Справа № 804/75000/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" травня 2015 р. справа № 804/75000/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2014 р. у справі № 804/75000/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інбел"

до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про скасування податкового повідомлень-рішень, -

встановив:

28.05.2014 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В2» від 06.03.2014 року № НОМЕР_1 про зменшення суми завищеного бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 191 257 грн. та стягнення штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 95 652 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 06.03.2014 року про збільшення суми грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем на суму 264 279 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 132 140 грн.

Постановою суду першої інстанції адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду вмотивована тим, що відповідачем не надано жодних доказів того, що правовідносини між позивачем та його контрагентами укладені з метою, що суперечить інтересам держави, крім того відповідачем не надано доказів нездійснення господарських операцій по укладеним договорам.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем в порушення пп. 4.6.7 п. 4.6.7 розділу V Порядку № 1492, в декларації за листопад 2013 року, не відображено зменшення відємного значення на підставі податкового повідомлення-рішення форми «В4» на суму 2 649 186 грн.. Зазначає також, що в звязку з не підтвердженням факту надмірної сплати податку на додану вартість до Державного бюджету показники декларації зазначені в графі 24 підлягають зменшенню на 8 318 282 грн.

Просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

В судовому засідання представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи до судового засідання не зявився, що не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що в період з 16.01.2014 року по 14.02.2014 року відповідачем, на підставі наказу № 18 від 15.01.2014 року, проведено позапланову виїзну документальну перевірку правомірності нарахування позивачем відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту в сумі 455 536 грн. та бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок зменшення податкових зобовязань в сумі 455 536 грн., відображеної у податковій декларації з ПДВ наданій за листопад 2013 року № НОМЕР_2 від 20.12.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки № 49/151/31970823 від 17.02.2014 року.

Відповідно до висновків акта перевірки встановлено порушення з боку позивача:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України при відображенні в податковій декларації з ПДВ за листопад 2013 року бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з ПДВ в сумі 455 536 грн. встановлено завищення суми бюджетного відшкодування на 191 257 грн.

- п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України по декларації за листопад 2013 року платником занижено податок на додану вартість в сумі 264 279 грн.

06.03.2014 року на підставі акта перевірки відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- форми «В1» № 001231501, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 191 257 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 95 628 грн.;

- форми «Р» № НОМЕР_3, яким позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за основним платежем по податку на додану вартість на суму 264 279 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 132 140 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки, зроблені в акті перевірки, щодо невизнання податкової декларації за травень 2013 року, як податкової звітності, висновками попередніх актів перевірок та винесеними на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, а також висновком щодо не врахуванням поданих податкових накладних через відсутність на момент закінчення перевірки підтвердження реальності здійснення господарських операцій.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми «В1» № 001231501 від 06.03.2014 року.

Відповідно до матеріалів справи, а саме поданої позивачем податкової декларації за листопад 2013 року № НОМЕР_2 від 20.12.2013 року, відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту складає 259 806 грн., на суму якого зменшено залишок відємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, відображеного в декларації за листопад 2013 року.

Згідно уточнюючого розрахунку № 151 від 13.01.2014 року до податкової декларації за листопад 2013 року позивачем збільшено суму податкових зобовязань на 7362грн., в результаті чого на відповідну суму збільшено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту, до 267168 грн. та на відповідну суму зменшено залишок відємного значення попереднього звітного періоду, що склало 2837554 грн. та відповідно 2382018 грн.

Згідно додатку № 2 до даної декларації, довідки про залишок відємного значення попередніх податкових періодів, його сформовано за рахунок відємного значення за жовтень 2013 року в сумі 455 536 грн.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо помилковості висновків викладених в акті перевірки виходячи з наступного.

В акті перевірки від 17.02.2014 року зазначено, що податкова декларація з ПДВ за травень 2013 року не визнана, як податкова звітність, через не зазначення обовязкового реквізиту, що підтверджується листом відповідача № 4179/10/04-08-15-01-06 від 02.10.2013 року, яким також не визнано податковою звітністю і інших звітних документів (т.1 а.с. 80)

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач оскаржив його в судовому порядку. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду залишено без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2013 року у справі № 804/13530/13-а, якою скасовано рішення відповідача, оформлене листом № 4179/10/04-08-15-01-06 від 02.10.2013 року.

