Справа № 344/1978/15-а
Суддя: Бородовський С. О.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/1978/15-а
Провадження № 2-а/344/196/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Перун І.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту комунального господарства, транспорту і зв`язку, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним рішення та дій щодо демонтажу літнього майданчика,-

ВСТАНОВИВ:

До Івано-Франківського міського суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до Департаменту комунального господарства, транспорту і зв`язку, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним рішення та дій щодо демонтажу літнього майданчика. В позові вказано, що позивач та Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради уклали договір про користування елементом благоустрою для розміщення торгового літнього майданчика. Після спливу строку дії договору і використання літнього майданчику позивач вважає, що отриманий елемент благоустрою не повинен був передаватись йому в користування, оскільки бруківка була встановлена позивачем та належить йому. В свою чергу після спливу дії зазначеного договору позивач не має наміру розбирати літній майданчик, тому відповідач ухвалив рішення, в якому надав строк для самостійного демонтажу. Позивачка просила суду визнати протиправними оскаржуване рішення та дії відповідача щодо наступного демонтажу літнього майданчику.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені.

Судом встановлено наступні обставини.

Департамент комунального господарства, транспорту і зв`язку надіслав позивачу вимогу про звільнення земельної ділянки та повідомив про можливість демонтажу спірного літнього майданчика.

31/07/2014 р. між позивачем та Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради укладено договір про тимчасове користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення літнього майданчика.

Відпорвідно до пояснень представника позивача вказаний договір суперечить положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Закону України «Про оренду землі», передана в користування позивачу бруківка була придбана та встановлена позивачем, а тому є нікчемним.

В рішенні Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 09/10/2014 р. «Про демонтаж самовільно встановлених літніх торгових майданчиків» вказано позивачу в місячний термін самостійно демонтувати літній торговий майданчик.

Позивач просив суд про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №496 від 09/10/2014 р. «Про демонтаж самовільно встановлених літніх торгових майданчиків». Однак оскаржуване рішення ухвалено не тільки щодо спірного літнього майданчика, а і щодо інших таких споруд, належних третім особам. Так, позивач та його представник не надали суду доказів уповноваження третіх осіб на представництво перед судом в спорі щодо інших споруд. Отже звернення в цій частині здійснено поза межами захисту власних прав і без надання повноважень на звернення до суду від імені третіх осіб.

Також позивач просив суд про визнання протиправними дій Департаменту комунального господарства, транспорту і зв`язку щодо демонтажу літнього торгового майданчика по вул. Галицька, 122 в м. Івано-Франківськ біля кафе «Талер». Однак відповідачем не було здійснено жодних дій щодо демонтажу спірного літнього торгового майданчику, доказів на встановлення протилежних обставин суду не надано.

В рішенні виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №496 від 09/10/2014 р. «Про демонтаж самовільно встановлених літніх торгових майданчиків» відповідача зобов`язано в місячний строк самостійно демонтувати спірний літній торговий майданчик.

Також у вказаному рішенні зазначено, що у разі не виконання відповідачем обов`язку самостійно виконавчому комітету звернутись до суду для вирішення спору.

Отже позивач не довів будь-якого порушення його права, вказав в позові на обставини, які об`єктивно не існують.

В позові не вказано на правові підстави для скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №496 від 09/10/2014 р. «Про демонтаж самовільно встановлених літніх торгових майданчиків».

Так, в ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції міської ради віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 144 ЗК України у разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертаються до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою.

Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою може бути оскаржене землекористувачем у судовому порядку.

Отже Виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради належить право вимоги до осіб, які використовують земельні ділянки, що належать територіальній громаді, без належної на те правової підстави.

Укладення договору тимчасового користування належною позивачці бруківкою спрямовано на приховання оренди земельної ділянки, належної територіальній громаді, є грубим порушенням положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Закону України «Про оренду землі» і визначених законом способів укладення такого виду договорів.

В п.1 ст. 203 ЦК України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

В п. 2 ст. 228 ЦК України вказано, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Передача позивачу в користування його ж майна спрямована виключно на порушення його конституційного права позивача, оскільки в ст. 13 Конституції України вказано, що власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Будь-якої правомірної мети у такої дії перед судом не доведено.

В свою чергу в ст. 3 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

В ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

В ч. 2 ст. 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже не може бути здійснено демонтаж спірного літнього майданчику інакше як у спосіб встановлений законом, що передбачає можливість вирішення такого спору виключно судом, а не органом місцевого самоврядування. Примусове виконання рішення суду може бути здійснено виключно органом, що встановлений законом. Вказані положення позитивного права є об`єктивними обставами і не можуть бути порушені ні, позивачем, ні відповідачами.

Тому вимога відповідача про звільнення літнього майданчика позивачем самостійно і інформація про намір демонтажу спірного літнього майданчика не можуть бути визнані в якості підстав порушення права позивача.

Таким чином позивачем не доведено будь-якого порушення його права, позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_2 до Департаменту комунального господарства, транспорту і зв`язку, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №496 від 09/10/2014 р. «Про демонтаж самовільно встановлених літніх торгових майданчиків», дій Департаменту комунального господарства, транспорту і зв`язку щодо демонтажу літнього торгового майданчика по вул. Галицька, 122 в м. Івано-Франківськ біля кафе «Талер», відмовити;

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів через місцевий суд до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя Бородовський С.О.