Справа № 807/3555/14
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2015 рокум. Ужгород№ 807/3555/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ващилін Р.О.

при секретарі судового засідання Гелетей А.В.

за участю осіб, які беруть участь участь у справі:

представника позивача: ОСОБА_1,

представник відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, яким просив суд визнати протиправною відмову Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області у переведенні ОСОБА_2 на посаду завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, визнати протиправними дії Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області щодо проведення конкурсу в частині заміщення вакантної посади завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області та зобов'язати Міжгірську районну державну адміністрацію Закарпатської області перевести ОСОБА_2 на посаду завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області.

В подальшому у судовому засіданні позивач доповнив та уточнив позовні вимоги, просив визнати протиправною бездіяльність Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області щодо непропонування ОСОБА_2 вакантної посади завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, визнати протиправною відмову Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області у переведенні ОСОБА_2 на посаду завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, визнати протиправними дії Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області щодо проведення 24 вересня 2014 року конкурсу на заміщення вакантної посади завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, скасувати результати конкурсу на заміщення вакантної посади завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, оформлені протоколом № 2 засідання конкурсної комісії Міжгірської районної державної адміністрації від 24 вересня 2014 року, зобовязати Міжгірську районну державну адміністрацію Закарпатської області запропонувати ОСОБА_2 посаду завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області та перевести його на цю посаду.

Позов мотивовано тим, що 12 травня 2014 року головою Міжгірської РДА було видано розпорядження № 41-р «Про встановлення граничної чисельності працівників районної державної адміністрації», відповідно до якого утворено на правах самостійного структурного підрозділу райдержадміністрації сектор охорони здоровя реорганізувавши відділ охорони здоровя райдержадміністрації. На підставі цього розпорядження, а також відповідно до розпорядження Міжгірської РДА № 42-р від 12.05.2014 року позивача попереджено про наступне звільнення у звязку із скороченням посади, яку він обіймав, та запропоновано посаду головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи апарату райдержадміністрації, тимчасово, на період відсутності основного працівника.

В подальшому позивач звернувся до голови Міжгірської районної державної адміністрації із заявою про переведення його на посаду завідувача сектору охорони здоровя. Однак в порушення ч. 3 ст. 36 КЗпП України відповідач відмовився перевести позивача на вказану посаду, а натомість провів конкурс, за результатами якого на спірну посаду було прийнято іншу особу.

Такі дії відповідача щодо відмови у переведенні його на вакантну посаду завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації позивач вважає протиправними, оскільки у відповідача фактично не відбулись зміни в організації виробництва і праці, посаду позивача збережено, при цьому дія трудового договору продовжилась у звязку з переходом до новоствореного структурного підрозділу прав і обовязків відділу охорони здоров'я Міжгірської районної державної адміністрації, який очолював позивач. Крім того, переведення на рівнозначну посаду повинно здійснюватись без конкурсного відбору, із дотриманням переважних прав позивача, відтак вважає відмову відповідача у переведенні протиправною і такою, що порушує його трудові права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судові засідання не забезпечив, хоча судом вживалися всі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. У звязку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та його представника та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач 16 листопада 2011 року розпорядженням голови Міжгірської РДА № 200-К був призначений на посаду заступника керівника відділу охорони здоровя державної адміністрації як такий, що успішно пройшов конкурсний відбір. Розпорядженням голови Міжгірської РДА № 63-р від 14 червня 2012 року позивача було призначено шляхом переводу на посаду начальника відділу охорони здоровя райдержадміністрації за його згодою, як такого, що перебував у кадровому резерві.

05 травня 2014 року, Розпорядженням № 64-р голови Закарпатської обласної державної адміністрації встановлено граничну чисельність працівників райдержадміністрацій.

12 травня 2014 року, відповідно до статей 5, 6, 39, 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», головою Міжгірської районної державної адміністрації було видано розпорядження № 41-р «Про встановлення граничної чисельності працівників районної державної адміністрації». Розпорядження прийнято на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій», від 18 квітня 2012 р. № 606 «Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій», від 25 березня 2014 року № 91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій», з метою приведення структури та граничної чисельності працівників райдержадміністрації до вимог даних нормативно-правових актів законодавства.

Пунктом 3.2 цього Розпорядження утворено на правах самостійного структурного підрозділу райдержадміністрації сектор охорони здоровя реорганізувавши відділ охорони здоровя райдержадміністрації.

Також судом встановлено, що за змістом розпорядження голови Міжгірської РДА № 41-р затверджено граничну чисельність працівників Міжгірської районної державної адміністрації внаслідок тільки реорганізації, на виконання розпорядження № 64-р голови обласної державної адміністрації. Вказане розпорядження не містить вказівки щодо скорочення будь-яких посад Міжгірської РДА.

Відповідно до Розпорядження голови Міжгірської РДА № 42-р від 12.05.2014 року позивача попереджено про наступне звільнення у звязку з тим, що посаду, яку він обіймає, скорочено згідно з розпорядженням голови Міжгірської РДА № 41-р.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Процедура та підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною третьою цієї статті у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Згідно частини 1 статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Таким чином, розірвання трудового договору на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України відбувається з обов'язковим додержанням зазначених вимог.

До того ж, слід зазначити, що у разі перетворення одного структурного підрозділу особи публічного права в інший або його перепрофілювання звільнення зі служби може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників. Саме собою перетворення без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби.

Відповідно до п.19 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 06.11.1992 року, № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

При цьому слід зазначити, що скорочення чисельності та скорочення штату є різними поняттями. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій. При цьому, одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть і збільшуватися.

Суд звертає увагу, що у розпорядженні № 42-р від 12.05.2014 року «Про попередження працівників Міжгірської районної адміністрації про наступне звільнення» мова йде про скорочення чисельності працівників та реорганізацію структури районної державної адміністрації, однак за змістом такого чи будь-якого іншого документу скорочення штату (посади) позивача не передбачено.

Додатком № 1 до розпорядження від 12.05.2014 року № 41-р затверджено граничну чисельність працівників райдержадміністрації: апарат - в кількості 27 штатних одиниць, структурних підрозділів - в кількості 90 штатних одиниць, а всього по апарату, управліннях, відділах і службах гранична чисельність (штатних одиниць) - 117 осіб з 12 травня 2014 року, затверджено перелік змін до структури управлінь, відділів та служб районної державної адміністрації на 2014 рік; утворено самостійні структурні підрозділи райдержадміністрації в т.ч. сектор охорони здоровя реорганізувавши відділ охорони здоровя райдержадміністрації.

За штатним розписом на 01 січня 2014 року відділ охорони здоровя складався з 3 штатних одиниць; за переліком змін, що ввівся в дію з 12 травня 2014 року, відділ охорони здоровя за кількістю 3 шт. одиниць виводиться та вводиться сектор охорони здоровя - 2 штатні одиниці.

Згідно Розпорядження № 251-р від 30.12.2013 року головою Міжгірської РДА затверджено структуру та граничну чисельність апарату РДА в розмірі 29 штатних одиниць та 83 шт. одиниці структурних підрозділів районної державної адміністрації, що в загальному становило 112 осіб.

Отже, чисельність Міжгірської РДА на початок 2014 року (до реорганізації) становила - 112 шт. од. - з них 3 шт. од. по відділу охорони здоровя; чисельність Міжгірської РДА (після реорганізації, тобто з 12 травня 2014 року) - 117 шт. од. - з них 2 шт. од. по сектору охорони здоровя.

Таким чином, за новим шатним розписом хоч і зменшилася чисельність працівників (відсутня посада провідного спеціаліста), проте посада керівника цього структурного підрозділу (завідувач сектору) збереглася.

За таких обставин суд констатує, що у спірних правовідносинах не відбулось скорочення посади позивача, а так само відсутнє скорочення чисельності працівників Міжгірської РДА, оскільки сумарна кількість штатних одиниць не тільки не зменшилася, але й збільшилася на 5 штатних одиниць.

Відтак на підставі належних і допустимих доказів судом встановлено, що мала місце реорганізація структури Міжгірської РДА, а не реорганізація юридичної особи відділу охорони здоровя, що, окрім іншого, стверджується витягами з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з яких вбачається, що мала місце зміна повного і скороченого найменування юридичної особи, натомість записи про реорганізацію юридичної особи відсутні.

У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі №6-65цс12 зазначено, що ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у звязку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України.

Судом досліджено також Положення про відділ охорони здоровя та Положення про сектор охорони здоровя і встановлено, що перелік функцій та завдань сектору охорони здоровя повністю відповідає функціям і завданням реорганізованого відділу охорони здоровя, а також ідентичними є повноваження начальника відділу охорони здоровя та завідувача новоствореного сектору охорони здоровя, а відтак ці посади є рівнозначними.

За даних обставин суд приходить до висновку, що при реорганізації відділу охорони здоровя не відбулись зміни в організації його діяльності.

Розпорядженням голови Міжігрської РДА від 30.05.2014 року № 57-к позивачу було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09 червня 2014 року по 16 лютого 2015 року.

Судом також встановлено, що 07.08.2014 року розпорядженням голови Міжігсрької РДА № 67-р оголошено конкурс на заміщення, зокрема, вакантної посади завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської райдержадміністрації.

Згідно з протоколом № 2 засідання конкурсної комісії Міжгірської РДА від 24.09.2014 року (п.1) конкурсна комісія вирішила рекомендувати голові Міжгірської районної державної адміністрації призначити на посаду завідувача сектору охорони здоровя райдержадміністрації ОСОБА_3 як такого, що визнаний переможцем конкурсу.

05.09.2014 року, тобто до проведення конкурсу, позивач подав заяву на ім'я голови Міжгірської РДА про переведення його на посаду завідуючого сектором охорони здоровя Міжгірської РДА, яка свідчить про те, що він надав згоду на переведення його на вакантну посаду завідувача сектору охорони здоровя райдержадміністрації.

У відповідь листом від 17.10.2014 року № 0130/1642 Міжгірська РДА повідомила позивача про те, що згідно розпорядження голови державної адміністрації було проведено конкурс на заміщення посад державних службовців, про проведення конкурсу в газеті «Верховина» було опубліковано відповідне оголошення. За результатами конкурсного відбору головою державної адміністрації прийнято відповідне розпорядження про призначення на посаду завідувача охорони здоровя ОСОБА_3

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

За змістом наведених вище норм закону та роз'яснень в постанові Пленуму Верховного Суду України слідує, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які за своєю кваліфікацією може займати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичній особі, чого відповідачем зроблено не було ні станом на дату попередження, ні станом на сьогодні.

Як свідчить зміст Повідомлення працівника про наступне звільнення, відповідачем не запропоновано позивачу жодної з вакантних посад у Міжгірській РДА, які були введені з 12.05.2015 року станом на день попередження, в тому числі посади завідувача сектору охорони здоровя, яка є рівнозначною, що суперечить вимогам частини третьої статті 49-2 КЗпП.

Також суд вважає необхідним зазначити, що пропозицію позивачу тимчасової посади головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи апарату райдержадміністрації на період відсутності основного працівника не можна вважати належним виконанням роботодавцем припису статті 49-2 КЗпП щодо пропонування всіх рівнозначних посад за умов, коли у відповідача були наявні постійні вакантні посади.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність станом на день попередження позивача про наступне вивільнення, інших вакантних посад у Міжгірській РДА.

Оскільки позивачу було запропоновано посаду значно нижчу від його кваліфікаційного рівня та посади яку він обіймав, хоча новостворена посада завідувача сектору охорони здоровя була вільна, то відповідач не дотримавшись в повній мірі відповідної процедури, своїми діями, допустив порушення вимог трудового законодавства, протиправно повідомивши позивача про майбутнє звільнення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у переведенні на рівнозначну вакантну посаду за відсутності для цього передбачених законом підстав.

Крім того, відповідно до частини другої статті 42 КЗпП при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, в тому числі працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

З матеріалів особової справи ОСОБА_2 вбачається, що він працює безперервно у Міжгірській РДА з 15.03.2011 року, та при цьому має тривалий стаж роботи за спеціальністю у Міжгірській районній лікарні, що є достатнім для надання переваги у разі реорганізації структури та змін у чисельності працівників Міжгірської РДА. Також позивач в повному обсязі відповідає вимогам до посади, які зазначені у розпорядженні голови Міжгірської РДА від 07.08.2014 № 67-р «Про оголошення конкурсу».

На противагу цьому, за результатами конкурсу рекомендовано на зайняття посади завідувача сектору охорони здоровя особу, яка не відповідає вимогам, встановленим у розпорядженні голови Міжгірської РДА від 07.08.2014 № 67-р «Про оголошення конкурсу».

Так, відповідно до п.16-17 Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002р. №169 (далі Порядок) кадрова служба державного органу перевіряє подані документи на відповідність їх встановленим вимогам щодо прийняття на державну службу, передбаченим для кандидатів на посаду державного службовця. Особи, документи яких не відповідають встановленим вимогам, за рішенням голови конкурсної комісії до конкурсу не допускаються, про що їм повідомляється кадровою службою з відповідним обґрунтуванням. Якщо кандидат наполягає на участі у конкурсі за даних обставин, він допускається до конкурсу, а остаточне рішення приймає конкурсна комісія.

Судом встановлено, що серед вимог до посади завідувача сектору охорони здоровя було зазначено, зокрема, стаж роботи за фахом у державній службі на керівних посадах не менше 2 років або стаж роботи за фахом на керівних посадах в інших сферах не менше 3 років.

На порушення встановлених вимог, конкурсною комісією допущено до участі у конкурсі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які не мають необхідного стажу роботи на керівних посадах. Також, всупереч вимозі щодо наявності вищої освіти професійного спрямування охорона здоровя за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, конкурсною комісією допущено до участі у конкурсі ОСОБА_5, у якого наявна вища освіта лише за спеціальністю «Менеджер організації».

Крім того, всупереч п.10 Порядку відповідачем не надано до суду доказів доведення до відома працівників Міжгірської РДА оголошення про проведення конкурсу та його умов на заміщення вакантної посади завідувача сектору охорони здоровя, та не було надано доказів участі позивача у конкурсі та складення іспиту, а також винесення на розгляд конкурсної комісії поданої позивачем заяви про переведення на вакантну посаду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що конкурс було проведено з порушеннями, за умов, коли жоден з кандидатів не відповідав встановленим вимогам, при цьому у протоколі засідання конкурсної комісії вказані обставини не відображені та відсутнє обґрунтування щодо необхідності та можливості призначення на вакантну посаду особи, яка встановленим кваліфікаційним вимогам не відповідає, а тому у звязку з допущеними порушеннями, результати проведеного конкурсу слід скасувати.

Відповідно до п.5 Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002р. №169, переведення на рівнозначну або нижчу посаду в одному державному органі, а також просування по службі державних службовців, які зараховані до кадрового резерву чи успішно пройшли стажування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, може здійснюватися без конкурсного відбору.

Пунктом 12 Порядку передбачено, що при заміщенні вакантних посад, призначення на які відповідно до законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України здійснюється за іншою процедурою, а також у разі прийняття керівником рішення про призначення осіб згідно з пунктом 5 цього Порядку в межах одного державного органу конкурс не оголошується.

Згідно ж з Постановою Кабінету Міністрів України №423 від 17.06.1994р. «Про деякі питання застосування статей 4, 15 і 27 Закону України «Про державну службу» державні службовці, які перебували на відповідних посадах у державних органах та виконавчих органах ОСОБА_6, у тому числі в тих, що ліквідуються, до новостворених органів державної виконавчої влади і місцевого самоврядування, а також керівники, які призначаються міністрами, керівниками інших центральних органів державної виконавчої влади за погодженням з керівниками місцевих органів державної виконавчої влади можуть прийматися без конкурсного відбору або стажування.

Таким чином, суд констатує, що у спірних правовідносинах, за відсутності скорочення посади позивача та чисельності працівників, враховуючи те, що позивач відповідає кваліфікаційним вимогам до посади, а спірна вакантна посада є рівнозначною, позивач має переважне право на залишення на роботі та призначення на цю посаду в порядку переведення без проведення конкурсного відбору. Тому дії відповідача щодо проведення конкурсу, незважаючи на подану позивачем заяву, є протиправними.

При цьому суд додатково враховує, що, при рівних умовах реорганізації структури райдержадміністрації, до іншого працівника відділу охорони здоровя (головного спеціаліста Відділу) було застосовано вказані приписи та переведено згідно поданої заяви без проведення конкурсного відбору на аналогічну посаду головного спеціаліста сектору охорони здоровя (Розпорядження від 17.07.2014 року № 59-р), чим відповідачем допущено упередженість та необґрунтований неоднаковий підхід до забезпечення трудових прав працівників.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Уточнений позов ОСОБА_2 до Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області щодо непропонування ОСОБА_2 вакантної посади завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області.

3. Визнати протиправною відмову Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області у переведенні ОСОБА_2 на посаду завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області.

4. Визнати протиправними дії Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області щодо проведення 24 вересня 2014 року конкурсу на заміщення вакантної посади завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області.

5. Скасувати результати конкурсу на заміщення вакантної посади завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, оформлені протоколом № 2 засідання конкурсної комісії Міжгірської районної державної адміністрації від 24 вересня 2014 року.

6. Зобовязати Міжгірську районну державну адміністрацію Закарпатської області запропонувати ОСОБА_2 посаду завідувача сектору охорони здоровя Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області та перевести його на цю посаду.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд, який ухвалив постанову. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

СуддяОСОБА_6