Справа № 359/1966/13-а
Суддя: Мельник О. О.
Дата ухвалення: 2013-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 359/1966/13-а
Провадження № 2-а/359/62/2013
15 квітня 2013 р. Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Мельника О.О
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль справу за адміністративним позовом Київської обласної митниці до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, про скасування постанови та зобов”язання вчинити певні дії,
Київська обласна митниця звернулась до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 05.02.2013р. про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 3/1005/4425/12 від 02.11.2012р. про стягнення з громадянина України Багдавадзе Ушангі штрафу в розмірі 1700 грн. на користь держави. Вважає дану постанову державного виконавця незаконною, посилаючись на те, що підставою відмови у відкритті виконавчого провадження за вищезазначеним судовим рішенням відповідач вказав невідповідність даного виконавчого документа вимогам встановленим п.3 ч.1 ст.18 ЗУ “Про виконавче провадження”, а саме з підстав відсутності індивідуального ідентифікаційного номеру суб”єкта господарювання – боржника. Однак, протокол про порушення митних правил, що став підставою для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, складений на громадянина, який своїми діями порушив встановлений порядок проходження митного контролю. До того ж, ні Митним Кодексом України, ні КпАП України не передбачено обов”язок митного органу встановлювати ідентифікаційний номер особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Тим більше, що в даному випадку у постанові суду зазначені інші дані, які були відомі суду, зокрема дата його народження та місце роботи, і що можуть сприяти примусовому виконанню судового рішення. Також зазначив, що відповідно до вимог вищевказаного закону розшук боржника-юридичної особи організовує державний виконавець, який зобов”язаний вживати всіх заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Крім того, просить звернути до примусового виконання дану постанову суду.
Представник позивача в судове засідання не з”явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй письмовій заяві позовні вимоги підтримує, просить справу слухати у його відсутність.
Представник відповідача в судове засідання не з”явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
На підставі ст.41 КАС України, в зв”язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Встановлено, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2012р. громадянина України Багдавадзе Ушангі визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 Митного Кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.
26.12.2012р. дана постанова суду була направлена Київською обласною митницею на виконання у ВДВС Шевченківського управління юстиції у місті Києві.
Постановою державного виконавця Гаврилюк О.С. відділу ДВС Шевченківського управління юстиції в м.Києві від 05.02.2013р. у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання даного судового рішення було відмовлено з підстав невідповідності даного документа п.3 ч.1 ст.18 Закону України “Про виконавче провадження”, а саме відсутності ідентифікаційного коду суб”єкта господарювання.
Вищенаведене підтверджується даними копії постанови суду від 02.11.2012р.(а.с.5), копії листа про направлення даного судового рішення на виконання (а.с.6) та копії спірної постанови (а.с.8-9).
За правилом ст.18 Закону України “Про виконавче провадження”, в т.ч. зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім”я (прізвище, власне ім”я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб”єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб-платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягуюча та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець зобов’язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За змістом ч.3 ст.8 Закону України “Про виконавче провадження” за виконавчим документом про стягнення в дохід держави коштів виступає орган, за позовом якого судом винесено відповідне рішення, або орган державної влади (крім суду), який відповідно до закону прийняв таке рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності не є юридичною особою, а тому і не може мати коду суб”єкта господарювання, наявність якого вимагає у постанові державний виконавець.
Таким чином, враховуючи, що в спірній постанові зазначені усі необхідні дані, що були відомі суду, які ідентифікують боржника і можуть сприяти примусовому виконанню рішення суду, боржник не є юридичною особою, що виключає наявність у нього коду суб”єкта господарювання – юридичної особи, суд дійшов висновку, що постанову державного виконавця відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 05.02.2013р. про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 3/1005/4425/12 від 02.11.2012р. про стягнення з громадянина України Багдавадзе Ушангі штрафу в розмірі 1700 грн. на користь держави, слід визнати неправомірною та скасувати, враховуючи, що відповідач жодного доказу, який би підтверджував правомірність його дій суду не надав, маючи таку можливість.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо звернення до примусового виконання вищевказаної постанови, враховуючи, що спірна постанова суду скасована судом, що надає право митному органу звернутися до державної виконавчої служби з приводу примусового виконання судового рішення у встановленому законом порядку.
Керуючись ст.ст.11,18 Закону України „Про виконавче провадження”, ст.ст.10, 11, 70, ч.2 ст.71, 158-163 Кодексу Адміністративного Судочинства України, суд,
Адміністративний позов задовольнити частково.
Постанову державного виконавця відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 05.02.2013р. про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 3/1005/4425/12 від 02.11.2012р. про стягнення з громадянина України Багдавадзе Ушангі штрафу в розмірі 1700 грн. на користь держави - визнати неправомірною та скасувати.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання її копії.