Справа № 2а-819/12/0170/1
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2015 р. м. Київ К/9991/35501/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної Республіки Крим на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 05 березня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної Республіки Крим до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2012 року Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної Республіки Крим звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної Республіки Крим суму боргу в розмірі 581,78 грн..

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 05 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року, позов задоволено частково; cтягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної Республіки Крим заборгованість в розмірі 411,78 гривень; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік в Управлінні Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної Республіки Крим як особа, що обрала особливий спосіб оподаткування - єдиний податок і є платником страхових внесків.

20.07.2011р. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 до органів Пенсійного фонду подано самостійно сформований звіт щодо сум нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за червень 2011 року.

У звіті відповідачем самостійно визначено помилку, допущену при нарахуванні внесків на загальнообов'язкове страхування за період до 01.01.2011 в розмірі 413,60 гривень. Зазначена заборгованість частково погашена відповідачем в сумі 1,82 грн.

Також 20.07.2011 р. Управлінням Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної Республіки Крим прийнято рішення №118 про застосування до відповідача фінансових санкцій за несвоєчасне подання звіту по персоніфікованому обліку за 2009 рік у строки, визначені законодавством, відповідно до пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-VI (далі - Закон №1058-VI), в розмірі 170,00 грн.

Відповідно до вимог частини 3 статті 106 Закону 1058-IV позивачем рекомендованою кореспонденцією з повідомленням була надіслана відповідачу вимога про сплату боргу від 07.09.2011 р. № Ф-535, який станом на 01.09.2011 р. становив 581,78 грн. (недоїмка по внескам в розмірі 411,78 грн., фінансові санкції (штрафи)-170,00 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 411,78 грн., суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що остання самостійно визначена відповідачем, а отже є узгодженою та такою, що підтверджена вимогою про її сплату.

Відмовляючи ж в іншій частині позовних вимог, суди дійшли висновку, що нарахування після 1 січня 2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної Республіки Крим на підставі пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-ІV відповідачу фінансових санкцій в розмірі 170 грн. за несвоєчасне подання звітності, граничний строк подання якої настав до цієї дати, є протиправним.

Проте, колегія суддів касаційної інстанції відзначає таке.

Відповідно до положень частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) страхувальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; допускати посадових осіб територіального органу Пенсійного фонду до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за наявності направлення на перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Частиною 2 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI територіальні органи Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилають платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Аналіз наведеної норми права дає підстави дійти висновку, що вимога про сплату недоїмки зі страхових внесків є виконавчим документом, який підлягає виконанню ДВС.

Таке рішення може бути оскаржено в суді, якщо особа, яка звертається до суду, вважає, що її права, свободи або інтереси порушено.

Суб'єкт владних повноважень позбавлений можливості звертатися до адміністративного суду із заявами, в яких ставиться вимога про підтвердження власного рішення, яке ухвалено в межах наданих йому законом повноважень.

Мовне тлумачення частини четвертої статті 25 Закону № 2464 -VI дає підстави вважати, що орган ПФУ має право звернутися до суду із позовом про стягнення недоїмки у випадках, коли він не має достатніх даних для ухвалення власного рішення з цього питання.

Ураховуючи наведене, вимога про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є виконавчим документом, який підлягає виконанню ДВС, і при її наявності повторне звернення до суду про її стягнення не допускається, оскільки є рішення з цього ж питання суб'єкта владних повноважень, ухвалене в межах повноважень, наданих йому законом.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 03 жовтня 2013 року у справі №21-359а13.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасних висновків про наявність підстав для стягнення з відповідача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнобов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 411,78 грн.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, 20.07.2011 р. Управлінням Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної Республіки Крим прийнято рішення №118 про застосування до відповідача фінансових санкцій за несвоєчасне подання звіту по персоніфікованому обліку за 2009 рік у строки, визначені законодавством, відповідно до пункту 5 частини дев'ятої статті 106 №1058-VI, в розмірі 170,00 грн.

Пунктом 5 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-ІV в редакції, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено застосування виконавчими органами ПФУ до страховиків за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів ПФУ фінансових санкцій, а саме накладення штрафу у встановленому розмірі.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом № 2464-VІ наведена вище норма матеріального права із Закону № 1058-ІV була виключена.

У той же час згідно з абзацом п'ятим пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які були нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати. Питання ж відповідальності страховиків, не пов'язані із такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання, зокрема, Закону № 1058-ІV та абзаців п'ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що нарахування після 1 січня 2011 року органом Пенсійного фонду на підставі пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-ІV штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності, граничний строк подання якої настав до цієї дати, є протиправним.

Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2012 року у справі №21-367а12, від 04 червня 2013 року у справі №21-170а13.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій щодо протиправності застосування відповідно до пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону №1058-VI фінансових санкцій за несвоєчасне подання відповідачем звіту по персоніфікованому обліку за 2009 рік в розмірі 170,00 грн. є обґрунтованими.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного суду України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підсумовуючи наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням приписів ст.ст. 224, 229 КАС України, підлягають скасуванню в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 411,78 грн. з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 229, 230, 232 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 05 березня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної Республіки Крим заборгованості в розмірі 411,78 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В решті постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 05 березня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Рецебуринський Ю.Й.