Справа № 804/14221/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"26" травня 2015 р. справа № 804/14221/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Юрко І.В.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2014 р. у справі № 804/14221/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області (відповідач-1), Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (відповідач-2)

про визнання протиправною та скасування вимоги, -

встановив:

09.09.2014 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача-2 № Ф 369-25 від 30.05.2014 року;

- зобовязати відповідача-1 вилучити суми безпідставно, в порушення норм ч. 4 ст. 4 Закону України № 2664-ІV, донарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування з картки особистого рахунку.

- постановити окрему ухвалу про вжиття відповідачами заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенням чинного законодавства при виставленні оскаржуваної вимоги.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постанова суду вмотивована тим, що позивач має право користуватись пільгою, а саме звільненням від сплати єдиного внеску фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони є пенсіонерами, лише після досягнення пенсійного віку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» він є платником єдиного внеску. Пенсію за віком йому було призначено на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому, відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» він має бути звільненим від сплати єдиного внеску.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувавши постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про день, час та місце судового засідання, до судового засідання не зявився, що не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 01.12.2008 року виконавчим комітетом Нікопольської міської ради.

30.05.2014 року на адресу позивача направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-369-25 із заборгованості по сплаті єдиного внеску на суму 13457,4 грн.

Позивачем в адміністративному порядку було оскаржено вимогу, однак останньому було відмовлено в задоволенні скарги, в звязку з чим позивачем вимогу було оскаржено в судовому порядку.

Підставою для відмови позивачеві в задоволенні скарги було твердження податкового органу, що останній набув право на звільнення від сплати єдиного внеску лише по досягненню пенсійного віку.

Згідно ч.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 року особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 року платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Крім того, ст.13 даного закону визначає умови для призначення пенсій за віком на пільгових умовах.

Відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 року у справі № 804/9164/13-а, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, є пенсіонером за віком згідно пенсійного посвідчення серії ААЕ № 284452 від 18.02.2010 року, добровільної згоди на сплату єдиного внеску щодо себе не надав, а тому є особою, яка звільнена від сплати за себе сум єдиного внеску, на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивач є особою, яка звільнена від сплати за себе сум єдиного соціального внеску, а тому висновок суду першої інстанції є помилковим, в звязку з чим вимога щодо стягнення з позивача боргу (недоїмки) за вимогою № Ф-369-25 від 30.05.2014 року підлягає скасуванню.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 6.4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 року після вручення (отримання інформації про вручення) вимоги платнику працівник, на якого покладено обов'язки з ведення діловодства та архівне зберігання документів, підшиває корінець такої вимоги з відміткою про вручення до справи платника та якщо вимога органу доходів і зборів скасовується чи змінюється судом (господарським судом), то підшиває примірник (копію) рішення суду (господарського суду) до справи платника поряд з корінцем від вимоги, щодо якого відбувся судовий розгляд.

Отже, оскільки цей алгоритм дій має правову визначеність, втручання в нього є передчасним, оскільки права позивача підлягають поновленню з боку відповідача у відповідності до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 року.

Таким чином позовні вимоги в частині внесення змін до картки особового рахунку позивача задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постановлення окремої ухвали, у відповідності до ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України, є правом суду, а не його обовязком при розгляді адміністративних справи., в звязку з цим колегія суддів не вважає за необхідне постановлення окремої ухвали.

За таких обставин суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.205, ст.207 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2014 р. у справі № 804/14221/14 скасувати.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № Ф-369-25 від 30.05.2014 року.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: І.В. Юрко