Справа № 813/553/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року № 813/553/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань Шозда Г.В.

з участю представників:

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - Дорош А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у м.Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій та визнання незаконними та неправдивими висновків, -

в с т а н о в и в :

фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ДПІ у м.Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області, з урахуванням ухвали від 03.03.2015 року у цій справі, про скасування податкового повідомлення-рішення від 26.12.2014 року за №, вимоги про сплату боргу від 26.12.2014 року за №Ф-992; визнання незаконними та неправдивими висновків Акта перевірки від 15.12.2014 року за №1563/17-2/НОМЕР_1.

Підставами позовних вимог є те, що контролюючий орган без достатніх на те правових підстав при розрахунку середньомісячного річного оподатковуваного доходу у 2012 році взяв до уваги календарні місяці, у яких діяльність була прибутковою, а не ті протягом яких здійснювалась діяльність. Також, позивач вважає, що ним не було допущено помилок у документах податкової звітності за 2012 рік, оскільки він керувався роз'ясненнями Пенсійного фонду України від 29.02.2012 року за №4889/03-30.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених міркувань, просить позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях проти позову зазначає, що контролюючий орган у відповідності до положень п.164.6 ст.164 ПК України при здійсненні розрахунку розміру середньомісячного річного оподатковуваного доходу взяв до уваги лише ті місяці, протягом яких було одержано доходи. Також, відповідач вважає, що ним у відповідності до норм чинного законодавства обчислено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки ним брались до уваги усі документи фінансової звітності, у тому числі і показники книги обліку доходів і витрат позивача.

Представник відповідача дала аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити, вважає, що оскаржувані акти індивідуальної дії законними.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами документальної планової виїзної перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, ДПІ у м.Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області складено акт від 15.12.2014 року за № 1563/17-2/НОМЕР_1 та 26.12.2014 року прийнято:

- податкове повідомлення-рішення за №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1072 грн. 95 коп., в тому числі, за основним платежем - 858 грн. 36 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 214 грн. 59 коп.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-992, у якій вимагається сплатити суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 41158 грн. 07 коп.

Перевіркою встановлено порушення:

- п.167.1 ст.167 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2012 рік в сумі 858 грн. 36 коп.;

- ч.2 ст.7, частин 2 і 3 ст.9, п.3 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 41158 грн. 07 коп., в тому числі за 2011 рік в сумі 3972 грн. 66 коп., за 2012 рік в сумі 37185 грн. 41 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Щодо податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності.

В акті перевірки зазначено, що розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу необхідно було розраховувати з розрахунку вісім місяців, протягом яких було одержано даний дохід, а не дванадцяти.

У відповідності до положень абзацу третього п.167.1 ст.167 ПК України, у редакції чинній на час оподаткування доходу, платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з підпунктом "є" пункту 176.1 статті 176, статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Зі змісту наведеної норми можна прийти до висновку, що кількість календарних місяців залежить від оподатковуваних доходів, які отримані у цих місяцях.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи декларації про майновий стан і доходи та книги обліку доходів і витрат позивачем у 2012 році оподатковуваний дохід отримувався лише протягом восьми місяців, а розрахунок розміру середньомісячного річного оподатковуваного доходу проводився з урахуванням дванадцять місяців, що суперечить положенням абзацу третього п.167.1 ст.167 ПК України.

Відтак, висновки відповідача про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафної (фінансової) санкції є правомірними, а правові підстави для визнання їх протиправними у суду відсутні.

Що стосується єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача, ним не заперечується правомірність нарахування такого внеску за 2011 рік у сумі 3972 грн. 66 коп., а тому обставини правомірності вимоги у цій частині судом не досліджуються.

Частиною третьою ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», від 8 липня 2010 року №2464-VI, у редакції чинній на час сплати внеску, нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

У відповідності до положень ч.2 ст.9 згаданого Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч.3 цієї ж статті, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Як вбачається зі змісту акта перевірки контролюючим органом здійснено розрахунок єдиного внеску з урахуванням розміру середньомісячного річного оподатковуваного доходу.

При цьому, розрахунок єдиного внеску контролюючим органом здійснювався з урахування величини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, визначеної відповідно до абзацу третього п.167.1 ст.167 ПК України.

Однак, у чинному, на час здійснення відрахувань зі згаданого внеску, законодавстві не було прямої нори, яка б передбачала нарахування цього внеску з урахуванням розміру середньомісячного річного оподатковуваного доходу.

Тобто, в даному випадку, має місце нечіткість та неясність законодавства, що регулює спірні правовідносини.

На дані ознаки закону звертає увагу також і Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Щокін проти України» Суд зазначає, що говорячи про «закон», ст.1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачекс r.o. проти Чеської Республіки»). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії»).

На думку Суду, продовжується у згаданому рішенні, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Встановлення судом обставин неякісності закону є достатнім для того щоб визнати втручання контролюючого органу у майнові права позивача необґрунтованими, протиправними.

При цьому, суд позбавлений можливості про дослідженні спірних обставин брати до уваги розрахунки сум єдиного внеску без застосування середньомісячного річного оподатковуваного доходу, оскільки у такому випадку суд візьме на себе невластиві йому функції контролюючого органу з нарахування внесків.

Як наслідок, суд вважає, що спірна вимога в частині визначеної суми єдиного внеску за 2012 рік у розмірі 37185 грн. 41 коп. є протиправною.

Щодо вимог про визнання незаконними та неправдивими висновки акта перевірки, то така не підлягає задоволенню, оскільки висновки не порушують жодних прав позивача.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими щодо скасування вимоги про сплату боргу від 26.12.2014 року за №Ф-992 в частині вимоги сплатити єдиний внесок у сумі 37185 грн. 41 коп., а тому адміністративний позов у цій частині підлягає до задоволення підлягає задоволенню. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати, прийняту 26.12.2014 року Державною податковою інспекцією у м.Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області, вимогу за №Ф-992 в частині вимоги сплатити єдиний внесок у сумі 37185 грн. 41 коп.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що мешкає за адресою АДРЕСА_1, 96 грн. 52 коп. (дев'яносто шість гривень п'ятдесят дві копійки) сплаченого судового збору.

5. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

6. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07 липня 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк