Справа № 521/10307/15-а
Суддя: Мазун І. А.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

30 червня 2015 року місто Одеса

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Мазун І.А. розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Управління земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

25.06.2015р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до начальника Управління земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому вказував, що 16.01.2006 р. він звернувся до ОСОБА_2 міської ради із заявою про надання йому земельних ділянок із земель комунальної власності в межах норм, встановлених ст.121 Земельного кодексу України, який діяв на той час до внесення в нього змін після жовтня місяця 2008 року, з метою реалізації і набуття в натурі гарантованого ст.14 Конституції України права власності на землю. У своїй заяві він вказав бажані розміри земельних ділянок та мету їх використання. Дану заяву розглянув відповідач і надіслав йому повідомлення від 31.06.2006р., яким відмовив в задоволенні заяви, посилаючись на дефіцит земель до закінчення робіт з інвентаризації у зв»язку з чим немає можливості визначити вільні земельні ділянки. З метою захисту своїх прав позивач був змушений звернутися до суду і постановою ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду від 17.04.2009р. у справі за його позовом до ОСОБА_2 міської ради, третя особа - Управління земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради про визнання незаконною відмови у виділенні земельних ділянок, зобов»язання наділити земельні ділянки та стягнення моральної шкоди, було скасовано постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 16.10.2007р., якою в задоволенні його позовних вимог відмовлено, та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та зобов»язано Одеську міську раду вчинити дії по розгляду в порядку ст.118 Земельного кодексу України заяви ОСОБА_1 В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Цією постановою встановлено, що заява ОСОБА_1 від 16.01.2006р. відповідає вимогам ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, а посилання відповідача на положення про надання земельних ділянок у власність та користування, затверджене рішенням ОСОБА_2 міської ради №136- ХХІІІ від 29.06.1999р. стосовно ненадання ним повного пакету документів, надісланих на вирішення питання про надання земельних ділянок у власність відхилено, беручи до уваги те, що у повідомленні відповідача ОСОБА_3 від 31.01.2006р. немає посилання на дане положення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.05.2011 року постанову ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду від 17.04.2009р. залишено без змін. На виконання постанови апеляційної інстанції ОСОБА_2 міською радою 07.10.2009р. на підставі документів та матеріалів, поданих ОСОБА_2 міським управлінням земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради, тобто відповідачем ОСОБА_3, було прийнято рішення №4738-V про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність у зв»язку з невиконанням заявником ч.ч.6,7 ст.118, ч.ч.4,5 ст.151 Земельного кодексу України. Вказане рішення ОСОБА_2 міської ради було оскаржено позивачем до суду і постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 28.11.2013р., залишеною без змін ухвалою ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.12.2014р., в задоволенні позову відмовлено. Як вказує позивач, ухвалу Вищого Адміністративного суду України від 18.12.2014р. він отримав 03.01.2015р. і з того часу, як він вважає, він остаточно дізнався про порушення свого права на отримання земельних ділянок.

Позивач зазначає, що у відповідності до вимог ст.7 Закону України «Про звернення громадян» відповідач не мала права розглядати та вирішувати його заяву, а повернути її заявнику з відповідними роз»ясненнями і він міг би подати нову заяву з усіма необхідними даними, отримав би дозвіл на розробку проектів землеустрою та отримав би бажані земельні ділянки. У зв»язку з тим, що вищезазначене виконане не було, просить визнати дії відповідача протиправними та стягнути з ОСОБА_2 міського бюджету на його користь у відшкодування збитків за відновлення його порушеного права власності на землю грошові кошти в сумі 128150000грн. та моральну шкоду в сумі 10000000грн.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішення, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 25.06.2015р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_4І. з адміністративним позовом до начальника Управління земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно до якого просив суд дії відповідача визнати протиправними; для поновлення його порушеного права власності на землю стягнути із ОСОБА_2 міського бюджету грошові кошти в сумі 128150000 грн. на його користь; на відшкодування моральної шкоди стягнути із ОСОБА_2 міського бюджету грошові кошти в сумі 10 000 000 грн.

Як вбачається зі змісту позову з викладеними обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, незаконними діями позивача є порушення відповідачем ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" і не повернення йому його заяви з відповідними роз'ясненнями, представлення на розгляд ради матеріалів, на підставі яких ОМР прийняла 07.10.2009 р. рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність у зв»язку з невиконанням заявником ч.ч.6,7 ст.118, ч.ч.4,5 ст.151 Земельного кодексу України. В позовній заяві зазначено "Тобто відповідач УЗР зобов'язано було не представляти на розгляд ради якісь матеріали, на підставі яких рада прийняла рішення про відмову у наданні мені дозволу на розробку проектів землеустрою, а повернути мені мою заяву від 16.01.2006 р. з роз'ясненнями, які саме конкретні земельні ділянки я повинен зазначити у заяві, які документи та матеріали додати до заяви".

Тобто, на думку позивача у 2009 році Одеське міське управління земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради своїми протиправними діями щодо підготовки відповідних матеріалів стосовно розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.01.2006 р. про надання йому земельних ділянок у м. Одесі та їх направлення на розгляд ОСОБА_2 міської ради, за результатами розгляду якої 07.10.2009 р. ОСОБА_2 міською радою було прийнято рішення № 4738-V "Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність", порушило права позивача.

Судом встановлено, що 16.01.2006 р. позивач в порядку ст. 118 Земельного кодексу України звернувся до ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_5 з заявою про виділення йому земельних ділянок з різним цільовим призначенням. ОСОБА_2 міського управління земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради від 31.01.2006 р. позивача повідомлено, що на час звернення із заявою, враховуючи дефіцит міських земель, до закінчення робіт із їх інвентаризації, що здійснюється за рішенням міськвиконкому, відсутня можливість визначити вільні земельні ділянки для перспективного їх освоєння під індивідуальну житлову, дачну або гаражну забудову відповідно до генерального плану розвитку м. Одеси. Рекомендовано позивачу у відповідності зі ст. 118 Земельного кодексу України звернутися з клопотанням до відповідних сільських, селищних або районних рад, де ведеться відведення земельних ділянок під індивідуальну забудову.

Не погоджуючись із вказаною відповіддю, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною відмови у виділенні земельних ділянок, зобов'язання виділити земельні ділянки та стягнення моральної шкоди.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.10.2007 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду від 17.04.2009 р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.05.2011 р., постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 16.10.2007 р. скасовано, позов задоволено частково, а саме, зобов'язано Одеську міську раду вчинити дії по розгляду в порядку ст. 118 Земельного кодексу України заяви ОСОБА_1

07.10.2009 р. на виконання рішення суду та за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.01.2006 р. ОСОБА_2 міською радою прийнято рішення № 4738-VI, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_2 міської ради позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради, Управління земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради, Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_2 міського голови про визнання дій протиправними та скасування рішення ОСОБА_2 міської ради від 07.10.2009 р. № 4738-VI.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2013 р., залишеного без змін ухвалою ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.12.2014 р., у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що станом на жовтень 2010 року позивачу було достовірно відомо про зміст оскаржуваних дій ОСОБА_2 міського управління земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради щодо направлення відповідних матеріалів стосовно звернення ОСОБА_1 із заявою від 16.01.2006 р. на розгляд ОСОБА_2 міської ради, у зв'язку з чим загальний шестимісячний строк на оскарження вказаних дій сплинув у квітні 2011 року

Натомість позивач не скористався правом звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів в межах шестимісячного стоку, встановленого КАС України, а звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника Управління земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди лише 25.06.2015 році.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень. Строки - засіб впорядкування суспільних відносин, без якого неможливо уявити діяльність публічної адміністрації, нормативного акта, якою б юридичною силою він не був наділений.

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах як спосіб захисту цих прав базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення від 22.10.1996р., 27.02.1980р.).

При цьому, слід зазначити, що судом вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Поважними, за змістом ст. 102 КАС України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Позивачем у позовній заяві не зазначено будь-яких поважних, об'єктивних причин пропуску строку звернення до суду з вказаною позовною вимогою, з обґрунтованим клопотанням щодо поновлення строку звернення до суду не звертався, та жодних пояснень та доказів, які б вказували на існування об'єктивних та незалежних від волі позивача обставин, що зумовили пропуск ним строку звернення до суду надано не було.

Суд не приймає до уваги посилання позивача щодо необхідності відрахування строку звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом з моменту постановляння Вищим адміністративним судом України ухвали від 18.12.2014 р., якою касаційну скаргу позивача відхилено, а постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2013 р. та ухвалу ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 р. залишено без змін у справі № 1519/2-а-129/11, предметом судового розгляду якої було рішення ОСОБА_2 міської ради від 07.10.2009 р. № 4738-V "Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність", зазначаючи при цьому, що навіть якщо відраховувати строк на звернення до суду із вказаним адміністративними позовом від дати отримання позивачем ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.12.2014р. тобто 03.01.2015р. (доказів чому позивач не надав), то вказаний строк закінчився 03.06.2015р.. а позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 25.06.2015р., тобто з пропуском встановленого законодавством строку.

Адже, згідно положень ст. 99 КАС України, початок перебігу строку визначено альтернативно - це день, коли: особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. При цьому, йдеться не про те, коли особа з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася або повинна була дізнатись про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Наведенні обґрунтування не пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду поміж іншого суперечать вимогам ст. 254 КАС України щодо моменту набрання законної сили рішень суду апеляційної інстанції.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд вважає, що ОСОБА_1 при зверненні 25.06.2015 року до суду з даним адміністративним позовом у справі № 521/10307/15-а, був пропущений встановлений ч.2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк оскарження дій начальника Управління земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та не надано, що унеможливлює визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог ст. 100 КАС України.

Також, суд вважає необхідним роз'яснити позивачу, що згідно ч.3 ст.155 КАС України, особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст.99,100 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника Управління земельних ресурсів ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на протязі п»яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя: І.А.Мазун