Справа № 820/6045/15
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 червня 2015 р. № 820/6045/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання Хмелівської Н.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання дій незаконними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати дії державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 в частині винесення постанови про розшук майна боржника серії ВП №46448060 від 16.03.2015 року протиправними; скасувати постанову про розшук майна боржника серії ВП №46448060 від 16.03.2015 року, винесену державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму сплачених судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 73,08 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про розшук транспортного засобу ОСОБА_4 на підставі виконавчого провадження за фактом примусового стягнення штрафу у сумі 600 грн за постановою серії ПС1 №817524 від 01.09.2014 року, винесеної інспектором ДАІ ОСОБА_5 Проте, Комінтернівським районним судом м.Харкова вказана постанова скасована. Позивач вважає дії державного виконавця з винесення оскаржуваної постанови про розшук майна боржника необґрунтованими та такими, що порушують чинне законодавство України. Відповідачем не було здійснено жодного заходу для виявлення у позивача грошових коштів, а також іншого майна достатнього для виконання рішення про стягнення штрафу у розмірі 600 грн. У зв'язку із чим, позивач вважає що оскаржувана постанова підлягає скасуванню

У судовому засідання 30.06.2015 року позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 30.06.2015 року не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи положення ст. 35 та ч.2 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України та те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, враховуючи заяву відповідача, враховуючи думку позивача, суд дійшов висновку, що неявка представника Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції не перешкоджають розгляду даної справи.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 29.01.2015 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№46448060 про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 грн на підставі постанови №пс1 №817524 від 01.09.2014 року.

Вказаною постановою боржнику надано 7-ми денний термін для добровільного виконання постанови.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.03.2015 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: автомобіль НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1.

Дослідивши зібрані докази по справі, вивчивши матеріали виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження ", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 5.1.1 Інструкції "Про проведення виконавчих дій", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Пунктом 5.1.3 вищевказаної інструкції передбачено, що у разі відсутності в боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які потрібно звернути стягнення в першу чергу. Державний виконавець зобов'язаний задовольнити вимоги боржника, якщо вони не порушують інтересів стягувача й не ускладнюють виконання рішення. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти боржника.

Однак, відповідачем не надано доказів того, що ним були здійснені заходи для виявлення коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, а потім і майна ОСОБА_4

Частиною 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Наведеною нормою встановлено, що лише у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить відповідну постанову.

Розшук - це комплекс розшукових дій, які проводяться з метою встановлення місцезнаходження об'єкту, в даному випадку транспортного засобу.

Згідно до вимог положень ч.ч. 1, 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження").

З положень ч. 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Однак, із матеріалів справи вбачається, що на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 грн, проте у розшук оголошено автомобіль боржника, вартість якого значно перевищує розмір штрафу.

Додатково суд зазначає, що Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції не здійснювався вихід на постійне місце проживання боржника, як те передбачено положеннями Закону України "Про виконавче провадження" та не встановлювалось наявність у боржника коштів у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі коштів на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності оскаржуваного рішення, не спростував доводи позивача, що є підставою для задоволення позову в цій частині.

Статтею 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" встановлено, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Суд зауважує, що відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в частині визнання дій Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в частині винесення постанови про розшук майна боржника серії ВП №46448060 від 16.03.2015 року протиправними та скасування постанови про розшук майна боржника серії ВП №46448060 від 16.03.2015 року, винесену державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дії саме державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 в частині винесення постанови про розшук майна боржника серії ВП №46448060 від 16.03.2015 року є необґрунтованими з підстав викладених вище, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму сплачених судових витрат, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У відповідності до ст.2 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 червня 2015 року між позивачем та Адвокатським об'єднанням "Колегія адвокатів України" укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого адвокат надає клієнту правову допомогу щодо захисту інтересів клієнта по виконавчому провадженню за постановою серії ПС1 №817524 відносно ОСОБА_1.

Згідно завдання №1 до вказаного договору від 02.06.2015 позивач сплачує адвокату 2000 грн винагороди за надання правової допомоги. Під наданням правової допомоги сторони розуміють: ознайомлення, вивчення та аналіз документів і матеріалів, наданих клієнтом, пошук і аналіз судової практики з питання оскарження постанов державного виконавця, складання та направлення адвокатського запиту до Управління ДАІ МВС України в Харківській області, представництво інтересів клієнта в Харківському окружному адміністративному суді при оскарженні постанови державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3, складання клопотань, заяв та інших процесуальних документів, необхідних для якісного захисту інтересів клієнта в суді.

Отже, в силу Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" компенсації підлягають витрати на правову допомогу, пов'язані з участю особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, натомість, витрати, пов'язані з підготовкою позовної заяви для подання до суду, аналізом відповідних нормативно-правових актів несе сама сторона.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач - ОСОБА_4, займається адвокатською діяльністю і у судовому засіданні 30.06.2015 року самостійно надавав обґрунтування позовних вимог, пояснення по справі, відповіді на питання суду, а виступ його представника у судовому засідання зайняв лише 1 хвилину, що підтверджується журналом судового засідання.

Таким чином, вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму сплачених витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 73,08 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено

Враховуючи обсяг задоволених позовних вимого позивача, суд приходить до висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 73,08 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання дій незаконними та скасування постанови - задовольнити частково.

Визнати дії Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в частині винесення постанови про розшук майна боржника серії ВП №46448060 від 16.03.2015 року протиправними.

Скасувати постанову про розшук майна боржника серії ВП №46448060 від 16.03.2015 року, винесену державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3

В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (61100, м.Харків, вул. Танкопія, б. 8-А, кв. 62, код НОМЕР_2) судові збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн 08 коп.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 06.07.2015 року.

Суддя С.О. Чудних