Справа № 2036/3478/2012
Суддя: Ковригін О. С.
Дата ухвалення: 2013-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2036 / 3478 / 12
2-а / 636 / 16 / 2013
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2013 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді Ковригіна О.С.,

за участю секретаря Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з адміністративним позовом до Чугуївської міської ради Харківської області, в якому просив суд скасувати повністю Рішення ХХІ сесії VІ скликання Чугуївської міської ради від 30.12.2011 року № 826-VІ «Про відмову ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в м. Чугуєві, вул. Жадановського, № 8-А, гараж № 53».

16 січня 2013 року позивач змінив позовні вимоги, надавши до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій прохав визнати протиправним та скасувати Рішення ХХІ сесії VІ скликання Чугуївської міської ради Харківської області від 30.12.2011 року № 826-VІ «Про відмову ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в м. Чугуєві, вул. Жадановського, № 8-А, гараж № 53» та зобов'язати Чугуївську міську ради Харківської області на найближчому пленарному засіданні - сесії, з моменту набрання законної сили рішенням суду в даній справі, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 стосовно надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража по вул. Жадановського, 8-А в м. Чугуєві, гараж № 53.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на законних підставах набув у власність будівлю гаражу №53, розташовану на земельній ділянці Чугуївської міської ради, розміром 28 кв.м. , по вулиці Жадановського, № 8-А, будівля гаражу № 53 в м. Чугуїв, Харківської області. З метою набуття права власності на зазначену земельну ділянку, у грудні 2011 року звернувся до Чугуївської міської ради із заявою щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 28 кв.м. для обслуговування існуючого гаража, до заяви додав всі необхідні документи у відповідності до вимог законодавства та вимог працівників Чугуївської міської ради. За наслідками розгляду цієї заяви, відповідачем було винесене Рішення ХХІ сесії VІ скликання Чугуївської міської ради від 30.12.2011 року № 826-VІ «Про відмову ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в м. Чугуєві, вул. Жадановського, № 8-А, гараж № 53». Не погоджуючись з вказаним рішенням, звернувся до Чугуївської міської ради з питання щодо повторного розгляду заяви, але отримав інформацію, що згідно діючого «Регламенту Чугуївської міської ради» питання, що були розглянуті на пленарному засіданні сесії, не можуть бути розглянуті повторно у цьому скликанні. Зокрема позивач зазначає, що в результаті винесення незаконного рішення він на протязі тривалого часу позбавлений можливості належним чином обслуговувати будівлю гаражу, що знаходиться в його власності, вільно розпоряджатись своїм нерухомим майном, надавати його в оренду, продавати, передавати в іпотеку та дарувати його, оскільки відповідно до п.6 ст. 120 Земельного кодексу України, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з набуттям права власності на ці обєкти. Дії відповідача про відмову у наданні дозволу вважає протиправними, а саме рішення незаконним, необґрунтованим нормами права та невмотивованим, а також таким, що суттєво порушує його права порівняно з іншими громадянами, яким відповідач своїми рішеннями надавав дозволи на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державних актів на право власності на земельні ділянки для обслуговування належних їм на праві власності обєктів нерухомого майна.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, письмових заперечень на позов не надав, у минулому судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на ту обставину, що земельна ділянка, по вул. Жадановського, 8-А в м. Чугуєві, гараж № 53, ніколи не виділялася у встановленому порядку під будівництво цього гаражу попереднім власникам цього гаражу. Також вказував, що оскаржуване рішення обґрунтоване нормами чинного законодавства, які зазначені в самому рішенні.

Суд, заслухавши позивача, беручи до уваги пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

25 червня 2008 року на підставі Договору купівлі продажу гаражу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за № 1170, позивач набув у власність будівлю гаражу № 53, розташовану на земельній ділянці Чугуївської міської ради, розміром 28 кв.м., по вулиці Жадановського, № 8-А, в м. Чугуїв, Харківської області.

У відповідності до вимог чинного законодавства придбане нерухоме майно (гараж №53), було зареєстроване КП «Чугуївське МБТІ», про що внесено запис у реєстрову книгу №4 за реєстровим № 228 від 22.07.2008 року, та видане відповідне реєстраційне посвідчення.

Таким чином позивач цілком правомірно, на підставах, передбачених чинним законодавством, набув у власність обєкт нерухомого майна будівлю гаражу.

З метою оформлення права власності на земельну ділянку по вулиці Жадановського, № 8-А, на якій розташована будівля гаражу № 53, в грудні 2011 року позивач звернувся до Чугуївської міської ради із заявою щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража, до якої додав копію Договору купівлі-продажу від 25 червня 2008 року та інші документи на вимогу відповідача (зокрема, графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки).

За наслідками розгляду заяви позивача, відповідачем було винесене ХХІ сесії VІ скликання Чугуївської міської ради від 30.12.2011 року № 826-VІ «Про відмову ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в м. Чугуєві, вул. Жадановського, № 8-А, гараж № 53».

Суд вважає дане рішення не обґрунтованим та таким що не відповідає чинному законодавству, з огляду на наступне.

Відповідно до положень Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених основним законом України.

У відповідності до п. 2 ст. 1 Земельного кодексу України право власності на землю гарантується.

Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України (254к/96-ВР), цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

У відповідності до ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України субєктами права власності на землю є громадяни на землі приватної власності.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 80 Земельного кодексу України громадяни України зокрема набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з п. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, відповідно до п.п. 2,3 зазначеної норми набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність, а безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян зокрема провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.121 Земельного Кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва індивідуальних гаражів не більше 0,01 гектара.

Позивач у своїй заяві прохав відповідача надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку площею значно меншою, ніж встановлена вищевказаною статтею, для обслуговування саме існуючого гаража, який він придбав у власність на законних підставах і який був побудований попереднім власником.

У відповідності до п.п. 1,2 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічні положення зазначені у ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, згідно з якою до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Вказане дозволяє стверджувати, що в межах поділу речей на головні та приналежні, в даному випадку головною річчю залишається гараж, який знаходиться на земельній ділянці, а приналежністю сама земельна ділянка, яка наслідує юридичну долю нерухомого майна, яке на ній розміщене.

Тобто, маючи у власності обєкт нерухомого майна - гараж, позивач має першочергове право перед іншими особами на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель комунальної власності у межах встановлених норм для обслуговування цього обєкту нерухомого майна.

Доводи представника відповідача, який обґрунтовує винесення оскаржуваного рішення тим, що земельна ділянка, по вул. Жадановського, 8-А в м. Чугуєві, гараж № 53, ніколи не виділялася відповідними органами у встановленому порядку під будівництво цього гаражу попереднім власникам цього гаражу, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

В ході огляду в судовому засіданні матеріалів оригіналу інвентаризаційної справи гаража в м. Чугуєві, по вул. Жадановського, № 8-А, гараж № 53, наданої до суду Комунальним підприємством «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації», встановлено таке.

Гараж побудувала його попередня власниця, ОСОБА_3 Зазначений гараж був прийнятий в експлуатацію згідно з Актом № 21 про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального гаражу від 20.04.1996 року. Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради народних депутатів від 18.06.1996 року №113/21 був затверджений Акт № 21 про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального гаражу від 20.04.1996 року, також вказаним рішенням виконавчого комітету за попередньою власницею гаражу гр. ОСОБА_3 була закріплена земельна ділянка площею 28,0 кв. м. під збудований гараж. Чугуївським МБТІ було видано ОСОБА_3 реєстраційне посвідчення на цей обєкт нерухомого майна гараж 06.09.1996 року за № 86.

Вищезазначене свідчить, що гараж у встановленому законодавством порядку був закінчений будівництвом та введений в експлуатацію рішенням уповноваженого органу Чугуївської міської ради. Також земельна ділянка площею 28 кв.м., на якій знаходиться гараж, була виділена Чугуївською міською радою для обслуговування гаража попередній власниці цього гаража. Відповідно, до наступних власників гаража і переходило право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача - ОСОБА_3

Згідно з договором купівлі-продажу від 01 лютого 1997 року, посвідченим державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 2-373 ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купила гараж, розташований на земельній ділянці Чугуївської міської ради, розміром 28 кв.м., та зареєструвала право власності на нього в Чугуївському МБТІ.

Згідно з договором купівлі-продажу від 25 жовтня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованим в реєстрі за № 2408 ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купила гараж, розташований на земельній ділянці Чугуївської міської ради, розміром 28 кв.м., та зареєструвала право власності на нього в Чугуївському МБТІ.

25 червня 2008 року на підставі Договору купівлі продажу гаражу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за № 1170, ОСОБА_5 продала, а позивач ОСОБА_1 купив будівлю гаражу № 53, розташовану на земельній ділянці Чугуївської міської ради, розміром 28 кв.м, по вулиці Жадановського, № 8-А, в м. Чугуїв, Харківської області.

Як вбачається з наведеного, розмір земельної ділянки, зазначений у всіх договорах купівлі-продажу, повністю співпадає з розміром земельної ділянки, що була надана для обслуговування гаражу його першій власниці (забудовниці).

Враховуючи, що земельна ділянка площею 28,0 кв.м., на якій розташований гараж, вже виділялася Рішенням виконкому Чугуївської міської ради попередній власниці цього гаража, позивач, як наступний власник цього обєкту нерухомого майна, мав повне право на отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 28,0 кв.м. для обслуговування існуючого гаража в м. Чугуєві, вул. Жадановського, № 8-А, гараж № 53.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст. 118 Земельного Кодексу України. Згідно з п. 1 ст. 118 Земельного Кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до вимог чинного законодавства розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є необхідною передумовою отримання громадянами у власність земельних ділянок у межах норм безоплатної приватизації.

У відповідності до п. 6 ст. 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

На підставі п. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Тобто законом встановлені вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У відповідності до ч. 2 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Але відповідач, заперечуючи проти позову, не надав до суду ніяких доказів в обґрунтування правомірності свого рішення, яке оскаржується відповідачем.

В ході судового розгляду відповідачем не було надано жодних доказів того, що підставою відмови у наданні позивачу дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в м. Чугуєві, вул. Жадановського, № 8-А, гараж № 53, яка викладена в оскаржуваному рішенні відповідача, є невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Навпаки, в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що спірна земельна ділянка площею 28 кв.м. була виділена Чугуївською міською радою для обслуговування гаража його попередньому власнику (забудовнику) ще у 1996 році і на протязі періоду з 1996 року по 2013 рік використовується наступними власниками гаражу саме для його обслуговування.

На підставі п. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян субєктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін, а згідно з п. 8 вказаної норми проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідно до п. 9 ст. 118 Земельного Кодексу України орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи (974-2006-п)) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Але у звязку із винесенням відповідачем оскаржуваного рішення, позивач позбавлений права на розробку і погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під належною йому на праві власності будівлею гаражу, а також і на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

На підставі п. 11 ст. 118 Земельного Кодексу України у разі відмови органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Внаслідок винесення відповідачем рішення про відмову у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража, що належить позивачу на праві власності, позивач на протязі тривалого часу позбавлений можливості набути право власності на зазначену земельну ділянку та реалізувати свої права як власника земельної ділянки, що передбачені ст. 90 Земельного Кодексу України.

Ст. 152 Земельного Кодексу України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки, згідно з вказаною нормою власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки зокрема здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх видання.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно із ст. 46 зазначеного Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

У відповідності зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення ХХІ сесії VІ скликання Чугуївської міської ради від 30.12.2011 року № 826-VІ не містить не тільки передбаченого нормами Земельного кодексу України, а й взагалі не містить ніякого обґрунтування причин відмови у наданні позивачу дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в м. Чугуєві, вул. Жадановського, № 8-А, гараж № 53.

Як вбачається зі змісту рішення відповідача від 30.12.2011 року № 826-VІ, відмова у наданні позивачу дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку вмотивована відповідачем у рішенні наступними нормами чинного законодавства ст. 12, 116, 118, 121 Земельного кодексу України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», при цьому жодних інших об'єктивних підстав для відмови в наданні дозволу, відповідачем у оскаржуваному рішенні не наведено.

Але зазначені у оскаржуваному рішенні норми чинного законодавства не містять жодних підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Так, статтею 12 Земельного кодексу України встановлюються повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин. У відповідності до цієї норми права до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст зокрема належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Стаття 118 Земельного кодексу України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Статтею 121 Земельного кодексу України встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.

Позивач вважає, що вищенаведеними нормами не може бути обґрунтована відмова відповідача, а навпаки цими нормами обґрунтовано його право на отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою.

Відповідач ні в оскаржуваному рішенні, ні в ході судового розгляду не надав пояснень та доказів з приводу того, які саме підстави для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в м. Чугуєві, вул. Жадановського, № 8-А, гараж № 53, містять наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні норми Земельного кодексу України. Тобто норми Земельного кодексу України, якими керувався відповідач при винесенні ним оскаржуваного рішення, і які наведені в цьому рішенні, зазначені відповідачем суто формально, без належного обґрунтування і конкретизації, в чому саме полягає причина для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою.

Отже, суд приходить до висновку про те, що відповідач, безпідставно прийнявши рішення про відмову про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним кодексом України. Приймаючи спірне рішення, відповідач (Чугуївська міська рада) діяв всупереч положенням ст. 19 Конституції України, не врахувавши при цьому інтересів та прав позивача в отриманні земельної ділянки у власність. Тобто оскаржуване рішення винесено відповідачем не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність належного обґрунтування прийнятого відповідачем рішення та наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного, керуючись: ст. 19 Конституції України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12, 116, 120, 121 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 8-14, 17, 50, 70, 71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чугуївської міської ради Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення ХХІ сесії VІ скликання Чугуївської міської ради Харківської області від 30.12.2011 року № 826-VІ «Про відмову ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в м. Чугуєві, вул. Жадановського, № 8-А, гараж № 53».

Зобов'язати Чугуївську міську ради Харківської області на пленарному засіданні - сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 стосовно надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража № 53 по вул. Жадановського, 8-А в м. Чугуєві, Харківської області.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 33 (тридцять три) грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя