Справа № 826/5022/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/54398/14

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Олексієнка М.М. (доповідач),

суддів: Бутенка В.І., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці (далі - УМВС на Південно-Західній залізниці) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі за касаційною скаргою представника відповідача на судові рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2014 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

визнати протиправним і скасувати наказ УМВС на Південно-Західній залізниці від 15.01.2014 року №10 о/с в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

зобов'язати відповідача поновити на посаді заступника начальника відділу карного розшуку лінійного відділу на станції Київ-Пасажирський УМВС на Південно-Західній залізниці, а у разі неможливості поновлення, призначити на будь-яку іншу рівнозначну посаду, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Посилався на незаконність звільнення, оскільки за той проступок, за який його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, судом звільнено від відповідальності за відсутністю складу правопорушення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Скасовано наказ УМВС на Південно-Західній залізниці від 15.01.2014 року №10 о/с. Зобов'язано відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді заступник начальника відділу карного розшуку лінійного відділу на станції Київ-Пасажирський УМВС на Південно-Західній залізниці, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення по день поновлення на роботі. У решті в задоволенні позову відмовлено.

У касаційні скарзі представник відповідача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами попередній інстанцій, просить рішення судів в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Вказує на те, що звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ здійснено з дотриманням норм чинного законодавства.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Як установлено судами попередній інстанцій, наказом УМВС на Південно-Західній залізниці від 15.01.2014 року №10 о/с, який є предметом оскарження, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни, а саме за керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмові від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, ігноруванні неодноразових вимог щодо недопущення порушень транспортної дисципліни.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності вини у порушенні дисципліни, оскільки позивача за проступок, який йому інкримінували, рішенням суду виправдано. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено за недоведеності моральних страждань.

Висновок судів відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень статті 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-VІ (далі - Дисциплінарний статут) під дисциплінарним проступком розуміється невиконання чи неналежне виконання особою рядового і начальницького складу службової дисципліни.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (стаття 14 Дисциплінарного статуту).

Виходячи зі змісту зазначених норм, особа може бути притягнута до відповідальності у випадку вчинення дисциплінарного проступку та доведеності вини.

За правилами частини четвертої статті 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, в питаннях чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Позивача згідно наказу звільнено за недотримання вимог статті 7 Дисциплінарного статуту, що виразилося в керуванні транспортного засобу в стані алкогольного оп'яніння, яке мало місце 19.11.2013 року в м. Києві. Проте, постановою Конотопського міськрайонного суду від 01.04.2014 року, яка набрала законної сили, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 (позивача) за відсутністю у його діях події і складу адміністративного проступку. При цьому судом досліджувалися обставини про вчинення ним проступку, передбаченого статтею 130 Кодексу про адміністративні правопорушення України, який мав місце 19.11.2014 року в м. Києві.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, суди прийшли до обґрунтованого про неправомірність оскаржуваного наказу.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман