враховуючи вищезазначені, вимоги щодо порядку звернення за пенсією, рішення про поновлення її виплати позивачу може бути прийнято управлінням Фонду за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його представника та надання заяви разом з необхідними документами, в тому числі з документами, підтверджуючими місце проживання в Україні. На підставі наведеного представник ПФУ м.Нова Каховка у задоволені позовних вимог просив відмовити ОСОБА_1 у повному обсязі.

Зважаючи на те, що позивач, його представник та представник відповідача надали до суду письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність, суд керуючись положеннями ч.4 ст. 122 КАС України, визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, при цьому з урахуванням положень частини 6 ст. 12 та ч. 1 статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що станом на 2015 рік постійним місцем проживання позивача є Сполучені Штати Америки.

Відповідно до приписів встановлених п. 2, ч. 1 ст. 49, а також другим реченням ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном якщо інше не передбачено міжнародним договором України згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Проте, 07 жовтня 2009 року Конституційним Судом України було постановлено рішення, яким вищенаведені приписи вказаного Закону України визнані неконституційними. Тобто, згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України: «Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність».

У зв'язку з вище зозначеними обставинами, 23 березня 2015 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача про поновлення виплати раніше призначеної пенсії в чому йому було відмовлено з підстав неможливості перерахування пенсії, оскільки позивач проживає за межами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону

№ 1058-ІV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009, пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України 07.10.2009 року визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава, відповідно до конституційних принципів, зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», що набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною, відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV, тобто з 07.10.2009 року, виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії ОСОБА_1, який виїхав на постійне місце проживання за кордон.

Виходячи з зазначеного, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Нова Каховка про визнання неправомірною бездіяльність та зобов*язання провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м.Нова Каховка Херсонської області щодо відмови ОСОБА_1 у відновленні виплати пенсії з 07 жовтня 2009 року неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Нова Каховка Херсонської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням усіх перерахунків та індексацій пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 07 жовтня 2009 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Новокаховський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М. Є. Бойко