Справа № 804/14209/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 рокусправа № 804/14209/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Руда» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року у справі №804/14209/13-а за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Руда» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 29 жовтня 2013 року звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Руда» (далі - ТОВ «Восток-Руда»), в якому просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 1104674,70 грн., та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 42197,63 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року позов задоволено повністю.

Суд стягнув з ТОВ «Восток-Руда» на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 1104674,70 грн., та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 42197,63 грн.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Восток-Руда» належить до категорії об'єктів підвищеної небезпеки. Кількість працівників, які працюють в умовах не пов'язаних з впливом небезпечних виробничих факторів становить 335 осіб. Середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність за 2012 рік - 13 осіб, що становить 4% від чисельності 335 чоловік. Оскільки у ТОВ «Восток-Руда» у 2012 році працювало 13 працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу позивач просив у задоволені апеляційної скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до звіту форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів на 2012 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ТОВ «Восток-Руда» складає 1085 осіб; кількість штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 13 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність склала 13 осіб, середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 36822 грн. (а.с.4).

Позивачем проведено документальну перевірку стану виконання ТОВ «Восток-Руда» статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1992 року № 875-ХII про що складено відповідний акт від 23.10.2013 року № 135 (а.с.5).

Перевіркою встановлено, що відповідачем невірно розраховано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки ТОВ «Восток-Руда» у своєму звіті форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів на 2012 рік зазначив кількість штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 13 осіб, замість 43 особи.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не були вжиті всі необхідні заходи для забезпечення реалізації прав інвалідів на працевлаштування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачає, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить про те, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів розраховується у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, тобто в нашому випадку від 1085 осіб, а отже посилання відповідача на те, що чотири відсотки необхідно вираховувати від кількості працівників, які працюють в умовах не пов'язаних з впливом небезпечних виробничих факторів, а саме з 335 осіб є помилковим.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, з огляду і на приписи Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно з частиною 1 статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу норм Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вбачається, що обов'язок щодо працевлаштування інвалідів покладено як на суб'єктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

Отже, згідно з вимогами Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

В той же час, суд апеляційної інстанції зазначає, що обов'язок суб'єкта господарювання полягає не лише у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, створенні умов праці, а і у наданні інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування інвалідів, що прямо передбачено статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідачем подавалися до Жовтоводського міського центру зайнятості звіти форми 3-ПН станом на 07.03.2012 року, 10.05.2012 року, 19.06.2012 року, 20.07.2012 року, 13.11.2012 року тобто не регулярно. Крім того у цих звітах вакансії для інвалідів не заявлялися (а.с.32-40,79).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не інформував центр зайнятості про наявність у нього вакансій для працевлаштування інвалідів.

Отже, встановлені обставини справи свідчать про бездіяльність відповідача щодо інформування державних органів про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, а відтак це свідчить про невжиття заходів спрямованих на виконання нормативу, встановленого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», що в свою чергу є підставою для стягнення з ТОВ «Восток-Руда» адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1104674,70 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 42197,63 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом, оскільки звіт за формою 10-ПІ надійшов на адресу позивача 23 жовтня 2013 року і саме з цієї дати позивач дізнався про невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, при цьому з позовом до суду Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось 29 жовтня 2013 року тобто в межах визначеного законодавством України строку.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Руда» - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року у справі №804/14209/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 06 липня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко