Справа № 808/3395/15
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

02 липня 2015 року (17 год. 00 хв.) Справа № 808/3395/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Киселя Р.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання протиправною та скасування постанови, зобовязання вчинити певні дії.

23.06.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового звязку надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Комунарського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі відповідач), третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», в якому позивач просить: визнати протиправною та скасувати постанову від 14.05.2014 державного виконавця відповідача про відкриття виконавчого провадження №47497798 на підставі виконавчого напису №3485 від 02.12.2013 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радгоспна, буд. 59а, яка належить на праві власності позивачу; зобовязати відповідача винести постанову про повернення стягувачу виконавчого напису №3485 від 02.12.2013 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радгоспна, буд. 59а, яка належить на праві власності позивачу.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що винесена відповідачем постанова про відкриття виконавчого провадження №47497798 від 14.05.2014 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки стягувачем пропущений строк для предявлення виконавчого документу до виконання та на майно позивача поширюються законодавчі заборони щодо його реалізації.

Ухвалою від 23.06.2015 провадження у справі було відкрите, судове засідання призначене на 02.07.2015.

02.07.2015 від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає.

02.07.2015 від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, проти позову заперечує в повному обсязі.

У судове засідання 02.07.2015 представник третьої особи, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання не прибув.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Враховуючи неприбуття у судове засідання представників сторін, суд на підставі вимог ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснював фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було складено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радгоспна, буд. 59а, яка належить на праві власності позивачу. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного майна, переданого в іпотеку, пропонував задовольнити вимоги стягувача третьої особи в сумі розміром 1226099,42 грн.

23.12.2013 третьою особою до відповідача була направлена заява про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №3485, вчиненого 02.12.2013, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про звернення стягнення на квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радгоспна, буд. 59а, яка належить на праві власності позивачу

Постановою державного виконавця відповідача від 20.01.2014 було відкрито виконавче провадження ВП №41571221 з виконання виконавчого напису №3485 виданого 02.12.2013.

Зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена відповідачем на адресу позивача та третьої особи та отримана ними 21.01.2014 та 30.01.2014, відповідно, про що свідчать відмітки про отримання, наявні на супровідному листі відповідача від 21.01.2014 №1700/6.

20.01.2014 державним виконавцем відповідача було складено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радгоспна, буд. 59а, яка належить на праві власності позивачу.

16.07.2014 державним виконавцем відповідача було складено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, згідно якої виконавчий документ було повернуто стягувачу, на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

19.11.2014 третьою особою до відповідача була направлена заява про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №3485, вчиненого 02.12.2013, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про звернення стягнення на квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радгоспна, буд. 59а, яка належить на праві власності позивачу

Постановою державного виконавця відповідача від 10.12.2014 було відкрито виконавче провадження ВП №45784528 з виконання виконавчого напису №3485 виданого 02.12.2013.

30.03.2015 державним виконавцем відповідача було складено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, згідно якої виконавчий документ було повернуто стягувачу, на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

16.04.2015 третьою особою до відповідача була направлена заява про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №3485, вчиненого 02.12.2013, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про звернення стягнення на квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радгоспна, буд. 59а, яка належить на праві власності позивачу

Постановою державного виконавця відповідача від 14.05.2015 було відкрито виконавче провадження ВП №47497798 з виконання виконавчого напису №3485 виданого 02.12.2013.

01.07.2015 державним виконавцем відповідача було складено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, згідно якої виконавчий документ було повернуто стягувачу, на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче проваджененя», оскільки наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Вважаючи, прийняту відповідачем постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2014 ВП №47497798 протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач в обґрунтування адміністративного позову посилається на те, що виконавчий напис був предявлений до виконання після спливу строку його предявлення до виконання - більш ніж через рік після його вчинення, оскільки виконавчий напис вчинений 02.12.2013, а предявлений до виконання 12.05.2015.

З приводу зазначених посилань, суд зазначає наступне.

Статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII визначено, що протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Пунктом 3 зазначеного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Судом встановлено, що виконавчий напис було повернуто стягувану вперше - 16.07.2014 та вдруге - 30.03.2015, а отже річний термін предявлення стягувачем виконавчого напису до виконання, згідно вимог ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», втретє спливає 31.03.2016.

Суд зазначає, що втретє виконавчий напис було предявлено стягувачем до виконання 16.04.2015.

Отже, стягувачем виконавчий напис до виконання було предявлено в межах встановленого строку та в порядку визначеному статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, з урахуванням обставин справи та враховуючи приписи ч. 3 ст. 23 зазначеного Закону, суд зазначає, що строк предявлення виконавчого документа до виконання встановлюється з моменту закінчення дії відповідної заборони, тобто з дати набрання чинності законом, визначеним в п. 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В адміністративному позові позивач, в обґрунтування протиправності складання відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження, посилається на норми п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України. Зазначає, що квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радгоспна, буд. 59а, на яку звернуто стягнення на підставі виконавчого напису №3485 від 02.12.2013 надано в іпотеку в забезпечення зобовязань за споживчим кредитом в іноземній валюті, що є єдиним місцем постійного проживання та єдиним нерухомим майном, що знаходиться у власності позивача. Оскільки наявна заборона стосовно звернення стягнення на зазначене нерухоме майно, то відповідачем неправомірно складено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2015.

Стосовно наведених обґрунтувань позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначені підстави для відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Судом встановлено, що третьою особою на виконання вимог зазначеної статті було подано до відповідача заяву про відкриття виконавчого провадження та виконавчий документ виконавчий напис, складений 02.12.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радгоспна, буд. 59а, яка належить на праві власності позивачу.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» наведено вичерпний перелік підстав відмови у відкритті виконавчого провадження.

Згідно зазначеної статті державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Проаналізувавши перелік підстав відмови у відкритті виконавчого провадження, визначених ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначає, що наявна встановлена Законом заборона стосовно звернення стягнення на зазначене нерухоме майно, не є підставою для складання постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

З наведених підстав, відповідач при складанні постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2015 діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Із зазначеної норми вбачається, що обставина на яку посилається позивач, а саме наявна встановлена Законом заборона стосовно звернення стягнення на нерухоме майно, розглядається відповідачем в процесі виконавчого провадження, тобто після відкриття виконавчого провадження та є підставою повернення стягувачу виконавчого документа, що і було зроблено відповідачем.

Суд зазначає, що позивач в адміністративному позові просив, крім іншого, зобовязати відповідача винести постанову про повернення стягувачу виконавчого напису №3485 від 02.12.2013 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радгоспна, буд. 59а, яка належить на праві власності позивачу.

Судом встановлено, що 01.07.2015 державним виконавцем відповідача було складено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, згідно якої виконавчий документ було повернуто стягуючу, на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче проваджененя», оскільки наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Отже, оскільки виконавчий документ, станом на час розгляду справи, повернуто стягувачу, то фактично відсутній предмет розгляду по даній адміністративній справі.

З наведених підстав, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, у звязку з чим позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Комунарського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання протиправною та скасування постанови, зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль