Справа № 2а-2743/09/0870
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2009-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
2а-2743/09/0870: не визначено.
Надіслано судом: 07.07.2015. Зареєстровано: 08.07.2015. Забезпечено надання загального доступу: 13.07.2015.
Номер судового провадження: не визначено
ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2009 року , о 14 - 00 годин,

Справа № 2а-2743/09/0870

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого – судді Матяш О.В.,

при секретарі Качанові Д.О.,

розглянувши в м. Запоріжжі у порядку письмового провадження

адміністративну справу за позовом приватної фірми «Агроконсорціум»

до УПФУ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя

про визнання незаконними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій та вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

30.04.2009 позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є платником єдиного податку у розмірі 6% та здійснює свою діяльність на підставі Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

22 листопада 2000 року набрав чинності Закон «Про державну підтримку малого підприємництва», яким визначено правові засади державної підтримки суб'єктів малого підприємництва, і одним з основних напрямів такої підтримки передбачено запровадження спрощеної системи оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності в порядку, встановленому законодавством України.

Статтею 6 зазначеного Указу передбачено перелік обов'язкових платежів, які не сплачуються суб'єктом малого підприємництва - платником єдиного податку. До їх числа віднесено і збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 11 Закону України «Про підтримку малого підприємництва» встановлено, що для суб'єктів малого підприємництва в порядку встановленому законодавством України, може застосовуватися спрощена система оподаткування бухгалтерського обліку та звітності, яка, зокрема передбачає заміну сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) сплатою єдиного податку.

Таким чином, він сплачував та сплачує збір на загальнообов'язкове пенсійне страхування у складі сум єдиного податку.

Крім того, щодо невключення до фонду оплати праці вартості путівки за рахунок коштів підприємства на суму 6300 гривень, то, згідно листа Пенсійного фонду України №2582/03 від 15.02.2007, обчислення страхових внесків здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування заробітної плати. На підставі Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» із заробітної плати набувача путівки було утримано та перераховано податок на суму 945 гривень, що складає 15% вартості путівки.

Враховуючи вищевикладене позивач просить позов задовольнити, визнати незаконними та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій та вимоги про сплату боргу, розглянувши справу у порядку письмового провадження.

Відповідач проти позову заперечує, просить відмовити позивачу у його задоволенні, розглянвши справу у порядку письмового провадження.

В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що всі платники незалежно від форм власності та господарювання, а також від обраної системи оподаткування зобов'язані нараховувати на суми фактичних витрат на оплату праці та допомоги по тимчасовій непрацездатності страхові внески та сплачувати їх у встановлені строки в повному обсязі.

У ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003, (далі – закон №1058), зазначається, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом суб'єкта підприємницької діяльності як платника єдиного податку.

Крім того, стаття 2 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995, (далі - Закон № 108) не містить норми щодо заборони віднесення до основної чи додаткової заробітної плати або інших заохочувальних та компенсаційних виплат витрати на придбання путівки у санаторій за рахунок коштів підприємства.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що в період з 20 по 26 лютого 2009 року УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя була проведена перевірка правильності та повноти нарахування й сплати внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування ПФ «Агроконсорціум» за період з 19.11.2002 по 20.02.2009.

За результатами перевірки був складений акт №11 від 26.02.2009, на підставі якого відповідач застосував до позивача донарахування сум страхових внесків та фінансові санкції, про що виставлена вимога про сплату боргу зі сплати страхових внесків №3060 від 26.02.2009 на суму 11 496,02 гривень та прийняті рішення №№377, 378 від 02.03.2009 про застосування фінансових санкцій на суму 10 022,4 гривень та 6300 гривень - відповідно.

Підставою для виставлення вимоги про сплату боргу зі сплати страхових внесків та рішень про застосування фінансових санкцій стало несплата позивачем страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та заниження фактичних витрат на оплату праці, а саме: не включення до фонду оплати праці вартості путівки у санаторій, придбаної за рахунок коштів підприємства.

Відповідно до пп. 2.1 п. 2 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», страхувальники є платниками страхових внесків.

В ч. 2 ст. 5 Закону №1058 зазначається, що виключно цим Законом визначається, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, платники страхових внесків, їх права та обов'язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Згідно зі ст.ст. 14, 15 цього Закону, страхувальниками та, відповідно, платниками страхових внесків до Пенсійного фонду є роботодавці, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, … (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об’єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних й фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством або за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.19 Закону №1058, страхові внески до солідарної системі нараховуються, зокрема, для роботодавця - на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до п. 6 ст.20 цього Закону, страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період не пізніше, ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно п.п.1 п.8 Прикінцевих положень зазначеного Закону, страхові внески, що перераховуються до солідарної системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та в розмірах, передбачених Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, всі платники незалежно від форм власності та господарювання, а також від обраної системи оподаткування зобов'язані нараховувати на суми фактичних витрат на оплату праці та допомоги по тимчасовій непрацездатності страхові внески та сплачувати їх у встановлені строки в повному обсязі.

У ст. 18 Закону № 1058 зазначається, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Указ Президента України №727/98 від 03.07.1998 (далі - Указ №727) регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва.

Відповідно до вимог ст. 15 Прикінцевих положень Закону № 1058, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом суб'єкта підприємницької діяльності як платника єдиного податку.

Зазначені правові норми встановлюють, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків.

Судом встановлено, що під час планової перевірки позивача було виявлено порушення чинного пенсійного законодавства, що знайшло відображення в акті № 11 від 26.02.2009, та, відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону № 1058, донараховано страхові внески на суму 11511,78 гривень.

Відповідно до п.4 ч.9 ст.106 Закону № 1058, за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 % зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Оскільки позивач у порушення вимог п.1 ст.19 Закону № 1058 не нарахував страхові внески у сумі 11511,78 гривень, то відповідачем було правомірно донараховано вказану суму та, відповідно, застосовано фінансову санкцію на всю суму донарахованих страхових внесків, незалежно від того, що позивачем у складі сум єдиного податку сплачувались певні суми страхових внесків.

Тобто, при винесенні рішення № 377 від 02.03.2009 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом ПФУ сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Так як під час перевірки позивача було донараховано страхові внески на суму 11511,78 гривень, вимога про сплату боргу № 3060 від 26.02.2009 є законною.

Крім того, згідно з ч.5 ст.19 Закону №1058, страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, які не зменшені на суму податків, інших обов'язкових платежів і внесків, що відповідно до законодавства сплачуються із зазначених сум, та суми утримань, що здійснюються відповідно до законодавства або за договорами позики, придбання товарів та виплат тощо, або на інші цілі за дорученням отримувача.

Відповідно до ст.2 Закону №108, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата – це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто, закон не містить норми щодо заборони віднесення до основної чи додаткової заробітної плати або інших заохочувальних та компенсаційних виплат витрат на придбання путівки у санаторій за рахунок коштів підприємства.

Отже, рішення УПФУ №378 від 02.03.2009 про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, також є законним.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність прийняття спірного рішення, у зв’язку з чим вимоги позивача є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 51, 71, 122 ч.3, 158-167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

відмовити приватній фірмі «Агроконсорціум» у задоволенні позовних вимог до УПФУ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання незаконними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій та вимоги про сплату боргу.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови шляхом подання заяви про апеляційне оскарження і подання після цього апеляційної скарги протягом двадцяти днів. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Копію постанови надіслати сторонам.

Суддя: О.В. Матяш

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...