Справа № 810/7122/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/7122/14 Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

23 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві на постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Плюс Україна" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Плюс Україна" звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 08.07.2014 № та №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2014 року позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта Плюс Україна" зареєстровано як юридичну особу Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 28.04.2007, як платник податків перебуває на обліку в органах державної податкової служби з 14.05.2007 за №29146. Позивач також зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Місцезнаходженням ТОВ "Дельта Плюс Україна" відповідно до установчих документів є: м. Київ, вул. Старокиївська, 26.

Водночас, згідно Договору суборенди нежитлового офісного та складського приміщення від 12.06.2012 №2203, укладеного між позивачем та ТОВ "Фенікс Інтернейшнл", фактична адреса ТОВ "Дельта Плюс Україна" є: Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Центральна, 21ж.

Основними видами діяльності позивача є: оптова торгівля одягом; оптова торгівля текстильним товаром; оптова торгівля взуттям; оптова торгівля посудом, виробами зі скла, фарфору та кераміки; оптова торгівля іншими машинами та устаткуваннями; інші види оптової торгівлі.

В період з 10.06.2014 по 16.06.2014 посадовою особою ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Дельта Плюс Україна" () щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в податковому обліку з платником податків ТОВ "Старксервіс" () за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено Акт від 23.06.2014 №1179/26-59-22-03-19/35086694 (надалі - Акт перевірки).

Під час перевірки податковим органом зроблено висновок про те, що операції по взаємовідносинах між ТОВ "Дельта Плюс Україна" та ТОВ "Старксервіс" здійснювалися лише з метою одержання податкової вигоди у вигляді мінімізації податкових зобов'язань з ПДВ і як наслідок не викликало реальних змін майнового стану, тобто не є господарською операцією.

В ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

- п. 44.1 ст. 44, п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на прибуток за 2013 рік на загальну суму 329705 грн.;

- ст. 22, п. 44.1 ст. 44, ст. 138, ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.185.1, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при визначенні суми ПДВ, внаслідок чого занижено податок на додану вартість за лютий 2013 року на суму 124913 грн., за березень 2013 року на суму 57500 грн., за квітень 2013 року на суму 3333 грн., за травень 2013 року на суму 103000 грн., за липень 2013 року на суму 19167 грн., за вересень 2013 року на суму 17000 грн., за листопад 2013 року на суму 17000 грн., за грудень 2013 року на суму 25000 грн.

На підставі висновків Акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 08.07.2014 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 458641 грн., з них за основним платежем - 366913 грн., штрафні санкції - 91728 грн.;

- від 08.07.2014 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств на 412131 грн., з них за основним платежем - 329705 грн., штрафні санкції - 82426 грн.

Позивач заперечує правомірність вищевказаних податкових повідомлень-рішень відповідача, у зв'язку з чим просить суд визнати їх протиправними та скасувати з підстав невідповідності нормам чинного законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України установлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків контрагентом-продавцем товарів та порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України установлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: a) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пункт 201.4. статті 201 Кодексу визначає обов'язкові реквізити податкової накладної.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця (п.201.4. ст.201 ПК України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6. ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 201.10. ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, зі змісту викладених положень податкового законодавства та змісту норм Податкового кодексу України вбачається, що право платника (позивача) на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у зв'язку з придбанням товарів виникає, зокрема, за наявності реального здійснення операцій купівлі-продажу, тобто реального отримання товарів від контрагента та реальної сплати у зв'язку з придбанням товарів коштів, підтверджених належними доказами (первинними документами).

Між тим, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та формування витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої особи; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та на формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів було встановлено, що в періоді щодо якого проводилась перевірка, позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Старксервіс" за наступним договором з додатками:

- договір про надання агентських послуг №АГ251212 від 25.12.2012р (Т.2 а.с.4-5);

- додаткова угода №1 від 25.12.2012р, де за ТОВ «Старксервіс» закріплюються промислові регіони та ряд «Ключових клієнтів» (Т.2, а.с.6-7);

- додаткова угода №2 від 01.02.2013р, де закріплюється розмір агентської винагороди 10% з відповідних клієнтів (Т.2, а.с.8-9);

- додаткова угода №3 від 01.03.2013р (Т.2, а.с.10-11);

- додаткова угода №4 від 01.04.2013р (Т.2, а.с.12-13), де розширено перелік контрагентів та визначено розмір винагороди 3,5% від суми отриманих замовником коштів від «Ключових клієнтів».

На підтвердження факту виконання робіт та надання послуг за вищевказаним договором позивачем до суду були надані копії зазначеного договору з додатковими угодами та копії актів про надання послуг №305 від 31.01.2013р, №572 від 28.02.2013р №927 від 31.03.2013р, №4263 від 30.06.2013р, №4264 від 30.09.2013р., №4265 від 30.12.2013р, а також звітів-розрахунків агентської винагороди помісячно та поквартально. (Т.2 а.с.15-26)

На підтвердження факту здійснення оплати на користь ТОВ "Старксервіс" за надані послуги та поставлений товар позивачем до суду були надані дебетові повідомлення Філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь банк» (Т.2 а.с.84-96) та платіжні доручення (Т2 а.с.109-112)

При цьому, податковий кредит позивачем було сформовано на підставі податкових накладних №151 від 11.01.2013р (ПДВ - 56180,00 грн), №362 від 22.01.2013р (ПДВ - 18733,33 грн), №242 від 13.02.2013р (ПДВ - 50000,00 грн), №61 від 05.03.2013р (ПДВ - 57500,00 грн), №573 від 26.04.2013р (ПДВ - 3333,33 грн), №91 від 08.05.2013р (ПДВ - 20333,33 грн), №272 від 17.05.2013р (ПДВ - 49666,67 грн), №423 від 24.05.2013р (ПДВ - 33000,00 грн), №21 від 19.07.2013р (ПДВ - 19166,67 грн), №12 від 20.09.2013р (ПДВ - 17000,00 грн), №2 від 08.11.2013р (ПДВ - 17000,00 грн), №49 від 16.12.2013р (ПДВ - 16666,67 грн), №50 від 17.12.2013р (ПДВ - 8333,33 грн).

За твердженням податкового органу, ТОВ "Дельта Плюс Україна" до перевірки не були надані документи, які б фактично підтверджували надання, транспортування або подальшу реалізацію наведених робіт, послуг». Однак, в матеріалах справи міститься акт прийому-передачі документів від 11.06.2014р, складений під час перевірки та підписаний представником відповідача Бреусом В.В., де містяться відомості про наявність всіх первинних документів, у тому числі і звітів-розрахунків.

Положенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту, а тому право платника ПДВ на податковий кредит може визнаватися лише у разі, якщо відповідні послуги ним реально придбавалися та у разі реального понесення ним витрат на таке придбання.

Отже, будь-які документи, у тому числі договори, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Крім того, законодавством не регламентовано чіткий перелік документів, які б свідчили про реальність надання тих чи інших послуг. Агентські послуги мають ряд як загальних для послуг ознак, так і деякі специфічні. Так, до загальною ознакою є нематеріальна форма послуги, тому характерним є відсутність документів на транспортування. Специфічною ознакою в даному випадку є обсяг надання послуг, оскільки фактично оплачується не кількість здійсненних дій, а наявний результат (отримані кошти на розрахунковий рахунок замовника від клієнтів) Тому у звітах-розрахунках і міститься інформація про надходження коштів від клієнтів, а не про кількість трудових ресурсів чи часу виконання тих чи інших дій. З огляду на те, що агентська послуга передбачає збільшення продажів та роботу з клієнтами, то абсолютно обґрунтовано, що документи, щоб засвідчували подальшу реалізацію цих послуг, відсутні. Адже дані послуги були придбані для використання у власній торгівельній діяльності, а не з метою перепродажу.

В своїх запереченнях, що містяться в матеріалах даної справи, відповідач як на підставу фіктивності спірних господарських операцій посилається на наявність акту ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 03.04.2014 №1066/26-55-22-08/38292311 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Старксервіс" (ПН 38292311) щодо підтвердження господарських відносин за період діяльності з 01.09.2012 по 28.02.2014", стосовно відсутності ТОВ "Старксервіс" за податковою адресою; наявність вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2013 у кримінальній справі № 761/22932/13-к, яким громадянина ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частинами першою та другою статті 205 Кримінального кодексу України (співучасть у фіктивному підприємництві); неподання ТОВ "Старксервіс" у ході перевірки первинних документів бухгалтерського та податкового обліку.

Однак, колегія суддів зважає на наявність постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.04.2014р у справі №826/5015/14, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року, якою визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві по проведенню зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРКСЕРВІС» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.09.2012 по 28.02.2014; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві по оформленню результатів зустрічних звірок Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРКСЕРВІС» у формі Акту від 03.04.2014 № 1066/26-55-22-08/38292311 про неможливість проведення зустрічної звірки щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.09.2012 по 28.02.2014; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві по внесенню змін до облікових даних платника - Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРКСЕРВІС», зокрема, до комп'ютерної автоматизованої інформаційної системи «Інтегрована автоматизована інформаційна система ГУ Міндоходів України «Податковий Блок», у тому числі в базу даних «Система співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України», на підставі Акту від від 03.04.2014 № 1066/26-55-22-08/38292311 про неможливість проведення зустрічної звірки; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відновити в облікових даних платника - Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРКСЕРВІС» в усіх базах даних, зокрема, у комп'ютерній автоматизованій інформаційній системі «Інтегрована автоматизована інформаційна система ГУ Міндоходів України «Податковий Блок», в базі даних «Система співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України» показників сум податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з 01.09.2012 по 28.02.2014.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги факт листування між ТОВ «Старксервіс» та ТОВ «Дельта Плюс Україна» стосовно розміру агентської винагороди (Т.2 а.с.81-83), що також підтверджує реальність господарських операцій між цими суб'єктами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. Разом з тим, не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу. У такому разі достатньо встановити необізнаність платника податку, що заявляє право на податковий кредит чи бюджетне відшкодування з податку на додану вартість про факт припинення або недобросовісний характер діяльності контрагента (зокрема про несплату податків чи неподання податкової звітності).

У разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Так момент укладення спірних правочинів юридична особа контрагента позивача - ТОВ «Старксервіс» не була припинена у визначеному законом порядку та на час вчинення господарських взаємовідносин була наділена адміністративною процесуальною дієздатністю.

Відповідно до Рішень Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

На час виникнення спірних правовідносин у Єдиному державному реєстрі були відсутні відомості, які б ставити під сумнів цивільну правоздатність контрагента позивача - ТОВ «Старксервіс». Водночас, відсутність платника податків за місцем реєстрації, на думку колегії суддів, не може свідчити про не реальність здійснення ним правочинів.

Що стосується наявності у справі копії вироку Шевченківського районного суду від 24.09.2013р по справі №761/22932/13-к, за яким громадянина ОСОБА_4 (особа, яка за інформацією слідства зареєструвала ТОВ «Старксервіс» з метою незаконної діяльності даного підприємства) визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27 та ч.1, 2 ст.205 КК України, колегія суддів зазначає, що дане судове рішення стосується третьої особи, яка юридично не мала ніяких повноважень для контрагента позивача, тому не може слугувати достатнім доказом при розгляді цієї справи, оскільки воно прямо не пов'язує фіктивну діяльність ТОВ «Старксервіс» саме з ТОВ «Дельта Плюс Україна» та не виключає можливості проведення реальних господарських операцій поряд с фіктивними.

Крім того, в період оспорюваних господарських операцій директором ТОВ «Старксервіс» був ОСОБА_5, відносно якого немає фактів щодо відкритих кримінальних проваджень чи вироків суду.

В матеріалах даної справи також не міститься доказів визнання недійсними спірних правочинів у визначеному законом порядку. Разом з тим, колегія суддів зважає на наявність у справі копії ухвали Шевченківського району м. Києва від 21 липня 2014 року (Т.3 а.с.228), якою в задоволенні клопотання старшого слідчого щодо вилучення документів ТОВ «Дельта Плюс Україна» відмовлено.

З огляду на встановлені обставини даної справи, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо ТОВ «Старксервіс», у зв'язку з чим право платника податків, тобто ТОВ «Дельта Плюс Україна», на податковий кредит чи відображення витрат від своєї діяльності не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович

Повний текст ухвали виготовлено - 26.06.15 р.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.