Справа № 2-а-1054-2010
Суддя: Воробйова І. В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1054-2010
2-а/219/70/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Воробйова І.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Артемівську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

06.10.2009 г. Тюренков О.Ф. звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення, в подальшому уточнив свої позовні вимоги та просив визнати неправомірними дії УПСЗН Артемівської райдержадміністрації щодо відмови у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, встановленому Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнення недоотриманої компенсаційної виплати на оздоровлення за 2008 рік у сумі 2090 грн., в обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії внаслідок чого став інвалідом 3 групи і перебуває на обліку в УПСЗН Артемівської райдержадміністрації. Однак УПСЗН Артемівської райдержадміністрації порушує його права, нараховуючи йому щорічні допомоги на оздоровлення з порушенням вимог діючого законодавства. Відповідно до вимог ст. 48 Закону України « Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи» йому передбачено щорічні компенсаційні виплати на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на момент здійснення виплати, тобто розмір допомоги на оздоровлення за 2008 рік 4 х 545 грн. = 2180 грн., проте УПСЗН Артемівської міської ради виплатило йому компенсацію на оздоровлення за 20089 рік в жовтні 2008 році у розмірі 90 грн. При виплаті компенсації на оздоровлення відповідач користувався незаконним актом - постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, яка значно звужує його право на отримання матеріальної допомоги, що суперечить ст. 22 Конституції України. Оскільки дії відповідача носять неправомірний характер, він звертається до суду за захистом своїх прав і законних інтересів. За його заявою перерахувати розмір допомоги та доплатити різницю у розмірі 2090грн. відмовляється. Просить визнати дії відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за 2008 роки неправомірними та стягнути недооотриману суму допомоги у розмірі 2090 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1, який була належним чином повідомлений про час розгляду справи, не зявився надав суду заяву, зазначивши, що наполягає на своїх вимогах та просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про час розгляду справи , в судове засідання не зявився, надав суду заяву, зазначивши, що позов не визнає та просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до положень ч.3 ст.122 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

У письмових запереченнях відповідача проти позову зазначено, що виплата компенсації на оздоровлення повинна проводитись і проводиться у розмірах Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005 року, якою передбачено виплату вказаної компенсації для даної категорії у 2008 році у розмірі 90 грн. Вказану суму позивачеві було виплачено повністю і заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 не існує. Просив суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії; визнаний інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, отриманого під час ліквідації аварії.

Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії - в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до довідки про виплату щорічної допомоги на оздоровлення позивачу судом встановлено, що відповідачем позивачу щорічна допомога на оздоровлення за 2008 рік була виплачена 16 жовтня 2008 року у розмірі 90 грн. Частиною другою ст. 99 КАС України ( в редакції до 07.07.2010 р. ) визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод і інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивачу допомога на оздоровлення за 2008 рік була виплачена 16 жовтня 2008 року, за захистом своїх порушених прав позивач звернувся до суду 06 жовтня 2009 року, тобто в межах річного строку звернення до адміністративного суду.

Позивач, не погодившись із розмірами виплаченої йому допомоги, звернувся до відповідача із заявою про виплату різниці між фактично отриманими сумами допомоги на оздоровлення та сумами, належними йому до виплати відповідно до положень статті 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-Х11 від 28.02.1991 року ( далі Закон 796-Х11), однак отримав відповідь про відмову у виплаті різниці з підстав того, що як базу для нарахування сум допомоги на оздоровлення відповідач використовував наведені вище положення Постанов КМУ. Вказана відповідь стала підставою для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Відмовляючи позивачу в задоволенні його вимог про виплату допомоги в повному обсязі, відповідач посилається на ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до якої роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Суд не може погодитися з такими висновками відповідача з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. № 836 всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначену законом на час здійснення виплати, установлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для учасників ліквідації аварії 1 категорії 3 групи 21 грн. 50 коп.; Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. на 2007 і 2008 роки розмір щорічної допомоги на оздоровлення для учасників ліквідації аварії 1 категорії встановлено у розмірі 90 грн., в той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет.

Встановлений законом розмір допомоги (чотири мінімальних заробітних плат) не повинен зменшуватись ніякими іншими нормативно-правовими актами ( ні законами, ні підзаконними актами Кабінету Міністрів України та інших органів влади), оскільки ст. 22 Конституції України прямо це забороняє.

Відповідач, керуючись постановами Кабінету Міністрів України, які фактично зменшили розмір допомоги, порушив ст.113 ч. 3 Конституції України. Таким чином, відбулося значне звуження обсягу прав, які існували на той час щодо відповідної категорії громадян, а саме звуження обсягу права позивача на спірну допомогу.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справ керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України. а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, правова норма про розмір щорічної допомоги на оздоровлення, встановлена ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які Постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була діючою, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», відповідно до якого розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2008р. становить 515грн., а з 01.04.2008р. 525грн., а не постанови Кабінету міністрів № 836 від 26 липня 1996 р. та № 562 від 12.07.2005 р.

Таким чином, право ОСОБА_1 на спірну виплату прямо встановлено Конституцією України та Законом України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того вказане право гарантовано ст..17 ЗУ „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, а також гарантований і розмір спірної соціальної допомоги. До цього ж, в ч.1 ст. 17 закону зазначено, що соціальні гарантії встановлюються тільки законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Тобто при виплаті спірної допомоги за 2008 рік Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації повинно було керуватися ст. 48 спеціального закону , а саме Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідач також помилково тлумачить і ч.2 ст. 95 Конституції України, яка передбачає наступне: „ тільки Законом України про Державний бюджет України визначаються видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідач вважає , що оскільки спірна допомога є видатком держави, то її розмір здійснюється в розмірах , встановлених Законом України „Про державний бюджет України на відповідний рік. Однак загальносуспільні потреби це потреби, направлені на задоволення всього суспільства, а у цьому випадку спірні виплати направлені на задоволення потреб обмеженого кола споживачів, зокрема визначених законом „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, пунктом 28 розділу П Закону України « Про Державний бюджет на 2008 рік», якими зупинено на 2008 рік дію в частині виплати компенсації і допомог у розмірах, відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього, четвертого,пятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, пятого, шостого та сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України № 10- рн/2008 від 22.05.2008 року і було зазначено те, що положеннями Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами України, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше ( додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Таким чином суд вважає, що дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 90 грн. за 2008 рік, тобто у розмірі менше чотирьох мінімальних заробітних плат, є неправомірними і відповідач зобовязаний виплатити розмір спірної допомоги позивачу за 2008 рік у відповідності до ст.48 ЗУ №796-Х11, а саме у відповідності до розміру мінімальної заробітної плати.

Позивач повинен був отримати щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік : 4 х 545 = 2180 грн. Позивач фактично отримав 90 грн. Отже, виплаті підлягає щорічна допомога у розмірі 2090 грн. , саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, встановленому Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2008 рік та стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману компенсацію на оздоровлення за 2008 рік в розмірі 2090грн.

Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає за можливе у відповідності до ст.88 КАС України звільнити його від сплати судових витрат на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 92 Конституції України, ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст.8, 9,10, 11, 88, 94, 122-143, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, встановленому Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2008 рік.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотриману щорічну компенсацію на оздоровлення за 2008 рік у розмірі 2090 (дві тисячі девяносто) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя І.В.Воробйова