Справа № 822/2205/15
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2205/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіМатущака В.В.
при секретаріГук В.В.
за участі:представника позивача: Комарницького А.А., представника відповідача: Гнатюк О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АДВАНС" до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АДВАНС" звернулося до суду з позовом до ДПІ у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Р" від 28.05.2015 № та форми "С" від 28.05.2015 №.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що зазначені податкові повідомлення-рішення були складені на підставі акту №1891/22-25-2-05/33087675 від 14.05.2015 за результатами планової виїзної документальної перевірки ТОВ "КОМПАНІЯ АДВАНС" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014. Дані рішення є протиправними, оскільки базуються на безпідставних висновках відповідача про відсутність реальних наслідків господарських операцій з придбання товару від ПП "Дакар", які фактично не здійснювались. Вважає, що має всі первинні документи, оформлення яких передбачене Податковим кодексом України (надалі - ПК України) та Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а висновки щодо відсутності реального виконання господарського договору, укладеного з зазначеним господарюючим суб'єктом, суперечать вимогам законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає спірні податкові повідомлення-рішення законним, оскільки порушення позивачем норм Податкового кодексу України (далі - ПК України) та заниження суми податку на прибуток на загальну суму 96747,00 та податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 92140,00 грн. за рахунок безпідставного відображення у витратах витрат на придбання товару та віднесення до податкового кредиту податку на додану вартість в зазначеній сумі по операціях з придбання від ПП "Дакар" товару, які фактично не здійснювались та не підтверджені документально, встановлене під час перевірки позивача та зафіксоване в акті перевірки №1891/22-25-2-05/33087675 від 14.05.2015. На думку представника відповідача, недоведеність реальності здійснення юридичною особою господарських операцій свідчить про формальність первинної документації, складеної на їх підставі.

Також зазначає, що перевіркою встановлено перевищення ліміту каси відповідача на суму 3834,64 грн., що є порушенням п.2.8, 2.9, 2.10 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Враховуючи викладене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 14.05.2015 №000026, №000027, №000028 та №000029, відповідно до плану-графіка на ІІ квартал 2015 та згідно наказу №986 від 02.04.2015, в період з 14.04.2015 по 06.05.2015 посадовими особами ДПІ у м. Хмельницькому було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "КОМПАНІЯ АДВАНС" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт №1891/22-25-2-05/33087675 від 14.05.2015 та зроблено висновки про порушення позивачем вимог:

- п.138.2, п.138.4, пп.138.8.1, п.138.1 ст.138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 96747,00 грн.

- 198.1, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість за період, що перевірявся, у загальному розмірі 92140,00 грн.;

- п.2.8, 2.9, 2.10 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме: перевищення встановлений залишків ліміту готівки в касі підприємства в сумі 3834,64 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 28.05.2015 № та форми "С" від 28.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 120934,00 грн., з яких 96747,00 грн. - за основним платежем та 24187,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, та податкове повідомлення-рішення, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 2432,76 грн.

Як слідує з акту перевірки та матеріалів справи, підставою для донарахування позивачу грошового зобов'язання слугували висновки перевіряючого про те, що правочини укладені позивачем з вказаним контрагентом були укладені без мети настання реальних наслідків і відсутність необхідних умов для здійснення ПП "Дакар" господарської діяльності, оскільки згідно акту перевірки №61/04-61-22-2/30242420 від 23.09.2013 від ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про неможливість проведення зустрічної перевірки із ПП "Дакар" за період березень 2012, через стан 16 (припинено (ліквідовано, закрито).

Досліджуючи правомірність прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень, суд виходив з наступного.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Пунктами 201.4, 201.6 ст.201 ПК України, встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Також, згідно п.36.1, п.36.5 ст.36, п.38.1 ст.38, п.44.1 ст.44, п.47.1 ст.47, п.49.2 ст.49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у перевіреному контролюючим органом періоді між позивачем ТОВ "Компанія Адванс" та ПП "Дакар" 23.06.2008 та 19.03.2012 було укладено договори поставки №46 та №20 на поставку нафтопродуктів (бензин, дизельне пальне, масло, бітумну емульсію та бітум в асортименті, надалі іменується як - Товар). В подальшому сторонами було укладено Додаток 1 від 22.03.2012, Додаток 2 від 23.03.2012, Додаток 3 від 26.03.2012 та Додаток 4 від 28.03.2012 до договору поставки №20 від 19.03.2012, щодо особливостей поставки зазначеного у договорі Товару.

В матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Видані контрагентом позивачу податкові накладні не мають недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Також, як вбачається з акту перевірки, в якості доказу не підтвердження реальності господарських операцій, є твердження податкового органу про неможливість проведення зустрічної перевірки із ПП "Дакар" за період березень 2012, через стан 16 (припинено (ліквідовано, закрито) на підставі наданого акту перевірки №61/04-61-22-2/30242420 від 23.09.2013 від ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська.

Однак, суд зазначає, що зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії - заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом-постачальником мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємство ознак фіктивності на час здійснення господарських операції не мало, що зумовлює хибність висновків контролюючого органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи, що під час розгляду справи було спростовано висновки податкового органу щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, тому відсутні і підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 24187,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що податкове повідомлення - рішення від 28.05.2015 № форми "Р" є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується податкового повідомлення-рішення форми "С" від 28.05.2015 №, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 2432,76 грн., то суд з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до пп. 5.11 п.5 Постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 N637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" установлений ліміт каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) можуть переглядатися у зв'язку із змінами законодавства України або за наявності відповідних факторів об'єктивного характеру (зміни в надходженнях/видатках готівки, внутрішнього трудового розпорядку/графіків змінності тощо). Документи (нормативно-правові акти, внутрішні документи (розрахунки) підприємства, що затверджені (підписані) керівником або уповноваженою ним особою), на підставі яких переглянуто ліміт каси, строки здавання готівкової виручки (готівки), додаються до відповідних наказів (розпоряджень), договорів банківського рахунку підприємства.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, 07.01.2009 наказом №2 ТОВ "Компанія Адванс" у відповідності з Розрахунком встановлення ліміту залишку готівки в касі від 08.01.2009, затверджено ліміт каси в сумі 14954,54 грн.

Копії зазначених наказу та розрахунку знаходяться в матеріалах справи, а отже висновки контролюючого органу про порушення п.2.8, 2.9, 2.10 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме: перевищення встановлений залишків ліміту готівки в касі підприємства в сумі 3834,64 грн. є помилковим.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за перевищення ліміту залишку готівки в касі.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладені норми відповідачем не доведена правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, а отже позовні вимоги позивача про визнання їх протиправними та скасування слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст.158-163, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за формою "Р" від 28.05.2015 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "С" від 28.05.2015 №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АДВАНС" понесені судові витрати в розмірі 392 (триста дев'яносто дві) грн. 89 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 03 липня 2015 року

Суддя/підпис/В.В. Матущак
"Згідно з оригіналом" Суддя В.В. Матущак