Справа № 823/251/15
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/251/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гарань С.М. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ключковича В.Ю., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області до відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області, в якому просив визнати бездіяльність старшого державного виконавця відділу ДВС Тальнівського РУЮ Черкаської області Саламахи М.В. такою, що порушує вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та полягає у неналежному виконанні своїх обов'язків, не вжиті заходів щодо перевірки майнового стану боржника, не направленні постанови про арешт і розшук майна божника до управління ДАІ УМВС України в Черкаській області, не здійсненні опису та арешту майна боржника та не вжитті інших заходів відповідно до законодавства.

Крім того, позивач просив зобов'язати відповідача вжити всіх передбачених законодавством заходів з примусового виконання вимоги № Ф-337 У від 06.08.2013 р., виданої УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області та виконавчого листа № 823/2089/13-а від 30.08.2013 р., виданого Черкаським окружним адміністративним судом.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити даний позов в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області передало для примусового виконання до відділу ДВС Тальнівського РУЮ Черкаської області для стягнення з ФОП ОСОБА_3:

- виконавчий лист № 823/2089/13-а, виданий Черкаським окружним адміністративним судом 30.08.2013 р. про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області боргу в сумі 2883,87грн. (а.с.9);

- вимогу УПФУ в Тальнівському районі № Ф-337 У від 06.08.2013 р. про стягнення з ФОП ОСОБА_3 недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 1194,03грн. (а.с.7).

05.09.2013 р. та 10.09.2013 р. старшим державним виконавцем відділу ДВС Тальнівського РУЮ Саламахою М.В. були прийняті постанови про відкриття виконавчого провадження № 39775628 (за виконавчим листом Черкаського окружного адміністративного суду, а.с.8) та ВП № 39822132 (за вимогою УПФУ в Тальнівському районі, а.с.6).

В подальшому, 04.02.2015 р. головним спеціалістом-юристконсультом УПФУ в Тальнівському районі проведено ознайомлення з матеріалами вищевказаних виконавчих проваджень, про що складено відповідний акт (а.с.4-5). Зазначеним актом зафіксовані заходи, які були вжиті державним виконавцем для виконання ВП № 39775628 та ВП № 39822132.

Вважаючи, що державним виконавцем відділу ДВС Тальнівського РУЮ з початку відкриття зазначених проваджень не були в повній мірі вжиті заходи для фактичного примусового їх виконання, що є порушенням вимог ст.ст. 6, 11, 30 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Спірні відносини врегульовані, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.99 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку передбачено п.5 ч.3 ст.11 Закону № 606-XIV.

Частиною 5 ст. 52 Закону № 606-ХIV визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

У відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4, ч. 5 ст. 57 Закону № 606-ХIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Наведеною нормою законодавець закріпив за органом ДВС обов'язок надсилати на адресу боржника саме постанову про арешт майна. Обов'язок надсилати на адресу боржника акт опису й арешту майна в спеціальному законі не передбачено.

Відповідно до п.4.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за № 512/5 від 02.04.2012 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802), опис та арешт майна боржника здійснюються в такій послідовності:

4.2.1. Після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані: а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

4.2.2. Акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

4.2.3. Якщо опис і арешт майна здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, державний виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання.

4.2.4. Якщо опис і арешт майна здійснюються за участю боржника або його представника, акт опису та арешту майна складається в двох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а другий видається боржнику під розписку на першому примірнику, що залишається у державного виконавця.

4.2.5. Якщо описане майно передано на зберігання не боржникові чи його представнику, а іншій особі, то акт опису та арешту майна складається в трьох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а інші вручаються зберігачеві майна та боржнику під розписку на першому примірнику акта.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області від 09.01.2014 р. було накладено арешт на все нерухоме майно боржника - ФОП ОСОБА_3 та заборонено його відчуження.

За даними реєстру обтяжень рухомого майна, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області було також накладено арешт та застосовано заборону його відчуження стосовно належних боржнику транспортних засобів, що були зареєстровані за ним у визначеному законом порядку.

Крім того, на запит державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області Державною податковою службою України було направлено лист від 16.06.2014 р., в якому повідомлялося про те, що у ФОП ОСОБА_3 відсутні будь-які розрахункові рахунки у банківських установах та відсутня інформація стосовно джерел отримання ним доходів.

Водночас, з листа Пенсійного фонду України від 12.06.2014р. вбачається, що боржник ФОП ОСОБА_3 пенсію не отримує та не працює за трудовим або цивільно-правовим договором.

З цих підстав, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області 12.06.2014 р. було винесено постанову про розшук рухомого майна, що зареєстроване за боржником (автомобіля «Мерседес БенцСпрінтер» д/н НОМЕР_1 та причіпа ММЗ 81024 д/н НОМЕР_2), яку направлено на виконання до УДАІ УМВС України в Черкаській області. В подальшому, у зв'язку з вищевказаною обставиною виконавче провадженння № 39775628 було зупинено.

Отже, як свідчать матеріали даної справи, відповідачем вживалися всі визначені законом заходи для по розшуку майна боржника з метою повного та своєчасного виконання вимоги Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області № 337 від 06.08.2013р.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог даного позову в частині визнання бездіяльності старшого державного виконавця відділу ДВС Тальнівського РУЮ Черкаської області Саламахи М.В. такою, що порушує вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Що стосується позову в частині зобов'язання відповідача вжити всіх передбачених законом заходів з метою примусового виконання вимоги № Ф-337 У від 06.08.2013р., виданої УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області та виконавчого листа № 823/2089/13-а від 30.08.2013 р., виданого Черкаським окружним адміністративним судом, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 6 статті 9 КАС України визначено: якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, на підставі Закону України «Про приєднання України до Статуту Ради Європи» від 31 жовтня 1995 року № 398/95-ВР Україна вважається членом Ради Європи.

Відповідно до статті 15 Статуту Ради Європи від 05 травня 1949 року, у відповідних випадках висновки Комітету можуть приймати форму рекомендацій урядам країн - членів Ради і Комітет може попросити уряди країн - членів Ради інформувати його про заходи вжиті ними щодо таких рекомендацій.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 прийнятих на 316-му засіданні заступників міністрів Комітетом Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Тобто, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи вищенаведене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога щодо зобов'язання відповідача вчинити дії по примусовому виконанню вимоги УПФУ в Тальнівському районі № Ф-337 У від 06.08.2013 р. про стягнення з ФОП ОСОБА_3 недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 1194,03грн. та виконавчого листа № 823/2089/13-а, виданого Черкаським окружним адміністративним судом 30.08.2013 р., є не що іншим як формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків В.Ю. Ключкович І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Ключкович В.Ю.

Петрик І.Й.