Справа № 812/174/15
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/174/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ковальової Т.І.,

при секретарі судового засідання Олійник О.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «Старобільський молокозавод» про стягнення адміністративно господарських санкцій в сумі 13370,82 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 120,33 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «Старобільський молокозавод» про стягнення адміністративно господарських санкцій в сумі 13370,82 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 120,33 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач зареєстрований у Луганському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів з 06.10.2009. Відповідно до положень статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 «Про реалізацію статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», та згідно поданого Звіту 10-ПІ від 15.01.2015 про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, відповідач мав працевлаштувати 9 інвалідів, але працевлаштував лише 8 інвалідів, 1 інваліда не працевлаштовано. Середньорічна заробітна плата штатного працівника відповідача складає 13370,84 грн.

Оскільки відповідачем не створено 1 робоче місце для інваліда, якого відповідно не працевлаштовано, за ним утворилася заборгованість за невиконання нормативу зі створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 13370,82 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 120,33 грн.

Вказані кошти позивач просив суд стягнути з публічного акціонерного товариства «Старобільський молокозавод».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув у судове засідання, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до письмових заперечень від 03.06.2015, які надійшли через канцелярію суду від представника відповідача, відповідач проти позову заперечує, оскільки у 2014 році до центру зайнятості направлялась інформація про наявність вільних робочих місць для інвалідів за формою № 3-ПН "Звіт про наявність вакансій", однак жоден інвалід для працевлаштування не направлявся.

На товаристві фактично створено 3 місця для працевлаштування інвалідів, до обовязків відповідача входить лише створення робочого місця для інваліда, а не забезпечення цього робочого місця робочою силою. У задоволенні позовних вимог просив суд відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство «Старобільський молокозавод», ідентифікаційний код 00444837, є юридичною особою та зареєстроване у якості роботодавця Луганським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів 19.12.2012 за № 44/251/4, що підтверджується довідкою про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 19.12.2012 № 2185 (а.с.5).

Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів ПАТ «Старобільський молокозавод» за 2014 рік від 15.01.2015 форми № 10-ПІ, наданого до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 233 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 8, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (осіб) - 9, фонд оплати праці штатних працівників складає 3115,40 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника 13370,82 грн. (а.с.6).

Відповідач щомісяця протягом 2014 року подавав до Старобільського районного центру зайнятості звітність щодо інформації про попит на робочу силу (вакансії) (ф. 3-ПН) про наявність вакансій для інвалідів (а.с.29-65).

За несвоєчасну сплату ПАТ «Старобільський молокозавод» адміністративно-господарських санкцій за 2014 рік Луганським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів нараховано підприємству адміністративно-господарську санкцію у розмірі 32390,00 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 226,73 грн., про що зазначено у розрахунку суми позову (а.с.7).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 8 ст. 69 Господарського кодексу України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування, зокрема інвалідів. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Фонд соціального захисту інвалідів, відповідно до п. 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 № 129, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2011 за № 528/19266 (далі - Положення), є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Державною службою з питань інвалідів та ветеранів.

Згідно з п.5 Положення Фонд відповідно до покладених на нього завдань координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів, у тому числі щодо: реєстрації у них підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (п.п.1.1 п.5); організації прийому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць, їх аналізу та перевірки правильності в них розрахунків (п.п. 1.2. п. 5); збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; обліку зазначених сум адміністративно-господарських санкцій та пені і використання шляхом надання фінансової допомоги, цільової позики, дотацій на створення спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів, забезпечення функціонування всеукраїнських, державних, міжрегіональних центрів професійної реабілітації інвалідів і державних центрів соціальної реабілітації дітей-інвалідів, фінансування заходів, спрямованих на фізкультурно-спортивну реабілітацію інвалідів, фінансування витрат на професійну підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку інвалідів та інші заходи, визначені законом (п.п. 1.4 п. 5); обліку заборгованості зі сплати сум адміністративно-господарських санкцій і пені, які нараховані підприємствам, установам, організаціям, у тому числі підприємствам, організаціям громадських організацій інвалідів, фізичним особам, які використовують найману працю (п.п. 1.5 п. 5).

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є територіальним органом Фонду соціального захисту інвалідів.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-12 (далі - Закон № 875).

За змістом ст.20 Закону № 875 Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Таким чином, позивач у справі - суб`єкт владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції у сфері соціального захисту інвалідів, в тому числі контроль щодо забезпечення інвалідів робочими місцями.

Статтею 18 Закону № 875 передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, з урахуванням причин інвалідності, з урахуванням побажань інвалідів, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медиком - соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875 рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 1 статті 19 Закону № 875 встановлено, що для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону № 875 підприємства, установи, організації у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до ст. 20 Закону № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до п. 1.3 Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Згідно п. 2.1 зазначеного Порядку форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що Закон зобов'язує підприємства забезпечити працевлаштування інваліда шляхом створення робочих місць для інвалідів, з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними статтею 18 Закону № 875.

Як зазначалось раніше відповідачем у 2014 році працевлаштовано лише вісім інвалідів замість девяти, визначених згідно положень статті 19 Закону.

Факт працевлаштування 8 інвалідів на підприємстві відповідача у 2014 році сторонами не заперечується.

Згідно звітності щодо інформації про попит на робочу силу (вакансії) (ф. 3-ПН) відповідач протягом 2014 року подавав щомісяця до Старобільського районного центру зайнятості інформацію про наявність вакансій для інвалідів (а.с.29-65).

Також, відповідачем з січня по липень 2014 до Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів надсилались листи з приводу направлення для працевлаштування двох інвалідів на створені вакантні місця (а.с.66-72).

Листи з таким самим змістом надсилались відповідачем до управління труда і соціального захисту населення з січня по грудень 2014 року та до Старобільського районного центру зайнятості (а.с.74-96).

Таким чином, відповідач інформував Старобільський центр зайнятості про створення вакантних посад для інвалідів, однак, останній інвалідів для працевлаштування не направляв та відмови у працевлаштуванні інвалідів не допускав.

Відповідачем на виконання ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 04.06.2015 надано до суду штатний розпис, з якого вбачається, що посади, які зазначені у звітності форми 3-ПН, дійсно передбачені штатним розписом, але суд не розцінює його у якості належного та допустимого доказу, оскільки копії штатного розпису не завірені належним чином (а.с.109-111).

Для стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Необхідно враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Обовязок доказування визначений у статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, частина перша даної норми встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина друга даної статті визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, ці норми одночасно покладають обовязок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, під час судового розгляду позивачем не доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідача.

При цьому суд вважає необхідним зазначити, що сам факт відсутності на підприємстві працевлаштованих інвалідів саме в кількості 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік не є безумовною підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій, що можливе лише у випадку не вчинення підприємством прямо передбачених законодавством заходів для працевлаштування інвалідів та прямого порушення вимог Закону № 875, чого позивачем у даній справі не доведено.

Законодавством покладено на відповідача саме створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не їх розшук, підбір спеціалістів, тощо.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що ПАТ «Старобільський молокозавод» вжито всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів у 2014 році, позовні вимоги про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 13370,82 грн. суд вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої до стягнення пені у розмірі 120,33 грн. суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 20 Закону України № 875 пеня обчислюється, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Враховуючи, що суд під час розгляду справи прийшов до висновку про безпідставність вимог щодо стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій у розмірі 13370,82 грн., суд також вважає безпідставними вимоги про стягнення пені на вказану суму санкцій.

Питання про розподіл судових витратах судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «Старобільський молокозавод» про стягнення адміністративно господарських санкцій в сумі 13370,82 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 120,33 грн., - відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС України постанову складено у повному обсязі та підписано 06 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_2