Справа № 2-910/10
Суддя: Собина О. І.
Дата ухвалення: 2012-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-910/10 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ адміністративного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собина О. І.,

суддів - Рибалки В. Г., Таран С. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 21 червня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області

про зобовязання нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу «дітям війни»,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 21 червня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області (далі Управління) здійснити перерахунок пенсії позивача з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 01 січня по 31 грудня включно 2009 року, з урахуванням здійснених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Управління на користь позивача судові витрати у сумі 171 грн.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводить, що поклавши на відповідача обовязок виплати підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV, суд не прийняв до уваги положення ст.7 зазначеного Закону про те, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вказує, що Законом України Про Державний бюджет на 2009 рік не передбачались видатки для фінансового забезпечення спірних виплат, а тому підстави для цих виплат в іншому розмірі відсутні.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковій зміні.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач має статус дитини війни.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% від мінімальної пенсії за віком.

У 2009 році дія норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялась.

Враховуючи пріоритетність Законів над підзаконним актами, відповідач у 2009 році мав проводити нарахування підвищення до пенсії позивачу у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» .

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни судом обґрунтовано до уваги не взято, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається.

Що стосується розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись зазначене підвищення до пенсії, то суд обґрунтовано визнав, що розрахунок необхідно проводити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

За таких обставин, правильними є висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01 січня по 31 грудня включно 2009 року.

Поряд з цим, вирішуючи питання розподілу судових витрат суд безпідставно вважав цей спір майновим та помилково стягнув з Управління на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а не у передбаченому Порядком оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1258 (у редакції на час ухвалення рішення) розмірі для вимог немайнового характеру 37 грн.

За таких обставин з відповідача на користь позивача потрібно стягнути 37 грн. на відшкодування вказаних судових витрат.

Крім того, суд не врахував, що відповідно до п.п. «д» п.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», вимоги немайнового характеру позивачеві потрібно було оплачувати у розмірі 8,50 грн. Оскільки відповідач звільнений від оплати цих судових витрат, то в силу ст.88 ЦПК України їх слід компенсувати позивачеві за рахунок держави.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування судових витрат підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.195, 197, п.2 ч.1 ст.198, ст.ст.201, 205, 207 КАС України, Законом України Про внесення змін до розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України Про судоустрій та статус суддів щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 21 червня 2010 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області на користь ОСОБА_2 37 грн. на відшкодування судових витрат, понесених у суді першої інстанції.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий -

Судді -

З оригіналом згідно: суддя О.І.Собина