Справа № 2034/2034-а-3665/11
Суддя: Панталієнко П.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Панталієнка П.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенка В.В., Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_10 до управління праці та соціального захисту населення Харківської районної ради Харківської області (далі - Управління) про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила: визнати неправомірними дії Управління щодо відмови їй у здійсненні перерахунку та виплати допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобов'язати Управління здійснити їй такий перерахунок та виплатити з урахуванням індексації та трьох відсотків річних допомогу при народженні дитини згідно зі статтею 41 Закону України від 18 січня 2001 року № 2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі - Закон № 2240-III) та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до статті 43 цього Закону з урахуванням раніше проведених виплат; стягнути на її користь 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та суму сплаченого судового збору.

На обґрунтування позову ОСОБА_10 послалася на те, що вона має статус особи, застрахованої у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а отже, має право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Суди встановили та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 має на утриманні малолітню дитину (ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.), перебуває на обліку в Управлінні та має статус особи, застрахованої у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з наказом керівника апарату Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2010 року № 05-09/7 відповідно до статті 17 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» та статті 179 Кодексу законів про працю України їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14 лютого 2011 року по 8 лютого 2013 року.

Харківський районний суд Харківської області постановою від 31 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 січня 2015 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_10 у зв'язку з її необґрунтованістю та відсутністю необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, вказав, що виплата ОСОБА_10 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2010-2011 роках була правомірно проведена відповідно до вимог Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XII).

Не погоджуючись із ухвалою суду касаційної інстанції, ОСОБА_10 звернулася до Верховного Суду України із заявою про її перегляд, зокрема, з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції статей 41, 43 Закону № 2240-III, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. У заяві просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2015 року та прийняти нове судове рішення - про задоволення позову.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах заявник посилається на ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 грудня 2012 року (№ К/9991/88684/11), 11 липня 2013 року (№ К/9991/23649/12), 29 жовтня, 13 листопада, 5, 11, 12, 16 грудня 2014 року (№№ К/9991/84425/11, К/800/14785/14, К/800/62348/14, К/9991/22075/11, К/800/63694/14, К/800/57693/13 відповідно), 18 грудня 2014 року (К/800/13370/14), 18 грудня 2014 року (К/9991/49649/12), 26 грудня 2014 року (К/800/66846/14) та 20 січня 2015 року (№ К/800/13352/14), у яких цей суд виходив із того, що на відносини щодо виплати допомоги особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, у відповідних періодах поширюються норми Закону № 2240-III, відповідно до статей 41, 43 якого і має бути розраховано розмір допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Аналіз наведених рішень суду касаційної інстанції дає підстави вважати, що він неоднаково застосував одні і ті самі норми матеріального права у подібних правовідносинах, при цьому у справі, що розглядається, - неправильно.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) - відносини щодо виплати допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-ХII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XII), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13), та Законом № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами.

Зокрема, статтею 41 Закону № 2240-III встановлено, що допомога при народженні дитини надається у сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини. Виплата допомоги здійснюється одноразово у дев'ятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта - протягом наступних 12 місяців у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 43 цього ж Закону передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 2240-III визначено, що до стабілізації економічного становища в Україні розмір виплат, передбачених статтями 41, 43, 46 цього Закону, визначається Верховною Радою України щороку виходячи з рівня забезпечення прожиткового мінімуму одночасно з встановленням розміру страхових внесків з поступовим наближенням виплат до прожиткового мінімуму.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

Статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у 2010 році допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-ІІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-III на виконання статті 45 Закону № 2154-VI Кабінет Міністрів України не визначав.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо виплати допомоги при народженні дитини з листопада 2010 року та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з лютого 2011 року особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, то за таких обставин колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначених періодах поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон № 2240-III), а тому розмір допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку розраховується відповідно до статей 41, 43 Закону № 2240-III.

Крім цього, Верховний Суд України уже висловлював свою позицію щодо застосування статті 43 Закону № 2240-III. Зокрема, у справах №№ 21-410а12, 21-209а13, 21-187а13, 21-52а14 та 21-73а14, постанови у яких було ухвалено 25 грудня 2012 року,

18 червня та 17 вересня 2013 року, 1 та 22 квітня 2014 року відповідно, він дійшов висновку, що на відносини щодо виплати допомоги особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, у відповідних періодах поширюються норми спеціального закону, яким є Закон № 2240-III, відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З наведеного вбачається, що висновок суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, не ґрунтується на правильному застосуванні статей 41, 43 Закону № 2240-III, а тому постанова Харківського районного суду Харківської області від 31 жовтня

2011 року, ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року та ухвала Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2015 року підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. А саме: у частині визнання неправомірними дій Управління щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати допомоги при народженні дитини і допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та зобов'язання Управління здійснити перерахунок та виплату недоотриманих ОСОБА_10 сум допомоги при народженні дитини згідно зі статтею 41 Закону № 2240-III та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до статті 43 цього Закону з урахуванням раніше проведених виплат.

При цьому в позовних вимогах ОСОБА_10 просить провести виплату зазначених сум із дотриманням вимог законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначає, що статтею 2 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер, зокрема допомога при народженні дитини, індексації не підлягають.

З метою реалізації вказаного Закону Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 2003 року № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Зважаючи на те, що відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку до об'єктів індексації не відносяться, зокрема, допомога при народженні дитини та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то вимоги щодо індексації цих сум задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_10 у частині стягнення на її користь трьох відсотків річних з недоотриманих нею сум допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки спірні відносини виникли не з договірних правовідносин, а тому норми Цивільного кодексу України в частині застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання застосуванню не підлягають.

Щодо вимоги ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, то колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України не знаходить підстав для її задоволення, оскільки суди не встановили та в матеріалах справи немає жодних підтверджень того, що незаконними діями Управління їй була спричинена моральна шкода, не обґрунтовано її розмір і не надано доказів, які б підтвердили факт переживання нею моральних страждань, їх тривалість та інтенсивність.

За правилами частини шостої статті 94 КАС якщо Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_10 здійснила витрати по сплаті судового збору у розмірі 91 грн 14 коп. (3 грн 40 коп + 36 грн 54 коп. + 51 грн 20 коп.), що підтверджується платіжними дорученнями від 5 травня 2011 року № 091КП57, від

11 червня 2014 року без номера та квитанцією без номера та дати про сплату судового збору за звернення до Вищого адміністративного суду України.

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа) (частина перша статті 94 КАС).

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що понесені ОСОБА_10 витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву ОСОБА_10 задовольнити частково.

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2011 року, ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року та Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2015 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Харківської районної ради Харківської області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати допомоги при народженні дитини і допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та зобов'язати його здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_10 допомоги при народженні дитини згідно зі статтею 41 Закону № 2240-III та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно зі статтею 43 Закону № 2240-III з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_10 судові витрати у розмірі 91 грн 14 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий П.В. Панталієнко

Судді:О.Ф. Волков О.А. Коротких В.Л. Маринченко І.Л. Самсін М.І. Гриців В.В. Кривенко О.Б. Прокопенко О.О. Терлецький
2. Кат 14-19

Кат. 15

ПРАВОВИЙ ВИСНОВОК

Оскільки спір виник щодо виплати допомоги при народженні дитини з листопада 2010 року та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з лютого 2011 року особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, то за таких обставин колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначених періодах поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон № 2240-III), а тому розмір допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку розраховується відповідно до статей 41, 43 Закону № 2240-III.