Справа № 2-а-4735/10/0270
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2010-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4735/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Воробйової І.А.

суддів: Дончика В.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Чернишук О.М.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача : ОСОБА_4

3-ої особи:ОСОБА_5

свідка: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Віойл-Агро"

до: Державної податкової інспекції у м. Вінниці

3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна податкова адміністрація у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.10.2010 року за №№ /0, /0

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віойл-Агро»звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Вінниці про скасування податкових повідомлень рішень від 25.10.2010 року №/0 та №/0.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту перевірки, на підставі якого винесені оскаржувані рішення, суперечать законодавству з питань оподаткування та фактичним обставинам справи. Так, перевіркою зроблено висновок про нікчемність правочинів на придбання соняшнику, при цьому, не взято до уваги факт подальшого використання його у господарській діяльності товариства, про що свідчать документи первинного обліку, а також акт перевірки податкового органу, яким підтверджено правильність формування товариством валових витрат за даними угодами. Таким чином, позивач вважає необґрунтованим висновок ДПІ м. Вінниці щодо укладення договорів на придбання соняшника без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження обєкту оподаткування та несплати податків.

Окрім того, в позовній заяві позивач зазначає на порушення відповідачем ОСОБА_7 оформлення результатів перевірок, зокрема, щодо несвоєчасного прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а також того, що посадових осіб товариства не було запрошено для підписання акту у встановлений законодавством термін.

Ухвалою суду від 13 грудня 2010 року до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Державну податкову адміністрацію у Вінницькій області.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити адміністративний позов. Окремо суду пояснили, що посилаючись на акт перевірки товариства від 21.06.2010 року №223/2320/31414911, перевіряючий фактично не взяв його до уваги, хоча висновками даного акту підтверджено правильність формування валових витрат товариства за договорами із підприємством «Центр професійної реабілітації людей з обмеженими фізичними можливостями у м. Вінниці». Більш того, даною перевіркою господарських взаємовідносин із вказаним підприємством охоплено той самий період, що і попередньою перевіркою предметом якої, серед іншого, були ті самі господарські угоди на придбання соняшника.

Представник відповідача та третьої особи проти позову заперечили, зокрема, з тих підстав, що в результаті перевірки підприємства «Центр професійної реабілітації людей з обмеженими фізичними можливостями у м. Вінниці», встановлено завищення останнім валових витрат, внаслідок відсутності будь-яких документів на підтвердження придбання соняшнику. Саме із цим підприємством позивач співпрацював та укладав договори поставки. Результати наведеної перевірки стали підставою для перевірки позивача з питань господарських взаємовідносин із ПОГ «ЦПРПзОФМ»та зменшення валових витрат позивача з причин нікчемності відповідних правочинів.

В процесі розгляду справи, за клопотанням представника відповідача, в якості свідка було викликано старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу перевірок підприємств стратегічних галузей економіки управління податкового контролю юридичних осіб, інспектора податкової служби І рангу ОСОБА_6, який пояснив, що в ході перевірки документи товариства не досліджувались та не перевірялись, а висновки ґрунтуються на результатах перевірки підприємства «Центр професійної реабілітації людей з обмеженими фізичними можливостями у м. Вінниці». У позивача витребовувались необхідні для проведення перевірки дані та документи, однак не надані ним.

Щодо порушення порядку оформлення результатів перевірки, свідок пояснив, що головний бухгалтер ТОВ «Віойл-Агро»відмовилась отримувати повідомлення про запрошення на перевірку і для її проведення посадові особи товариства до ДПА не зявились, про що складено відповідний акт.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, судом встановено наступне.

За даними довідки АА №023627 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ТОВ Віойл-Агро зареєстровано як юридичну особу з 21.03.2001 року.

У жовтні 2010 року ДПА у Вінницькій області проведено документальну невиїзну перевірку товариства з питань перевірки господарських взаємовідносин з підприємством «Центр професійної реабілітації людей з обмеженими фізичними можливостями у м. Вінниці»за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року.

Наслідки перевірки знайшли своє відображення в Акті від 06.10.2010 року №300/23/31414911 (т. 1, а.с. 14-40).

З Акту вбачається, що перевіркою встановлено заниження товариством податку на прибуток на суму 3413614 грн. та податку на додану вартість на суму 2080850 грн.

В обґрунтування зазначених сум перевіряючим в п. 3.1.2 акту Валові витрати зазначені порушення, які виявлені в ході перевірки, а саме: на порушення пункту 1.31 статті 1 пункту 5.1, підпункту 5.2.1, п. 5.2 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств підприємством безпідставно віднесено до складу валових витрат на придбання товарів (робіт, послуг), витрати по придбанню соняшника у ПОГ «Центр професійної реабілітації людей з обмеженими фізичними можливостями у м. Вінниці»на суму 13654459 грн. , у тому числі за:

- І квартал 2009 року у сумі - 1938532 грн.;

- ІІ квартал 2009 року у сумі - 11715927 грн.

В свою чергу, у п. 3.2.2 акту «Податковий кредит»зазначені, виявлені в ході перевірки порушення, а саме: на порушення п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»підприємством до складу податкового кредиту віднесено суми податку на додану вартість по придбанню товарів без документального підтвердження права власності на товар у продавця в розмірі 2730888 грн., у тому числі за:

- березень 2009 року на суму 387705 грн.;

- квітень 2009 року на суму 752097 грн.;

- травень 2009 року на суму 941048 грн.;

- червень 2009 року на суму 650038 грн.

Під час проведення перевірки встановлено, що за період з 17.02.2009 року по 30.06.2009 року ТОВ «Віойл-Агро»укладено договори з ПОГ «Центр професійної реабілітації людей з обмеженими фізичними можливостями у м. Вінниці»на поставку сояшника.

В подальшому, посилаючись на положення Цивільного кодексу України, які регулюють договірні відносини купівлі-продажу податковий орган приходить до висновку про встановлену законом недійсність правочинів.

Так, відповідно до статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити, зокрема, моральним засадам суспільства.

Таким чином, керуючись нормами статей 215, 228 ЦК України та враховуючи встановлені перевіркою вищезазначені обставини, перевіряючий дійшов висновку про нікчемність правочинів та, як наслідок, завищення товариством сум валових витрат та сум податкового кредиту.

А тому, у висновку до акту перевірки зазначено про порушення субєктом господарювання пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1 статті 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, підпункту 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 203, 215, 228, 655, 656, 662 ЦК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в перевіряємому періоді на загальну суму 3413614 грн. та податку на додану вартість на загальну суму 2080850 грн.

Даний акт став підставою для винесення відносно ТОВ «Віойл-Агро»податкових повідомлень-рішень від 25.10.2010 року за №/0 на суму 6827228 грн. податку на прибуток та №/0 на суму 3121275 грн. податку на додану вартість.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується та виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. між ТОВ «Віойл-Агро»та підприємством «Центр професійної реабілітації людей з обмеженими фізичними можливостями у м. Вінниця»(далі - Підприємство) було укладено договори поставки соняшника: №1031- від 17.02.2009р.; №1031- від 11.03.2009р.; №1031- від 12.03.2009р.; №1031- від 17.03.2009р.; №1031- від 18.03.2009р; №1031-7 від 25.03.2009р.; № 1031 -1 від 31.03.2009р.; №1031-9 від 07.04.2009р.; №1031-4 від 09.04.2009р.; №1031-4 від 14.04.2009р.; №1031-0 від 23.04.2009р.; №1031-3 від 30.04.2009р.; №1031-2 від 06.05.2009р.; №1031-5 від 07.05.2009р.; №1031-8 від 07.05.2009р.; №1031-0 від 13.05.2009р.; №1031-4 від 13.05.2009р.; №1031-1 від 18.05.2009р.; №1031-9 від 19.05.2009р.; №1031-9 від 22.05.2009р.; №1031-3 від 22.05.2009р.; №1031-7 від 26.05.2009р.; №1031-8 від 26.05.2009р.; №1031-4 від 29.05.2009р.; №1031-4 від 02.06.2009р.; №1031-5 від 02.06.2009р.; №1031-6 від 10.06.2009р.; № 1031 -0 від 16.06.2009р.; №1031-6 від 23.06.2009р.

На підставі зазначених договорів, протягом вказаного періоду, Товариство придбало у підприємства 7 328.735 тон соняшника, на загальну суму 17 066 501 грн.

Факт придбання та використання вказаного товару підтверджується доданими до матеріалів справи: товаротранспортними накладними, накладними на прийнятий до переробки соняшник, квитанціями на прийом до переробки давальницького олієнасіння, видатковими накладними, податковими накладними, договорами на переробку давальницької сировини, складськими квитанціями, актами приймання-передачі соняшника, договорами зберігання.

Розглянувши питання щодо висновку податкового органу про нікчемність правочинів, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 215 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Водночас, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого вказаною статтею міститься обовязкова ознака специфічна мета порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обовязковому доведенню.

Крім того, при кваліфікації правочину за цією статтею, має враховуватись вина, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма повязує недійсність господарського зобовязання з наступним:

1) невідповідністю його змісту вимогам закону;

2) наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства;

3) укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності).

Відповідачами не надано доказів порушення позивачем при укладанні/виконанні правочину(правочинів) конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання договору, як і не доведено вини позивача та наявності умислу при укладенні угод.

Більш того, в акті йдеться про нікчемність правочинів. При цьому, не зазначено яких саме, тоді як фактично між товариством та підприємством, як зазначалось вище, було укладено за перевіряємий період 29 договорів поставки соняшника.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість висновку податкового інспектора щодо визначення правочинів як таких, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ними та, відповідно, щодо нікчемності.

На підтвердження зазначеного слід вказати на наступне.

ОСОБА_7 оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затверджено Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 №327 (далі ОСОБА_7 №327).

Даний ОСОБА_7 розроблено відповідно до вимог Закону України "Про державну податкову службу в Україні" для застосування посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, суб'єктами господарювання - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами.

Відповідно до пункту 1.2 ОСОБА_7 № 237, невиїзною документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів), незалежно від способу їх подачі.

Пункт 2.2 ОСОБА_7 № 237 визначає дані, які повинні містити загальні положення акта невиїзної документальної перевірки, зокрема:

- інформацію про попередню планову виїзну перевірку із зазначенням назви органу державної податкової служби, дати та номера акта перевірки, періоду перевірки (установлені порушення та вжиті заходи щодо усунення виявлених недоліків) (п. 2.2.10).

- інформацію про документи, які використані при даній перевірці, згруповані за типами (вказати період охоплення їх перевіркою та метод - суцільний, вибірковий) (п. 2.2.11).

При цьому, при оформленні результатів невиїзних документальних перевірок в акті в обов'язковому порядку зазначається інформація, передбачена в підпункті 2.2.11.

Проте, зазначені вимоги ОСОБА_7 не виконані, передбачена інформація в акті не зазначена, хоча, як вбачається зі змісту акта, зокрема п. 3.1.1, за період з 1.01.2009 року по 31.12.2009 р. податковим органом вже проводилась планова документальна перевірка товариства, про що складено акт № 223/2320/31414911 від 21.06.2010 р.

Відповідно до пунктів 1.5-1.7 ОСОБА_7 № 237, акт невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства.

За результатами невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Однак, акт перевірки зазначеним вимогам також не відповідає.

Так, як зазначалось вище, висновок податкового органу щодо нікчемності правочинів, не обґрунтовано жодними фактичними обставинами та базується виключно на аналізі відповідних норм Цивільного кодексу України. При цьому, акт не містить посилань на відсутність тих чи інших документів, які б свідчили про відображення товариством у податковому обліку господарських операцій за відсутності для цього правових підстав. Відсутні в акті перевірки також розрахунки з посиланням на первинні документи податкового та бухгалтерського обліку щодо визначення податкових зобовязань за донарахованими платежами. Лише з наведених обставин висновки акту не можуть бути обєктивними.

Тим більше, позивач, про таку перевірку, на порушення абз.3 пункту 1.11 ОСОБА_7 №327 був повідомлений не за 10 днів, а безпосередньо у день її проведення, що підтверджується копіями повідомлення про запрошення від 05.10.2010 року №2254/10/23, а також актом неявки посадових осіб підприємства для проведення невиїзної документальної перевірки №85 від 06.10.2010 року, внаслідок чого будь-яких документів подати не мав можливості.

Згідно пункту 1.32 статті 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств «господарська діяльність»- будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідачем не надано доказів порушення позивачем саме зазначеної норми Закону.

Згідно підпункту 5.2.1. пункту 5.2. статті 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно підпункту 11.2.1. пункту 11.2. статті 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

В свою чергу порядок обчислення та сплати податку на додану вартість регулюється Законом України Про податок на додану вартість. За загальним правилом, установленим пунктом 1.7 статті 1 даного Закону, податковий кредит це сума, на яку платник має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду.

Відповідно до положень п.п. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної вартості товарів (робіт, послуг) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання у господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у звязку з таким придбанням (виготовленням) не включається до складу податкового кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що підставами включення до податкового кредиту суми 2730888 грн. є податкові накладні видані на виконання договорів поставки соняшника, належним чином завірені копії яких, наявні в матеріалах справи.

Водночас, як вже зазначалось, суду надані копії наступних документів: договорів поставки сояшника, за якими товариство придбавало продукцію; договорів на переробку давальницької сировини, серед якої, зокрема соняшник; договорів послуг, за якими виконавець виступає вантажоодержувачем, приймає, зберігає, подрібнює та відвантажує на вимогу власника (ТОВ «Віойл-Агро») зерно, під визначення якого також підпадають олійні культури; договорів складського зберігання зерна; видаткові та податкові накладні на виконання договорів поставки; банківських виписок (на підтвердження проведеної оплати за отриманий сояшник), квитанцій на прийом до переробки давальницького олієнасіння і на видачу належної оліє продукції, в кожній з яких зазначено транспорт, яким здійснювалось постачання продукції та ін.

Таким чином, в матеріалах справи наявні всі первинні документи, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік - обовязковий вид обліку, який ведеться підприємством (стаття 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»). Податкова звітність ґрунтується саме на даних бухгалтерського обліку. Первинні документи, в даному випадку, надано на підтвердження всіх господарських операцій, кожна з яких свідчить про використання придбаного соняшника у господарській діяльності товариства.

Відтак, за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що вести мову про завищення товариством валових витрат та податкового кредиту за господарськими угодами із ПОГ «Центр професійної реабілітації людей з обмеженими фізичними можливостями у м. Вінниці»за період з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., а також заниження податкових зобовязань з податку на прибуток та ПДВ не можливо з огляду на поверховість проведеної перевірки, без врахування та оцінки всіх первинних документів та не дослідження всіх істотних для справи обставин.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати про наступне.

У вступній частині акту зазначено, що перевірка проводила на підставі поданих податкових декларацій з податку на прибуток, а також актів документальних перевірок ТОВ «Віойл-Агро»від 21.06.2010 року №223/2320/31414911 та ПОГ «Центр професійної реабілітації людей з обмеженими фізичними можливостями у м. Вінниці»від 29.06.2010 року №1368/2310/33649080.

З аналізу акту даної документальної невиїзної перевірки від 06.10.2010 р. встановлено, що валові витрати, як і податковий кредит, які було зменшено за її наслідками, за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року скориговано за даними планової документальної перевірки, результати якої відображено у акті від 21.06.2010 року №223/2320/31414911. Посилання на вказаний акт містить кожний розділ акту невиїзної перевірки, однак його висновки до уваги не взято.

З даного приводу, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що висновки перевірки базуються результатах перевірки ПОГ «Центр професійної реабілітації людей з обмеженими фізичними можливостями у м. Вінниці», за якими даному підприємству підтверджено валові витрати по придбанню сояшника у кількості лише 235,7 тон.

Свідок також зазначив, що будь-яких документів, які б підтверджувати фактичне здійснення господарських операцій із вказаним контрагентом, в ході перевірки позивачем надано не було, хоча податковий орган звертався до останнього з відповідним запитом.

Таке пояснення свідка спростовується наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, 2 вересня 2010 р. податковий орган звернувся до товариства з листом №20132/10/2301 про надання пояснень щодо взаємовідносин з підприємством «Центр професійної реабілітації людей з обмеженими фізичними можливостями у м. Вінниці»за період з 1.01.2009 р. по 31.12.2009 р., посилаючись на пункт 3 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» року, яким передбачено, що органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право одержувати у платників податків (посадових осіб платників податків) пояснення з питань, що виникають під час перевірок та стосуються реалізації повноважень органів державної податкової служби, встановлених цим та іншими законами України.

Разом з тим, в розділі 2 акту зазначено, що перевірка проводилась з 30.09.2010 р. по 6.10.2010 р.

З наведеного випливає, що запит податковим органом було зроблено не в ході перевірки та стосувався він надання пояснення, а не надання додаткових доказів.

Разом з тим, позивачем виконані його вимоги та 3.09.2010 р. направлено повідомлення за № 1021-9 з відповідною інформацією, яка містить перелік всіх договорів із зазначенням відповідних накладних, як первинних документів бухгалтерського обліку та податкових накладних, так і документів за якими сформовано дані податкового обліку.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд бере до уваги також ту обставину, що ТОВ «Віойл-Агро»перевірено податковим органом двічі за один і той самий період, а саме з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року. Зокрема, перша - планова документальна перевірка, проводилась у червні 2010 року (акт від 21.06.2010 року №223/2320/31414911).

Право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), передбачено статтею 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні".

За положеннями пункту 1.3. ОСОБА_7 №327 за результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт.

Акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

З аналізу даного визначення вбачається, що акт перевірки не є документом пов'язаним з нарахуванням і сплатою податків та зборів. Більш того, як документ, складений за результатами конкретної перевірки, не може бути документом, що досліджується та береться за основу в рамках перевірки того самого субєкта господарювання за той самий період.

Фактично така перевірка ставить під сумнів правильність висновків попередньої, що взагалі позбавляє можливості розглядати її в правовому полі, як таку, що може мати будь-які правові наслідки, якими в даному випадку є оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Мотивація та докази, на які посилається відповідач заперечуючи проти позову, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи позивача, а встановлені у справі обставини не підтверджують позиції відповідача покладеної в основу оскаржуваних рішень.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Позивачем, сплачено 3,40 грн. судового збору, а тому дана сума має бути стягнута на його користь з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Вінниці № /0 та № /0 від 25.10.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "Віойл Агро" (м. Вінниця, Немирівське шосе, 26) 3,40 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням №11328 від 16.11.2010 р.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 22.12.10

Головуючий суддя Воробйова Інна Анатоліївна

судді: Дончик Віталій Володимирович

ОСОБА_1

17.12.2010