Крім того, висновки акта перевірки обґрунтовані даними проведених попередніх позапланових та камеральних перевірках позивача та прийнятих на їх підставі податкових повідомленнях-рішеннях, а саме:

- податковому повідомленні-рішенні форми «В3» від 20.09.2013 року № НОМЕР_4 на суму 8 318 282 грн. та податковому повідомленні-рішення форми «Р» від 20.09.2013 року № НОМЕР_5 на суму 787 216,25 грн., прийнятих на підставі акта перевірки № 344/221/31970823 від 30.08.2013 року;

- податковому повідомленні-рішення форми «Р» від 07.11.2013 року № НОМЕР_6, прийнятого на підставі акта перевірки № 458/222/31970823 від 23.01.2013 року.

- податковому повідомленні-рішенні форми «В4» від 28.11.2013 року № НОМЕР_7 про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2 649 186 грн., прийнятого на підставі акта перевірки № 26/222/31970823 від 08.11.2013 року;

- податковому повідомленні-рішенні форми «В1» від 28.11.2013 року № НОМЕР_8 та форми «Р» від 28.11.2013 року № НОМЕР_8, які прийняті на підставі акта перевірки № 31/222/31970823 від 19.11.2013 року.

- податковому повідомленні-рішенні форми «В4» від 10.01.2014 року № НОМЕР_9, прийнятому на підставі акта перевірки № 40/222/31970823 від 19.12.2013 року.

Матеріали справи містять судові рішення, якими визнані протиправними та скасовано вказані вище податкові повідомленні-рішення, на які посилається відповідач у акті перевірки позивача № 49/151/31970823 від 17.02.2014 року.

У відповідності до пп. 56.18.3 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу визначено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкові повідомленні-рішення, на які посилається позивач в акті перевірки № 49/151/31970823 від 17.02.2014 року не були узгодженими та оскаржені в судовому порядку, то позивачем правомірно не враховувались суми неузгоджених податкових зобовязань, визначені податковим органом.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми «Р» № 001241501 від 06.03.2014 року.

В акті перевірки № 49/151/31970823 від 17.02.2014 року податковий орган зазначив, що в звязку з відсутністю на момент закінчення перевірки підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товарів/послуг (формування податкового кредиту), підтвердження відносин, операцій та розрахунків, що здійснювалися по декларації за жовтень 2013 року, надані до перевірки податкові накладні не можуть бути враховані до складу податкового кредиту даного податкового періоду.

У відповідності до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарський операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до матеріалів справи в ході проведення перевірки позивачем було надано відповідачеві первинні бухгалтерські документи на підтвердження взаємовідносин із контрагентами ТОВ «Інтер-Запоріжжя», ТОВ «Тандем-Агро», ТОВ «Тандем 2002», ТОВ «Трест «Міськшляхрембуд» та ТОВ «Торговий дім «Світ-Агро», а саме: договори поставки, видаткові накладні, податкові накладні, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що первинні документи, які перелічені вище та наявні в матеріалах справи, мають всі необхідні реквізити, відповідають вимогам чинного законодавства України та дають право позивачеві на формування податкового кредиту з ПДВ.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в акті перевірки відповідачем зазначено, що в звязку з відсутністю відповідей на запити відповідача до податкових органів, в яких перебувають на обліку контрагенти позивача, останнім зроблено висновок щодо не підтвердження господарських відносин позивача з контрагентами.

Відсутність реального характеру угоди, та відсутність наміру створення правових наслідків, є підставою для визнання судом правочину фіктивним.

Отже, відповідач не навів належних доказів, які б свідчили про вчинення зазначених вище господарських операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Проте, посилання відповідача на неможливість проведення зустрічної звірки або не отримання відповідної податкової інформації не є законодавчо визначеною підставою для невизнання податкового кредиту з ПДВ.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та постановив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги суперечать матеріалами справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2014 р. у справі № 804/75000/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун