Справа № 2-а-17268/11
Суддя: Воробйова І. В.
Дата ухвалення: 2012-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2-а/503/538/2012
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.02.2012

суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Воробйова І.В., розглянувши у скороченому провадженні в м. Артемівську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення одноразової грошової допомоги , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 12.07.2012р. звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи»та стягнення не отриманих компенсаційних виплат на оздоровлення за 2007-2011 рік у розмірі пяти мінімальних заробітних плат на час виплати посилаючись на те, що вона є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії і перебуває на обліку в УПСЗН Артемівської міської ради. Однак УПСЗН Артемівської міської ради порушує його права, нараховуючи їй щорічну допомогу на оздоровлення з порушенням вимог діючого законодавства. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала що відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»їй передбачені щорічні компенсаційні виплати на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на час здійснення виплати. Проте УПСЗН Артемівської міської ради було нараховане та виплачено компенсацію в 2007 р.,2008, 2009 р. у cумі 100 грн.; в 2010 і 2011 році було нараховане компенсацію у розмірі 100 грн., яка до теперішнього часу не виплачена. При визначенні розміру компенсації на оздоровлення відповідач користувався незаконними актами - постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р., яка значно звужує його право на отримання матеріальної допомоги, що суперечить ст. 22 Конституції України. Оскільки дії відповідача носять неправомірний характер, він звертається до суду за захистом своїх прав і законних інтересів. За його заявою перерахувати розмір допомоги за вказані роки та доплатити різницю відповідач відмовляється. Просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2007-2011 роки та стягнути з відповідача на її користь недоотриману суму компенсації за 2007-2009 роки у розмірі 9370 грн.; не отриману щорічну компенсацію на оздоровлення за 2010 рік у сумі 4800 грн. і не отриману щорічну компенсацію на оздоровлення за 2011 року у розмірі 4800 грн.

Ухвалою судді Артемівського міськрайсуду від 07.10.2011р. відкрито скорочене провадження по даній справі за період 2010 - 2011 роки.

Відповідно до положень ст. 183-2 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку скороченого провадження без виклику сторін.

У письмових запереченнях відповідача проти позову зазначено, що виплата компенсації на оздоровлення повинна проводитись і проводиться у розмірах визначених Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005 року, якою передбачено виплату вказаної компенсації для даної категорії у 2010 і 2011 роках у розмірі 100 грн. Суму 100 грн. позивачеві було нараховане, однак дана сума не була виплачена і буде виплачена при надходженні коштів з держбюджету. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до довідки відповідача позивачу щорічна допомога на оздоровлення за 2010 і 2011 роки нарахована у розмірі 100 грн. і до теперішнього часу не виплачена.

Позивач, не погодившись із розмірами нарахованої йому допомоги, звернувся до відповідача із заявою про виплату йому різниці між фактично нарахованими сумами допомоги на оздоровлення та сумами, належними йому до виплати відповідно до положень статті 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-Х11 від 28.02.1991 року ( далі Закон 796-Х11), однак отримав відповідь про відмову у перерахунку та виплаті різниці з підстав того, що як базу для нарахування сум допомоги на оздоровлення відповідач використовував наведені вище положення Постанов КМУ. Вказана відповідь стала підставою для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Відмовляючи позивачу в задоволенні його вимог про виплату допомоги в повному обсязі, відповідач посилається на ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до якої роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Суд не може погодитися з такими висновками відповідача з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначену законом на час здійснення виплати, встановлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для учасників ліквідації аварії 2 категорії встановлено у розмірі 100 грн., в той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет.

Встановлений законом розмір допомоги (пяти мінімальних заробітних плат) не повинен зменшуватись ніякими іншими нормативно-правовими актами ( ні законами, ні підзаконними актами Кабінету Міністрів України та інших органів влади), оскільки ст. 22 Конституції України прямо це забороняє.

Відповідач, керуючись постановами Кабінету Міністрів України, які фактично зменшили розмір допомоги, порушив ст.113 ч. 3 Конституції України. Таким чином, відбулося значне звуження обсягу прав, які існували на той час щодо відповідної категорії громадян, а саме звуження обсягу права позивача на спірну допомогу.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справ керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України. а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином правова норма про розмір щорічної допомоги на оздоровлення, встановлена ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які Постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була діючою, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік", якою розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2012 року 1073 гр. на місяць.

Таким чином, право ОСОБА_1 на спірну виплату прямо встановлено Конституцією України та Законом України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того вказане право гарантовано ст..17 ЗУ „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, а також гарантований і розмір спірної соціальної допомоги. До цього ж, в ч.1 ст. 17 закону зазначено, що соціальні гарантії встановлюються тільки законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Тобто при нарахуванні та виплаті спірної допомоги за 2010 і 2011 роки Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради повинно було керуватися ст. 48 спеціального закону , а саме Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідач також помилково тлумачить і ч.2 ст. 95 Конституції України, яка передбачає наступне: „тільки Законом України про Державний бюджет України визначаються видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідач вважає , що оскільки спірна допомога є видатком держави, то її розмір здійснюється в розмірах , встановлених Законом України „Про державний бюджет України на відповідний рік. Однак загальносуспільні потреби це потреби, направлені на задоволення всього суспільства, а у цьому випадку спірні виплати направлені на задоволення потреб обмеженого кола споживачів, зокрема визначених законом „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2010 і 2011 роки, тобто у розмірі менше пяти мінімальних заробітних плат, є неправомірними і відповідач зобовязаний здійснити нарахування та виплату спірної допомоги позивачу за 2010-2011 рік у відповідності до ст.48 ЗУ №796-Х11, а саме у відповідності до розміру мінімальної заробітної плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Оскільки позивачу виплати на оздоровлення в 2010 і 2011 роках не проводились, тому при розрахунку розміру допомоги суд бере до уваги розмір мінімальної заробітної плати на час винесення судом рішення.

Норми ст. 11 КАС України передбачають те, що суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем в 2010 і 2011 роках позивачу не була виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення і суд при розрахунку розміру допомоги повинен брати до уваги розмір мінімальної заробітної плати на час винесення судом рішення , тому для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне здійснити розрахунок суми грошової допомоги на оздоровлення за 2010 і 2011 роки із розміру мінімальної заробітної плати на час винесення судом рішення, тобто із суми 1073 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню щорічна допомога на оздоровлення за 2010 рік у розмірі: 1073 грн. х 5 = 5365 грн.; за 2011 рік у розмірі: 1073 х5=5365 грн.

На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому Законом України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2010 і 2011 роки та стягнути з відповідача на користь позивача не отриману щорічну компенсацію на оздоровлення за 2010 рік у сумі 5365 грн. і за 2011 рік у розмірі 5365 грн.

Відповідно до чинного законодавства позивач і відповідач звільнені від сплати судового збору на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19,92 Конституції України, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. ст. 8,9,10,11,94,159,160,161,162,163,183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " за 2010 і 2011 роки.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради на користь ОСОБА_1 не отриману щорічну компенсацію на оздоровлення за 2010 і 2011 роки у розмірі 10730 (десять тисяч сімсот тридцять ) грн. за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя І. В.Воробйова