Справа № 448/642/15-а
Суддя: Стецик Я. Є.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдигий унікальний номер 448/642/15-а
Провадження № 2-а/448/25/15
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07.07.2015 року Мостиський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді - Стецик Я.Є.,

з участю секретаря - Тхір О.Т.

представник позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

перекладача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В :

Начальник Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що відповідач, громадянин РФ Окаєв ОСОБА_6, був затриманий 28.06.2015 року групою реагування відділу прикордонної служби «Шегині» на відстані 200 метрів від лінії державного кордону, на напрямку 511 прикордонного знаку, що на території Мостиського району Львівської області, при спробі незаконного перетину державного кордону України з РП.

Стверджує, що в своєму поясненні відповідач вказує, що потрапив на територію України з метою уникнення переслідування з боку правоохоронних органів РФ за участь у збройних конфліктах на території Чеченської Республіки.

Зазначає, що своїми діями відповідач грубо порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України».

З огляду на наведене, просив суд примусово видворити відповідача, громадянина РФ Окаєва ОСОБА_6 за межі території України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, покликаючись на обставини, зазначені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Просить суд примусово не видворяти його за межі України назад у РФ, оскільки у місті Грозний, жителем якого він був, його переслідують правоохоронні органи РФ за участь у збройних конфліктах на території Чеченської Республіки. Крім цього зазначив, що має намір звернутись до уповноважених органів України із заявою про надання йому статусу біженця.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засаді змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність на загальних підставах.

Згідно з ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до розяснень викладених у п.26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року за № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст. 13 Закону України "Про імміграцію".

Примусове видворення іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

З позовом про примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства до адміністративного суду мають право звернутися центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України за місцезнаходженням вищезгаданих органів.

Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 р. визначені загальні засади правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядку їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Судом встановлено, що 28.06.2015 року групою реагування відділу прикордонної служби «Шегині» на відстані 200м. від лінії державного кордону на напрямку 511 прикордонного знаку, територія Мостиського району Львівської області було затримано відповідача, який намагався незаконно, поза пунктом пропуску перетнути державний кордон України з України в РП.

На підставі ч.14 ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та ст.263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на термін 9 діб.

Як встановлено в судовому засіданні, у відповідача відсутні документи для перетину державного кордону в офіційному порядку та повернення на Батьківщину, наявні (зі слів відповідача) родинні звязки на території України (у м.Кривий Ріг), такий усно звертався до прикордонників і працівників міліції із заявами про набуття статусу біженця, однак такі залишились без належного реагування.

Із положень ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", слідує, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.1 ст.30 вищевказаного Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Однак, як вбачається із матеріалів данаї справи, рішення компетентного органу про примусове видворення громадянина РФ Окаєва ОСОБА_6 не виносилось, чого також не заперечив в судовому засіданні представник позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідач по справі, ОСОБА_2 є громадянином РФ, зокрема жителем ІНФОРМАЦІЯ_1. В країні громадянського походження відповідача, зокрема, у його рідному місті склалася небезпечна для життя ситуація, яка цілком обґрунтовано викликає побоювання за життя та можливі переслідування.

Суд зазначає, що ситуація виникнення цілком обґрунтованих побоювань переслідування може скластися як під час знаходження людини у країні свого походження (у цьому випадку особа залишає країну у пошуках притулку), так і під час знаходження людини в Україні, через деякий час після від'їзду з країни походження (тобто, ситуація в країні походження змінилася після від'їзду, породжуючи серйозну небезпеку для заявника), або може ґрунтуватися на діях самого заявника після його від'їзду, коли повернення до країни походження стає небезпечним. Таке цілком обґрунтоване побоювання повинно бути на цей час.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст.7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст.3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що позивач, який є суб'єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

З огляду на наведене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач ОСОБА_2 не може бути примусово видворений за межі України, оскільки наявні обставини, які перешкоджають примусовому видворенню відповідача до країни його походження РФ, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158 163, 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України, відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду (м.Львів, вул.Саксаганського, 13) через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України протягом 5-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя Я.Є. Стецик