Справа № 808/9258/14(ДО/808/1260/14)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2015 рокусправа № 808/9258/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року

у справі № 808/9258/14

за позовом ОСОБА_1

до Реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Донецькій області Міністерства юстиції України

про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Донецькій області Міністерства юстиції України, в якому просила скасувати рішення відповідача від 25.11.2014 №17464203 про відмову в реєстрації права власності на 1/3 житлового будинку, 1-б по вул. Ткаченко м. Селидове Донецької області з надвірними будівлями та спорудами; визнати протиправними дії відповідача при прийнятті вищезазначеного рішення; зобовязати відповідача провести державну реєстрацію права власності на 1/3 житлового будинку, 1-б по вул. Ткаченко м. Селидове Донецької області з надвірними будівлями та спорудами. Та внести відповідний запис до Державного реєстру прав.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставною відмовою відповідача у реєстрації права власності на частину будинку, оскільки відповідно до Закону України «Про товарну біржу» договір купівлі-продажу, зареєстрований в журналі обліку договорів Товарної біржі «Земельна товарно-транспортна біржа», є таким, що укладено у спосіб та порядок, встановлений законом. Оскаржуване рішення про відмову у задоволені заяви порушує майнові права позивача, оскільки воно не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2015 в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі. Постанову суду мотивовано тим, що з огляду на відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини будинку рішення про відмову у задоволенні заяви № 17464203 від 25.11.2014 прийнято державним реєстратором законно та обґрунтовано, у відповідності до ч.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Позивач наполягає на незаконності спірного рішення про відмову в реєстрації права власності на частину жилого будинку, зазначає, що дане рішення не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначає про законність відмови позивачу в реєстрації права власності на частину жилого будинку з огляду на положення ч.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст.657 ЦК України.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 01.04.2014 позивачем ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу на Товарній біржі «Земельна Товарно-Транспортна Біржа», за умовами якого продавець (ОСОБА_2) продав позивачу 1/3 житлового будинку № 1б по вул.Ткаченко у м.Селидове Донецької області, з усіма надвірними будівлями та спорудами (а. с.16).

З метою реєстрації права власності на підставі даного договору ОСОБА_1 звернулась з відповідною заявою до відповідача.

25.11.2014 Держреєстратором з посиланням на приписи ст.657 ЦК України та ч.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийнято рішення про відмову у задоволені заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на вищевказану частину жилого будинку, яка прийнята 25.11.2014 13:19:23 за реєстраційним номером 9107934.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням закріпленого ст.9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На момент виникнення спірних відносин процедура державної реєстрації інших речових прав нерухомого майна регулювалось Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV.

Згідно ч.1 ст.6 Закону № 1952-IV (в редакції на момент виникнення спірних відносин) до системи органів державної реєстрації прав, зокрема, входять: органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав), які відповідно ч.1 ст.8 вказаного Закону проводять державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляють у їх реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV).

Відповідно до положень ст.ст.1, 2 вказаного Закону № 1952-IV цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Частина 1 статті 24 Закону № 1952-IV визначає підстави, за наявності яких державний реєстратор може відмовити особі у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (п.4 ч..1 ст.24 Закону).

Згідно пп.«а» ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.91 № 1956-XII біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу»).

У відповідності до ч.6 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не можуть бути предметом біржової торгівлі речі, визначені індивідуальними ознаками, якщо вони не продаються як партія, а також будь-які вживані товари, включаючи транспортні засоби, та капітальні активи. Таке обмеження не поширюється на майно, яке відчужується з податкової застави, а також майно, конфісковане відповідно до закону.

Одночасно, стаття 657 ЦК України визначає форми окремих видів договорів купівлі-продажу.

Згідно цієї норми договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За вимогами ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

При цьому ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, вимога статті 657 ЦК України про обовязок нотаріального посвідчення договорів про відчуження житла є обовязковою, під загрозою їх нікчемності у відповідності до ст.220 ЦК України.

З цього приводу апеляційний суд вважає помилковим посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на норми Закону України «Про товарну біржу», який є спеціальним нормативним актом щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів. З останнього питання спеціальними є норми Цивільного кодексу України.

Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об'єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи спірне рішення від 25.11.2014 № 17464203 про відмову у задоволення заяви позивача про реєстрацію права власності на частину вищевказаного житлового будинку, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, що, свою чергу, свідчить про відсутність підстав для задоволення позовну.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Передбачені ст.202 КАС України відстав для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі № 808/9258/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко