Справа № 127/2-а-5511/11
Суддя: Волошин С. В.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/2-а-5511/11
Провадження № 2-а/127/403/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2015 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В. розглянувши у скороченому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Вінниці про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, -

В С Т А Н О В И В :

05 травня 2011 року позивач звернулася до Ленінського районного суду міста Вінниці з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Вінниці про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, в якому просила суд визнати неправомірною недоплату належних їй як дитині війни сум щомісячної державної соціальної допомоги згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і відмову відповідача нарахуванні і виплаті їй цієї щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2009, 2010 та 03 місяці 2011 року; зобовязати відповідача провести перерахунок призначених виплат, згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру 30% мінімальної виплати пенсії за віком і виплатити їй недоплачені, як дитині війни, суми щомісячної державної соціальної допомоги за 2009 рік, а також за 2010 рік і до дати набрання сили постановою суду; в наступних місяцях нараховувати та виплачувати пенсію включаючи їй, як дитині війни, сум щомісячної державної соціальної допомоги згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії.

Позов мотивувала тим, що позивач, відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року є дитиною війни. Згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

29.03.2011 року позивач направила письмове звернення до відповідача з вимогою здійснити нарахування належної їй як дитині війни соціальної держаної допомоги у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком за 2009-2011 роки та забезпечити її виплату, на яке відповідач у своїй відповіді від 20.04.2011 року зазначив, що обчислення підвищень, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», згідно якого позивачу встановлено підвищення як дитині війні в розмірі: з 01.01.2008 р. -47 грн.00 коп., з 01.04.2008 р. 48 грн.10 коп., з 01.07.2008 р. 48 грн.20 коп., з 01.10.2008 р. 49 грн.80 коп.

Позивач вважає відмову відповідача в перерахунку розміру щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни незаконною, що стало підставою для звернення до суду.

В запереченнях на адміністративний позов, наданих представником відповідача, крім іншого, зазначено, що, відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та прямо зазначено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, та письмові заперечення прихожу до наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є пенсіонером за віком та має статус дитини війни відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (а.с.31).

29.03.2011 року позивач направила письмове звернення до відповідача з вимогою здійснити нарахування належної їй як дитині війни соціальної держаної допомоги у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком за 2009-2011 роки та забезпечити її виплату (а.с.12).

20.04.2011 року відповідач у своїй відповіді на звернення позивача зазначив, що обчислення підвищень, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», згідно якого позивачу встановлено підвищення як дитині війні в розмірі: з 01.01.2008 р. - 47 грн.00 коп., з 01.04.2008 р. 48 грн.10 коп., з 01.07.2008 р. 48 грн.20 коп., з 01.10.2008 р. 49 грн.80 коп. (а.с.10-11).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.05.2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 в даній адміністративній, справі на підставі ст.99 КАС України, залишено без розгляду в частині вимог за період з 01.01.2009 року по 05.11.2010 року, скорочене провадження відкрито в частині вимог за період з 05.11.2010 року (а.с.1).

В доповненнях до апеляційної скарги №2-а-5511/11 від 06.05.2011 року на ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.05.2011 року про відкриття провадження в адміністративній справі позивач зазначила, що нею подано адміністративний позов, в якому вона просила зобовязати Пенсійний фонд України виплатити їй, згідно законодавства, недоплачені суми надбавки за 2009 рік 1 240,20 грн., за 2010 рік 1 955,40 грн. та 4 місяці 2011 року 700,80 грн. та виплачувати надбавку відповідно до законодавства (а.с.48).

Зважаючи на викладене та зміст позовних вимог суд визначає, що право позивача підлягає захисту за період з 05.11.2010 року по 30.04.2011 року, як вказано позивачем у позовній заяві та відповідних доповненнях (межі позовних вимог).

Приймаючи рішення щодо меж позовних вимог суд виходить з того, що з матеріалів адміністративної справи слідує, що позивач просить визнати неправомірними недоплату саме по квітень 2011 року, а отже і вимога позивача про зобовязання відповідача провести відповідний перерахунок виплат стосується саме цього періоду, оскільки позивач не просить визнати неправомірними дії з не проведення доплат в інші періоди.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" особам, що належать до соціальної категорії громадян "діти війни", з 01.01.2006 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058, згідно з якою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

На момент звернення позивача до суду, нарахування доплати до її пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень статті 6 вищезазначеного Закону, відповідачем не здійснено, позивачу щомісячне підвищення до пенсії виплачувалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

Відповідно до статті 70 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про Державний бюджет України на 2010 рік" Кабінету Міністрів України було надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Оскільки дані норми передбачають встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати, то відповідно їхня дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком, а не від розміру мінімальної заробітної плати. Отже, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії повинні були здійснюватися в розмірі, встановленому відповідно до статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни.

Законом України від 14.06.2011 року "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності з 19.06.2011 року, норми і положення ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", застосовуються в порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу ПФУ на 2011 рік. На виконання вимог Закону України від 14.06.2011 року "Про внесення змін до ЗУ "Про державний бюджет України на 2011 рік", Кабінетом Міністрів України 06.07.2011 року прийнято постанову за №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка опублікована в газеті "Урядовий кур'єр" 23.07.2011 року і якою врегульовано, зокрема, виплати у 2011 році особам, віднесеним до категорії "Дітей війни"

Отже, із 23 липня 2011 року правомірність дій суб'єктів владних повноважень повинні відповідати вимогам Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету».

На підставі викладеного, суд вважає, що виплата у 2011 році до 23 липня 2011 року дітям війни підвищення до пенсії повинні були здійснюватися в розмірі, встановленому відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України "Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу в порівнянні з постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

Своїми діями відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивача, передбачених статтею 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, відповідач неправомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Таким чином, виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 10-рп-/2008 від 22.05.2008 р., відповідач зобов'язаний нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Аналогічну позицію також відстоює Вінницький апеляційний адміністративний суд, що прослідковується у справах, зокрема, але не обмежуючись: № 2-1252/10/0205 від 31.03.2015 року, №2-а-7169/11/2218 від 17.03.2015 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці щодонедоплати належних позивачу як дитині війни сум щомісячної державної соціальної допомоги згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 05.11.2010 року по 30.04.2011 року слід визнати неправомірними.

На захист прав позивача, суд зазначає, що, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 № 803 «Про утворення територіальних органів Пенсійного фонду України», управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці реорганізовано шляхом злиття в управління Пенсійного фонду м. Вінниці. У зв'язку з цим субєкт владних повноважень - управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці припинений, а утворено управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці.

У звязку з цим, суд вважає за необхідне зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниціпровести перерахунок призначених виплат, згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру 30% мінімальної виплати пенсії за віком і виплатити позивачу недоплачені, як дитині війни, суми щомісячної державної соціальної допомоги за період з 05.11.2010 року по 30.04.2011 року.

Відносно вимоги позивача про зобовязання відповідача в наступних місяцях нараховувати та виплачувати пенсію включаючи їй, як дитині війни, сум щомісячної державної соціальної допомоги згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії, суд зазначає наступне.

Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

В межах КАС України захисту підлягає порушене право позивача в межах позовних вимог, а тому зобовязання відповідача в подальшому здійснювати виплату підвищення до пенсії, є безпідставним, оскільки встановлює обовязки на майбутнє без врахування змін до зазначених законів.

Тому, в задоволенні адміністративного позову в частині зобовязання відповідача в наступних місяцях нараховувати та виплачувати пенсію включаючи позивачу, як дитині війни, сум щомісячної державної соціальної допомоги згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії слід відмовити.

Згідно до ч. 1 ст. 94 КАС України судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці щодонедоплати належних позивачу як дитині війни сум щомісячної державної соціальної допомоги згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 05.11.2010 року по 30.04.2011 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниціпровести перерахунок призначених виплат, згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру 30% мінімальної виплати пенсії за віком і виплатити позивачу недоплачені, як дитині війни, суми щомісячної державної соціальної допомоги за період з 05.11.2010 року по 30.04.2011 року з урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: