Справа № П/811/1096/15
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р.справа № П/811/1096/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2015 року у справі №П/811/1096/15 за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції про зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 30 березня 2015 року звернулася до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції, в якому просила:

- скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції серія АА 184988 від 11 грудня 2002 року про арешт майна Відкритого акціонерного товариства «Росток»;

- зобовязати відділ державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції подати державному реєстратору Реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції заяву про припинення обтяження, яке виникло на підставі постанови про арешт майна серія АА №184988 від 11 грудня 2002 року.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2015 року позов залишено без розгляду, у звязку з пропуском позивачем десятиденного строку оскарження постанови про накладення арешту.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач дізналася про своє порушене право з листа відповідача від 04 березня 2015 року №7166 щодо неможливості надання обєктивної інформації стосовно виконавчих документів про стягнення заборгованості з ВАТ «Росток», а також про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 у звязку із знищенням відповідних документів за актами від 18 січня 2013 року. Вказує на те, що оскільки десятиденний строк звернення до суду почав спливати 05 березня 2015 року, а з позовом ОСОБА_1 звернулася 30 березня 2015 року, то строк звернення з відповідним позовом пропущено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, в розумінні положень ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України та не належить до інших учасників виконавчого провадження відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження», а тому десятиденний строк звернення до суду на неї не поширюється. Вказує на те, що оскільки предметом оскарження у цій справі є інші рішення, дії або бездіяльності органів державної виконавчої служби, не повязані з проведенням виконавчих дій, то особливості розгляду справ за приписами 181 КАС України не розповсюджується.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Так, згідно із ч. 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд першої інстанції залишаючи позов без розгляду виходив з того, що про наявність постанови про арешт майна позивач дізналася з листа відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції від 04 березня 2015 року №7166, однак з позовом до суду звернулася лише 30 березня 2015 року.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частин 1,4 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на вимоги частини 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин справи.

За змістом статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні відносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Для повного захисту прав, свобод та інтересів особи, права якої було порушено постановою про накладення арешту на майно необхідне отримання такої постанови позивачем. Однак в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про отримання позивачем такої постанови, що фактично позбавляє позивача на відновлення його порушеного права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи, а відтак суд першої інстанції безпідставно залишив позов без розгляду.

Крім того, посилання заявника апеляційної скарги на те, що предметом спору є інші рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, не повязані з проведенням виконавчих дій, а відтак особливості розгляду справ за приписами 181 КАС України на них не розповсюджується, не знайшло свого підтвердження з огляду на фактичні обставини справи, відповідно до яких предметом спору у цій справі є зокрема скасування постанови про арешт майна, на який відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 13 грудня 2010 року №3 визначено порядок розгляду з особливостями положень ст. 181 КАС України.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 199, 204, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2015 року у справі №П/811/1096/15 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко