Справа № 826/2445/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2445/14 Головуючий у 1-й інстанції: Власенкова О.О. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.03.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманого матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в сумі 28886,46 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.03.2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В засідання з'явились учасники процесу.

Представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.

Представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи скарги та подані письмові пояснення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно отримала матеріальне забезпечення у розмірі 28886,46 грн., оскільки перебуваючи на обліку, як безробітна, відносилась до зайнятого населення, виконувала роботи за цивільно-правовим договором, які передбачали отримання доходу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, 02.08.2012 року відповідач звернулась із заявою до Дарницького районного центру зайнятості щодо надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, в якій зазначила, що на даний час немає постійного або тимчасового заробітку, в т.ч. за договорами цивільно-правового характеру, права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років або інших передбачених законом доходів, не є членом особистого селянського господарського, не є фермером або членом сім'ї фермера, що бере участь у виробництві, не зареєстрована як фізична особа-підприємець, не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно, їй не призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного (6-річного) віку.

Наказом Дарницького районного центру зайнятості м. Києва від 02.08.2012 року № НТ120802 відповідачу надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 07.09.2012 року про направлення на навчання між нею та Дарницьким районним центром зайнятості укладено договір від 07.09.2012 року № 551/986 про направлення ОСОБА_2 на підвищення кваліфікації в НПУ імені М.П. Драгоманова за спеціальністю «Менеджмент організацій, управління підприємствами, основи підприємницької діяльності» зі строком навчання з 10 по 28 вересня 2012 року з метою сприяння подальшому працевлаштуванню.

За результатами проходження навчання відповідачу видано свідоцтво про підвищення кваліфікації від 28.09.2013 року 12 СПК 802977.

На підставі заяви відповідача від 10.09.2012 року їй призначено виплату матеріальної допомоги у період професійного навчання.

15.10.2012 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного центру зайнятості із заявою щодо виплати одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності.

Наказом Дарницького районного центру зайнятості від 19.10.2012 року №НТ121019 вирішено виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності, припинити виплату допомоги по безробіттю та зняти з обліку громадян, які шукають роботу і безробітних.

Наведеним підтверджується, що з 02 серпня по 19 жовтня 2012 року позивач перебувала на обліку як безробітна та отримувала відповідну допомогу.

Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 17.09.2013 року № 1165 встановлено, що ОСОБА_2 на підставі укладеного між нею та ПАТ КБ «Євробанк» договору від 15.08.2012 року № 81 надавала консультативні послуги, у зв'язку з чим та на підставі акту прийому-передачі наданих послуг від 31.10.2012 року № 1 отримала 483,01 грн. Відповідно до угоди від 19.02.2013 року договір про надання послуг від 15.08.2012 року № 8 припинив свою дію з 19.02.2013 року.

У зв'язку з встановленням, надання недостовірної інформації щодо зайнятості відповідача, наказом позивача від 24.10.2013 року № 62 оформлено рішення Дарницького районного центру зайнятості про повернення ОСОБА_2 коштів у розмірі 28 886,46 грн., в тому числі: 28 280,61 грн. - допомога по безробіттю, та 605,85 грн. - допомога у зв'язку з навчанням.

Листом від 25.10.2013 року № 21/1916 Дарницький районний центр зайнятості повідомив відповідача про необхідність повернення коштів протягом 15 днів з дня отримання цього повідомлення, а також попередив про можливість їх стягнення у судовому порядку.

Вказаний лист відповідачем отримано 08.11.2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи не виконання відповідачем вказаного рішення у добровільному порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія зазначає наступне.

У п. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-III (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 року № 803-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Відповідно до п.п. «б» п. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».

Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пов'язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.

Згідно ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 4 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.022009 року 7-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за №232/16248, передбачено, що для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до пункту 6 Порядку у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

З наведених вище нормативно-правових актів вбачається, що право на допомогу по безробіттю мають виключно громадяни, які визнані в установленому порядку безробітними. При цьому, безробітними вважаються ті громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку. Тобто для визнання особи безробітною обов'язковим є наявність двох умов - відсутність роботи та заробітку.

Разом з цим, особа, яка виконує роботи відповідно до укладеного цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на отримання доходу за рахунок виконання власними силами робіт, в розумінні статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» є зайнятою особою.

Враховуючи те, що в період отримання допомоги по безробіттю ОСОБА_2 укладено договір з ПАТ КБ «Євробанк» від 15.08.2012 року № 81, відповідно до якого відповідач надавала консультативні послуги, у зв'язку з чим та на підставі акту прийому-передачі наданих послуг від 31.10.2012 року № 1 отримала 483,01 грн. і з урахуванням неповідомлення відповідачем про це Дарницький районний центр зайнятості колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем неправомірно отримана допомога у розмірі 28886,46 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

У апеляційній скарзі, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови суду, відповідач зазначає, на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, а саме: відповідач стверджує, що вона не мала постійного або тимчасового заробітку, в тому числі за договором цивільно-правового характеру.

При цьому факт укладення договору від 15.08.2012 року № 81 відповідачем не спростовувався, як і не спростовано факту виконання обумовлених у договорі робіт у вересні 2012 року.

Крім того, апелянт вказує на те, що оплату за договором від 15.08.2012 року № 81 нею отримано 31.10.2012 року, тобто після зняття з обліку як безробітної 19.10.2012 року.

Колегією суддів зазначені доводи апелянта відхиляються, оскільки особа, яка виконує роботи відповідно до укладеного цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на отримання доходу за рахунок виконання власними силами робіт, в розумінні ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» є зайнятою особою.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України викладеною в ухвалі від 18.12.2014 року по справі №К/9991/37855/11.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки сам факт укладення договору та здійснення вересні 2012 року діяльності спрямованої на отримання доходу за рахунок виконання власними силами робіт, свідчить про те, що на час призначення та виплати коштів, стягнення яких є предметом розгляду по зазначеній адміністративній справі, ОСОБА_2 відносилась до категорії зайнятих осіб.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно задоволення позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.03.2014 року по справі за адміністративним позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.03.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня складання в повному обсязі, в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

А.Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 07.07.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.