Справа № 822/2545/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2015 р. м. Київ К/800/67873/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представника відповідача - Ткачук М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «Едпол»

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014

та постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.09.2014

у справі № 822/2545/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «Едпол»

до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «Едпол» звернулось до суду з позовом, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області № 2 та № від 13.09.2012 та № від 28.11.2012 в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 45 955 933 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.09.2014 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2012 в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 41 734 655 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 2 від 13.09.2012; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 13.09.2012 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 249 473 грн. основного платежу та 37 014,25 грн. штрафних санкцій; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 постанову суду першої інстанції скасовано; в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 249 473 грн. основного платежу та 37 014,25 грн. штрафних санкцій та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним адміністративним судом норм матеріального права, а судом першої інстанції - норм процесуального права.

Відповідач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як таку, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 по 31.03.2012, складено акт № 1902/221/33168743 від 27.08.2012, в якому зафіксовано порушення, зокрема: пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.3, п. 138.4, п. 138.6, п. 138.8, пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 141.1 ст. 141, пп. 145.1.2 п. 145.1 ст. 145, п. 146.2, п. 146.3, п. 146.11, п. 146.12 ст. 146, п. 150.1 ст. 150, п. 3, п. 6 підр. 4 розд. ХХ Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 47 528 417 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 1 317 194 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду за березень 2012 року в розмірі 193 854 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 13.09.2012, про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 1 621 138,50 грн., в т.ч.: 1 317 194 грн. основного платежу та 303 944,50 грн. штрафних санкцій;

- № від 13.09.2012 про зменшення суми від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 193 834 грн., що пов'язано із перевищенням витрат позивача над доходами;

- № від 28.11.2012 про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 47 528 417 грн. За вирахуванням частини податкового зобов'язання, яке було визнане позивачем шляхом подання заяви про зменшення позовних вимог, вказана сума складається з 41 734 655 грн. нарахованих у зв'язку з перевищенням витрат позивача над доходами, та 4 221 343 грн. за господарською операцією з придбання будівельних робіт у ПАТ «Модуль».

При цьому, основний платіж включає в себе: 1 067 721 грн. - за господарською операцією з придбання будівельних робіт у ПАТ «Модуль» та 249 473 грн. - у зв'язку з перевищенням витрат позивача над доходами. Штрафні санкції у свою чергу складаються з 266 930,25 грн. - за господарською операцією з придбання будівельних робіт у ПАТ «Модуль» та 37 014,25 грн., у зв'язку з перевищенням витрат позивача над доходами.

Матеріалами справи встановлено, що 01.01.2009 між ПАТ «Модуль» (орендар) та позивачем (орендодавець) укладений договір оренди нерухомого майна. Під час дії договору виникла необхідність в ремонті покрівель головного корпусу, цеху фарбування рулонного металу, складу розчинів.

В рамках діючого між сторонами договору генпідряду №10 від 01.08.2005 ПАТ «Модуль» для виконання ремонтних робіт покрівель з відома позивача залучило субпідрядну організацію ТОВ «Сіріус-Сервіс КІА».

За результатом робіт ПАТ «Модуль» та позивачем були складені акти приймання виконаних робіт та податкові накладні, які стали підставою для здійснення розрахунків та формування податкового кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що амортизаційні витрати не пов'язані з господарською діяльністю позивача, зважаючи на що податкові повідомлення-рішення в частині визначення зобов'язань, на які вплинуло перевищення витрат над доходами, підлягають скасуванню; позивачем не надано належних та достатніх доказів та первинних документів, які підтверджують проведення будівельних робіт генпідрядником ПАТ «Модуль» на користь товариства, тому суд критично оцінив доводи позивача в частині підтвердження первинними документами господарської операції з придбання будівельних робіт (послуг) у ПАТ «Модуль».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що у первинних облікових документах у будівництві відсутні назва робіт та витрат, їх кількість, затрати праці працівників; у графі «назва робіт та витрат» зазначено лише: ТОВ «Сіріус-Сервіс КІА» - послуги; відсутність в актах назви виконаних робіт не дає змоги визначити зміст господарської операції, що здійснювалась, а саме: які роботи фактично виконувались та з використанням яких матеріалів, їх обсяг та відповідність вартості робіт, їх зв'язок з господарською діяльністю підприємства та чи підпадають вони під час визначення капремонту покрівлі, що в свою чергу не дає підстав вважати вказані документи належним доказом в розумінні ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України; при проведенні перевірки встановлено відсутність у ТОВ «Сіріус-Сервіс КІА» організаційних, кваліфікаційних та технологічних умов для здійснення господарської діяльності у будівництві через відсутність на підприємстві трудових ресурсів (інженерно-технічних працівників і робітників необхідних професій та кваліфікацій) та основних фондів (засобів виробництва, техніки, обладнання, устаткування, приладів та інструментів відповідно до вимог виконання робіт); згідно службової записки від ГВПМ ДПІ у Печерському районі м. Києва від 10.05.2012 № 3234/07-06/90 спеціалістом Науково-дослідного експертно-кримінального центру при управлінні МВС України зроблено висновок, що підпис від імені директора ТОВ «Сіріус-Сервіс КІА» Коренюка І.А. в податковій звітності за перевіряємий період виконаний не Коренюком І.А., а іншою особою; зустрічною звіркою не встановлено факту реального здійснення господарських операцій ТОВ «Сіріус-Сервіс КІА» за січень-березень, серпень-грудень 2011 року; встановлено відсутність об'єктів при придбанні та продажу товарів (послуг), які підпадають під визначення ст. ст. 22, 185 Податкового кодексу України; позивачем не надано доказів доцільності залучення до виконання ремонтних робіт ВАТ «Модуль», що має бригаду будівельників, субпідрядника - ТОВ «Сіріус-Сервіс КІА», який знаходиться в іншому регіоні країни та в якого відсутні виробничі та трудові ресурси для здійснення будь-якого виду господарської діяльності; перевіркою встановлено лише документування операцій за даними бухгалтерського та податкового обліку з метою отримання від субпідрядника через генпідрядника первинних документів та як наслідок, несплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток.

Суд касаційної інстанції вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними та такими, що зроблені при неповному з'ясуванні всіх обставин по справі, з огляду на наступне.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 зазначеного Кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Аналізуючи наведені норми права можна зробити висновок, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку у платника податку.

Висновок податкового органу, з яким погодився апеляційний адміністративний суд про те, що витрати операційної діяльності та інші витрати у розумінні Податкового кодексу України визнаються такими та враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування тільки у випадку, якщо вони здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку, тобто, діяльності, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг та спрямована на отримання доходу є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Однак, в даному випадку судами обох інстанцій не досліджено питання правомірності формування позивачем суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 45 955 933 грн. в спірному періоді з підтвердженням належним чином оформленими первинними документами.

Також, в разі необхідності слід розглянути питання про можливість проведення почеркознавчої експертизи первинних документів по спірним господарським взаємовідносинам для визначення достовірності підписів директора ТОВ «Сіріус-Сервіс КІА» - Коренюка І.А.

Слід також зазначити, що законодавство податковий кредит з податку на додану вартість не ставить в залежність від проведення амортизаційних відрахувань платником податків.

В даному випадку судами обох інстанцій не досліджено формування податкового кредиту та від'ємного значення з податку на додану вартість з урахуванням вимог ст. 198 Податкового кодексу України.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише висновками акту про проведення зустрічної звірки даних контрагента платника податку на додану вартість по ланцюгу.

Судами не враховано, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч. 1 ст. 71 зазначеного Кодексу обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Платник податку (покупець товару (робіт, послуг)), який дотримався вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентами по ланцюгу вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту. У разі коли безпосередній контрагент чи контрагенти по ланцюгу допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них, адже законодавством іншого не передбачено.

Також судам слід врахувати, що наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «Едпол» задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 та постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.09.2014 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний