Справа № 820/14715/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/65008/14

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Олексієнка М.М. (доповідач),

суддів: Бутенка В.І., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України (далі - ДМС України), Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області (далі - ГУ ДМС у Харківській області) про скасування рішення, наказу та зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за касаційною скаргою позивача на судові Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року та Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив:

скасувати рішення ДМС України від 21.07.2014 року №25-14 про відхилення скарги та наказ ГУ ДМС у Харківській області від 16.05.2014 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту;

зобов'язати ГУ ДМС у Харківській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Посилався на те, що при прийнятті оскаржуваного наказу та рішення відповідачами належним чином не враховані всі обставини, які мають суттєве значення для надання статусу біженця. Зокрема, в країні його походження склалася нестабільна ситуація внаслідок державного перевороту, тому при поверненні додому він може стати жертвою переслідувань.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні рішення скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує на те, що судами не вивчена ситуація по країні його походження, а саме відносно нього існує вірогідна можливість переслідування через політичні переконання та належність до певної соціальної групи.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, у квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС у Харківській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, посилаючись на обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань в країні національного походження (Конго) за ознаками належності до певної соціальної групи та політичних переконань. Перебуваючи в своїй країні він підтримував попереднього президента, який був висланий з країни внаслідок державного перевороту, тому може стати жертвою в своїй країні.

Наказом ГУ ДМС у Харківській області від 15.05.2014 року за № 80, який є предметом оскарження, відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Підставою для прийняття такого рішення став висновок , згідно якого відсутні обставин, які б свідчили про обґрунтоване побоювання позивача стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань та неодноразове звернення з аналогічними вимогами.

Рішенням ДМС від 21.07.2014 року відхилено скаргу ОСОБА_1 на незаконність вище згаданого наказу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскаржувані рішення є обґрунтованими і законними, оскільки, в даному випадку, відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Висновок судів відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до положень частини шостої статті 8 Закону України від 08.07.2011 № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон №3671-VI) рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Судами попередніх інстанцій не встановлено жодної обставини, яка б давала підстави до визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зокрема те, що він за місцем громадянської належності може стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно фактичних обставин справи, позивач у 2006 році добровільно залишив країну громадської належності (Конго) з метою пошуку кращого життя, а не у зв'язку з переслідуваннями за ознакою за ознаками належності до певної соціальної групи та політичних переконань. Лише те, що він належить до певної соціальної групи не дає підстав вважати про можливість переслідувань.

Відносно позовних вимог щодо відхилення скарги позивача на наказ наказу ГУ ДМС у Харківській області № 80 необхідно зауважити наступне. ДМС України відповідно до статті 12 Закону здійснює розгляд скарг на рішення органів міграційної служби:

а) про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (в редакції від 07.09.2011 року 8.1. Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2011 року № 649 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 5 жовтня 2011 року за №1146/19884; далі - Правила).

У разі надходження до ДМС України скарги на рішення органу міграційної служби структурний підрозділ з питань біженців ДМС України:

а) реєструє скаргу в журналі реєстрації скарг на рішення органу міграційної служби (додаток 36);

б) направляє до органу міграційної служби, рішення якого оскаржено, доручення про видачу довідки про звернення за захистом в Україні або продовження строку її дії (у випадку, коли заявник в установленому порядку вже отримав таку довідку);

в) витребовує особову справу заявника від органу міграційної служби, що ухвалив оскаржене рішення;

г) після отримання матеріалів особової справи заявника розглядає скаргу із дотриманням вимог, встановлених частинами шостою та сьомою статті 12 Закону;

ґ) готує висновок за результатами розгляду скарги, в якому обов'язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел (пункт 8.2. Правил).

За результатами розгляду скарги ДМС України в межах строку, передбаченого частиною п'ятою статті 12 Закону, приймає одне з таких рішень:

а) про задоволення скарги та скасування рішення органу міграційної служби про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

б) про відхилення скарги на рішення органу міграційної служби про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

в) про залишення скарги без розгляду (пункт 8.3. Правил).

Враховуючи наведені норми права, ДМС при розгляді скарги порушень не допустило.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман