Справа № 2а/0570/14279/2012
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/256/13

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Олексієнка М.М.,

суддів: Бутенка В.І., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Гірницькому районі міста Макіївки Донецької області (далі - УПФ) до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Гірницькому районі міста Макіївки Донецької області (далі - Фонд) про стягнення витрат на виплату і доставку пенсії за касаційною скаргою представника позивача на судові рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 листопада 2012 року та Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року представник УПФ звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив стягнути з Фонду невідшкодовані витрати на виплату і доставку пільгової пенсій громадянам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за період з 1 травня по 31 серпня 2012 року в сумі 6752,58 грн.

Посилався на безпідставність відмови у прийнятті до заліку витрати на виплату і доставку пільгових пенсій з травня по серпень 2012 року особам, які стали інвалідами, працюючи на підприємствах держав колишнього СРСР.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 6 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Фонду на користь УПФ 1075,04 грн. витрати на виплату і доставку основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався на території держав колишнього СРСР, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за період з 1 травня по 31 серпня 2012 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі представник позивача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Вказує на незаконність дій відповідача, оскільки, відмовляючись прийняти до заліку витрати на виплату і доставку пенсій по інвалідності, він порушив право УПФ на відшкодування зазначених витрат.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, між УПФ та Фондом на підставі списків було проведено звірку витрат по особових справах потерпілих громадян ОСОБА_1 і ОСОБА_2, проте при підписанні акту не прийнято до заліку і не відшкодовано витрати на виплату і доставку пенсій на загальну суму 6 754,58 грн., з яких: 1071,32 грн. основний розмір пенсії, 3,72 грн. витрати на поштовий збір для виплати основного розміру пенсії, 5656,68 грн. щомісячної державної адресної допомоги та 22,86 витрати на поштовий збір.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що витрати, понесені УПФ у зв'язку з виплатою та доставкою основного розміру пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду, крім витрат на виплату адресної допомоги.

Висновок судів відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Згідно з пунктом 4 статті 25 вище згаданого закону пенсія по інвалідності є одним із видів матеріального забезпечення, що надається за загальнообов'язковим державним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Отже, пенсія по інвалідності потерпілому є страховою виплатою, яка виплачується застрахованій особі у разі настання страхового випадку.

В силу статті 6 Основ, статті 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і статті 6 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) страховиками є цільові страхові фонди, зокрема з пенсійного страхування та страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а саме - Пенсійний фонд України та Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплено абзацом другим пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1105-XIV.

Відповідно до статті 21 Закону № 1105-XIV пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання входить до переліку соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Частиною другою статті 2 цього Закону встановлено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди передбачено, що всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення.

Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року (справа №21-2а15), яка згідно зі статтею 244-2 КАС України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком судів, що витрати, понесені УПФ у зв'язку з виплатою і доставкою пенсії по інвалідності ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які отримали трудове каліцтво на території держав колишнього СРСР підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Вирішуючи питання щодо правомірності відмови відповідача у відшкодуванні витрат на виплату і доставку щомісячної державної адресної допомоги, колегія суддів виходить з наступного.

Надання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у сумі, що не вистачає до відповідного розміру прожиткового мінімуму, передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян».

Згідно з пунктом 4 вказаної постанови Кабінету Міністрів України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата щомісячної державної адресної допомоги, передбаченої цією постановою, здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Вичерпний перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, встановлений статтею 21 Закону № 1105-XIV та пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4. Щомісячна державна адресна допомога не входить до вказаного переліку.

Окрім того, необхідно враховувати, що одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів. Відповідно до статті 46 Закону № 1105-XIV кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд соціального страхування від нещасних випадків не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України при вирішенні таких спорів, зокрема, постанови від 6, 20 червня 2011 року, 10 червня 2014 року справи № 21-57а11, 21-118а11, 21-168а14.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо безпідставності позовних вимог про стягнення з Фонду суми адресної допомоги.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Гірницькому районі міста Макіївки Донецької області відхилити, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6 листопада 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман