Справа № 826/5900/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 липня 2015 року письмове провадження № 826/5900/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П., розглянувши адміністративну справу

за позовомДержавної казначейської служби України
доДержавної виконавчої служби України Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

проскасування постанови
Державна казначейська служба України (надалі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної виконавчої служби України, в якому просить скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про накладення штрафу від 11.03.2015 ВП №45650703 на відповідача в розмірі 680,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №826/5900/15, призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2015 залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; закінчено підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 10.06.2015 представник позивача позовні вимоги підтримала, представник відповідача2 заперечував щодо позовних вимог, відповідач1 свого представника у судове засідання не направив.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 10.06.2015 суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про накладення штрафу від 11.03.2015 ВП №45650703 при примусовому виконанні виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2014 №820/9021/14 про зобов'язання Державну казначейську службу України виконати заяву ОСОБА_1 від 05.02.2014 за рахунок Державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами, за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, на позивача накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Вказана постанова мотивована тим, що Державна казначейська служба України не виконала рішення суду, а саме виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2014 №820/9021/14 про зобов'язання Державну казначейську службу України виконати заяву ОСОБА_1 від 05.02.2014 за рахунок Державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами.

Позивач не погоджується з вказаною постановою,виходячи з того, що постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2014 по справі №820/9021/14 (на підставі якої видано виконавчий лист) скасовано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.11.2014, про що було повідомлено відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України листом від 04.03.2015 № 5-08/689-3810.

Відповідач2 проти позову заперечував, зазначивши, що жодної інформації від боржника (Державного казначейської служби України) щодо повного або фактичного виконання боржником рішення суду на підставі якого видано вищевказаний виконавчий документ, або про обставини, що є підставою для зупинення виконавчого провадження або відкладення провадження виконавчих дій - до відділу не надходило, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №45650703.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Як встановлює частина друга статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Частина перша статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що у разі невиконання без поважних причин рішення суду на боржника може бути накладено штраф.

Таким чином, у межах спірних правовідносин суду належить встановити факт не виконання боржником рішення суду та поважність причин такого невиконання.

Як зазначається в оскаржуваній постанові, постановою державного виконавця від 02.12.2014 відкрито виконавче провадження та встановлено боржнику самостійно виконати вимоги виконавчого документа в 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, і що вимогою державного виконавця від 12.02.2015 зобов'язано Державну казначейську службу України в строк до 18.02.2015 виконати в повному обсязі рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист, про що повідомити відділ з наданням підтверджуючих документів; станом на 11.03.2015 інформація боржника щодо виконання рішення суду та вимоги державного виконавця до відділу не надходила.

Вказані обставини позивачем не заперечуються, як і не заперечується факт невиконання рішення у строк, встановлений державним виконавцем, а накладення штрафу оскаржується виключно з підстав скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2014, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.11.2014.

Частина п'ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивач не надав доказів, які б підтверджували добровільне виконання рішення суду та вчинення ним дій, передбачених у виконавчому листі Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2014 №820/9021/14, а також доказів, які б підтверджували поважність невиконання рішення суду, зокрема звернення до державного виконавця або до суду про зупинення виконавчого провадження чи зміну способу і порядку виконання рішення.

Доводи позивача з приводу того, що державний виконавець не взяв до уваги те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2014 №820/9021/14 (на підставі якої видано виконавчий лист) скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.11.2014, судом відхиляються, адже постановою державного виконавця від 02.12.2014 про відкриття виконавчого провадження встановлено боржнику самостійно виконати вимоги виконавчого документа в 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, і що вимогою державного виконавця від 12.02.2015 зобов'язано Державну казначейську службу України в строк до 18.02.2015 виконати в повному обсязі рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист. Станом на 11.03.2015 інформація боржника щодо виконання рішення суду та вимоги державного виконавця до відділу не надходила. Окрім цього, позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів існування вказаного листа та доказів його направлення відповідачу.

Беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить до висновку про правомірність накладення на позивача штрафу у розмірі 680,00 грн. та відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про накладення штрафу від 11.03.2015 ВП №45650703.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Державної казначейської служби України задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Державній казначейській службі України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов