Справа № 814/253/15
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

30 березня 2015 року Справа № 814/253/15

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Малих О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за

адміністративним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» (вул. Крилова, 7, м. Миколаїв, 54038)

до відповідача: Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (вул. Г.Петрової, 2-а, м. Миколаїв, 54029)

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.01.2015р. № НОМЕР_1,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач, ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (далі - ППР) № НОМЕР_1 від 16.01.2015 року на суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 322 879,50 грн., у т.ч. за основним платежем на 215 253,00 грн. та за штрафними санкціями на 107 626,50 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на підставі Акту перевірки № 3236/14-04-22-02/30565129 від 12.12.2014 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Електрім-2000» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин з ТОВ «Бестінбуд» (код за ) за липень 2014 року, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.01.2015 року. Позивач не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в Акті перевірки та прийнятим на його підставі податковим повідомленням-рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача згідно наданих письмових заперечень просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, а відсутність повноважних представників сторін, відповідно до ст. 128 КАС України, не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 01.12.2014 року по 12.12.2014 року Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Електрім-2000» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин з ТОВ «Бестінбуд» (код за ) за липень 2014 року та складено акт № 3236/14-04-22-02/30565129 від 12.12.2014 року (надалі - Акт перевірки, арк. спр. 10 - 21).

У висновках вказаного Акту перевірки зазначається, що позивачем порушено п.193.3 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями (далі - ПК України), в результаті чого позивачу визначено заниження суми податку на додатну вартість у розмірі 215 253,00 грн., у т.ч. за липень 2014 року у сумі 215 253,00 грн.

16.01.2015 року відповідачем було винесено відповідне податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яке отримане позивачем поштою 21.01.2015 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 322 879,50 грн., з яких 215 253,00 грн. - за основним платежем, 107 626,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (арк. спр. 22).

Не погоджуючись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК України.

Прийняття ДПІ у Заводському районі податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.01.2015 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 322 879,50 грн. відповідач обґрунтовує тим, що в результаті проведення перевірки не встановлено реальності здійснення господарської операції між ТОВ «Електрім-2000» та його контрагентом - ТОВ «Бестінбуд». Зокрема, відповідач доходить висновку про відсутність реальності придбання товарів позивачем у ТОВ «Бестінбуд» посилаючись на ненадання підприємством до перевірки документів, зокрема, товарно-транспортних накладних, можливі порушення ТОВ «Бестінбуд» податкового законодавства і залучення до схеми формування штучного податкового кредиту, зокрема, при здійснені господарських операцій з ТОВ «Регіон Кепітал», та неможливість перевезення придбаного товару автомобілем, зазначеним в товарно-транспортних накладних.

Суд критично оцінює позицію відповідача щодо визнання ним нереальності господарської операції з придбання позивачем товарів у ТОВ «Бестінбуд». Суд вважає необхідним зазначити, що при проведенні перевірки податковим органом здійснюються збір, обробка та акумулювання фактичних даних, що відображають законність джерел та обсяги доходів і витрат платника податків, визначення інших показників податкових декларацій, нарахування і сплати податків (зборів), формується оцінка та обґрунтування висновків, що відображають стан виконання платником податкових зобов'язань.

Відповідно до п. 6 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 22.12.2010 року, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Податковим кодексом України чітко визначено матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, та вимоги до підтвердження даних, зазначених у податковій звітності. Так, згідно до ст. 83 ПК України для посадових осіб органів державної податкової служби такими підставами є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом чи іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

В матеріалах справи містяться всі документи первинного бухгалтерського обліку позивача, які надавались позивачем відповідачу на його запити, що підтверджують фактичне здійснення господарської операції по продажу позивачу товарів його контрагентом - ТОВ «Бестінбуд», а саме: договір № 17 від 01.07.2014 року; видаткова накладна №РН-0730/05 від 30.07.2014р. та лист переміщення ТМЦ; видаткова накладна № РН-0730/06 від 30.07.2014 року та лист переміщення ТМЦ; видаткова накладна № РН-0730/07 від 30.07.2014 року та лист переміщення ТМЦ; видаткова накладна № РН-0730/08 від 30.07.2014 року та лист переміщення ТМЦ; видаткова накладна № РН-0730/9 від 30.07.2014 року та лист переміщення ТМЦ; податкові накладні № 125 від 30.07.2014 року, № 126 від 30.07.2014 року, № 127 від 30.07.2014 року, № 128 від 30.07.2014 року, № 129 від 30.07.2014 року; витягу з журналу обліку довіреностей; товарно-транспортні накладні № 50 від 30.07.2014 року та № 51 від 30.07.2014 року, які підтверджують перевезення товару автомобілем позивача FAW1047, державний номер НОМЕР_2; платіжні доручення № 405 від 13.08.2014 року, № 481 від 19.08.2014 року, № 531 від 17.08.2014 року; банківська виписка від 29.08.2014 року; акти вхідного контролю від 30.07.2014 року; свідоцтво про атестацію № РН-0133/2013 від 29.10.2013 року; прибуткові накладні поповнення складу № РН-0730/05 від 30.07.2014 року, № РН-0730/06 від 30.07.2014 року, № РН-0730/07 від 30.07.2014 року, № РН-0730/08 від 30.07.2014 року, № РН-0730/9 від 30.07.2014 року (арк. спр. 28 - 66).

Крім того, фактичне здійснення господарської операції також підтверджується документами на перевезення частини товару, придбаного позивачем у ТОВ «Бестінбуд», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (автомобіль МАЗ, державний номер ВЕ 3019ВЕ) та показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які безпосередньо приймали участь у здійснені господарської операції та транспортуванні придбаного товару з м. Києва до м. Миколаєва.

Всі надані позивачем первинні документи бухгалтерського та податкового обліку відповідають чинному законодавству щодо вимог, встановлених до цих документів, отже, здійснення господарської операції, на підставі якої позивачем до складу податкового кредиту був включений податок на додану вартість, сплачений у складі вартості товарів, придбаних у ТОВ «Бестінбуд», підтверджено документально.

Що стосується посилань ДПІ на ненадання позивачем документів, зокрема товарно-транспортних накладних, суд не приймає їх до уваги та вважає безпідставними виходячи з наступного.

Відповідачем позивачу було направлено два запити про надання документального підтвердження правових взаємовідносин з ТОВ «Бестінбуд» за липень 2014 року - № 8053/10/14-04-22-02-16 від 13.11.2014 року та № 8418/10/14-04-22-02-16 від 01.12.2014 року. Відповідно до вказаних запитів позивач надав відповідачу документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції з ТОВ «Бестінбуд»: договір № 17 від 01.07.2014 року, видаткові накладні від 30.07.2014 року № РН-0730/05, № РН-0730/06, № РН-0730/07, № РН-0730/08, № РН-0730/9, податкові накладні № 125 від 30.07.2014 року, № 126 від 30.07.2014 року, № 127 від 30.07.2014р., № 128 від 30.07.2014 року, № 129 від 30.07.2014 року, платіжні доручення № 405 від 13.08.2014 року, № 481 від 19.08.2014 року, № 531 від 17.08.2014 року та банківську виписку, товарно-транспортні накладні, складські прибуткові накладні, листи переміщення ТМЦ на склад, акти результатів вхідного контролю, журнал обліку довіреностей та оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 за липень-серпень 2014 року, що підтверджується листами позивача № 2Н14/780 від 25.11.2014 року та № 2Н14/827 від 11.12.2014 року, які отримані відповідачем, про що свідчать відповідні відмітки на вказаних листах (арк. спр. 67, 68). Отримання вказаних документів не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Суд також критично оцінює заперечення відповідача про неможливість перевезення придбаного товару автомобілем позивача FAW1047, державний номер НОМЕР_2, зазначеним в товарно-транспортних накладних № 50 від 30.07.2014 року та № 51 від 30.07.2014 року, на підставі наступного.

Крім вказаних товарно-транспортних накладних № 50 від 30.07.2014 року та № 51 від 30.07.2014 року, які підтверджують перевезення придбаного товару автомобілем позивача FAW1047, в судове засідання позивачем також було надано документи, які підтверджують перевезення частини товару, придбаного позивачем у ТОВ «Бестінбуд», перевізником, залученим на договірних засадах фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (автомобіль МАЗ, державний номер НОМЕР_3). Представник відповідача заперечував проти залучення вказаних документів, оскільки, за його словами, вони не були надані відповідачу під час проведення перевірки.

Проте, позивач не був повідомлений про проведення перевірки в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з п. 78.4. ст. 78 Податкового кодексу України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Крім того, відповідно до п.79.2. ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Позивач зазначив, що не отримував копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки № 1119 від 28.11.2014 року та письмового повідомлення № 603 від 28.11.2014 року про дату початку та місце проведення такої перевірки і взагалі не знав про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. В листі, який було отримано позивачем 01.12.2014 року, містився запит про надання пояснень та їх документального підтвердження № 8418/10/14-04-22-02-16 від 01.12.2014 року, на який було надано відповідь.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів повідомлення позивача про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги надані у сдовом засіданні16.03.2015 року показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які безпосередньо приймали участь у здійснені господарської операції та транспортуванні придбаного товару з м. Києва до м. Миколаєва, і зазначили, що придбаний товар перевозився автомобілем позивача FAW1047 (вказаним автомобілем було зроблено дві ходки) та автомобілем фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 МАЗ, суд вважає, що факт транспортування товару, придбаного позивачем у ТОВ «Бестінбуд», з м. Києва до м. Миколаєва та можливість перевезення вказаними автомобілями всієї кількості товару, зазначеної в видаткових накладних, підтверджується належними та допустимими доказами.

Не можуть бути взяті до уваги також заперечення відповідача щодо можливих порушень ТОВ «Бестінбуд» податкового законодавства і залучення його до схеми формування штучного податкового кредиту, зокрема, при здійснені господарських операцій з ТОВ «Регіон Кепітал», в підтвердження чого представник відповідача надав під час судового розгляду копію протоколу допиту директора ТОВ «Бестінбуд» ОСОБА_4 у якості свідка та повідомив, що відповідно до інформації, наданої ДПІ у Деснянському районі м. Києва, відносно директора ТОВ «Бестінбуд» порушено кримінальне провадження, матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру судових рішень за № 0000099 від 09.07.2014 року.

На момент вчинення господарської операції між позивачем та ТОВ «Бестінбуд», вказаний контрагент був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та мав повну податкову правосуб'єктність. Керівником ТОВ «Бестінбуд» відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців була ОСОБА_4, що підтверджується документами, які були отримані позивачем від ТОВ «Бестінбуд» під час здійснення господарської операції і наданими суду під час судового розгляду: статутом ТОВ «Бестінбуд», випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 23.05.2014 року, витягом з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 23.05.2014 року, свідоцтвом про реєстрацію ТОВ «Бестінбуд» платником податку на додану вартість № 200135426, протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Бестінбуд» № 6 від 16.05.2014 року та наказом про призначення ОСОБА_4 на посаду керівника ТОВ «Бестінбуд» № 3 від 17.05.2014 року (арк. спр. 122 - 144).

На час судового розгляду ТОВ «Бестінбуд» включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і керівником підприємства відповідно до даних реєстру є ОСОБА_4

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів, а також не передбачено обов'язку здійснювати перевірку документів щодо контрагентів по ланцюгу здійснення операції сплати податків контрагентами тощо.

Що стосується наданого представником відповідача протоколу допиту директора ТОВ «Бестінбуд» ОСОБА_4 у якості свідка та інформації щодо порушення відносно директора ТОВ «Бестінбуд» кримінального провадження, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частей 1 та 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, в підтвердження нереальності господарської операції, здійсненої між позивачем та ТОВ «Бестінбуд» відповідач повинен був надати докази того, що первинні документи, складені ТОВ «Бестінбуд» (видаткові та податкові накладні тощо) є такими, що не відповідають дійсності. З урахуванням вимог процесуального закону про допустимість доказів ці обставини можуть підтверджуватися, зокрема, судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, вироком про визнання осіб, які видали видаткові та податкові накладні, винними в скоєнні відповідних злочинів або постановою про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

Відповідних допустимих доказів, а також інформації про результати розслідування кримінального провадження відносно директора ТОВ «Бестінбуд» відповідач суду не надавав.

За таких обставин, посилання відповідача на Постанову Верховного суду України від 05.03.2012 року у справі № 21-421а11 є безпідставним, оскільки допустимих доказів того, що первинні бухгалтерські документи підписані від імені ТОВ «Бестінбуд» неуповноваженими особами відповідач не надав.

Відносно заперечень відповідача про порушення, допущені в діяльності ТОВ «Бестінбуд», зокрема при здійснені господарських операцій з ТОВ Регіон Кепітал, суд зазначає наступне.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тобто підприємство-позивач не може бути притягнуте до відповідальності за порушення, яке ним не було вчинене.

Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 року вих. № 11/13-11 роз'яснив, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Крім того, факти порушень в господарській діяльності або при оформленні первинних бухгалтерських документів самі по собі не можуть бути підставою для визнання безтоварними господарських операцій на виконання договорів, укладених з контрагентами, які припустилися таких порушень, оскільки проведення перевірки є заходом контролю податкового органу відносно платника податків, а реальність господарської операції оцінюється з урахуванням її специфіки - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Таким чином, при дослідженні господарської операції, контрагент за договором, в першу чергу, розглядається як суб'єкт господарювання, спроможний або неспроможний надавати відповідні послуги або поставляти товари.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Придбані товари були використані позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується документами, які містяться в матеріалах справи.

Отриманий від ТОВ «Бестінбуд» товар (електрообладнання та комплектуючі) було використано для виконання замовлень ТОВ «ТРЕЙ Україна» по договору № 20033-01-02 від 10.06.2014 року (загальна вартість договору 3 275 000,00 грн.. арк. спр. 188 190, 192 -194); ТОВ «Південьтехнобуд» по договорам № 2881-01-04 від 17.02.2014 року (загальна вартість договору 991 800,00 грн.) та № 2881-02-04 від 20.03.2014 року (загальна вартість 1 318 700 грн.. арк. спр. 145 - 146); ТОВ НВП «Мадек» по договору № МП 016Е від 28.08.2014 року. (загальна вартість договору 1 148 700,00 грн., арк. спр. 196 - 198, 200 - 203).

Отже, наданими документами підтверджено рух активів у процесі здійснення господарської операції та зв'язок між фактом придбання товарів і господарською діяльністю позивача.

Таким чином, суд зазначає, що надані позивачем та досліджені судом документи за змістом і формою є первинними документами у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять інформацію про здійснені господарські операції, їх невідповідність Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не встановлена. Надана позивачем первинна документація бухгалтерської та фінансової звітності, яка складена на виконання договору з ТОВ Бестінбуд оформлена належним чином. Наявність документів податкового та бухгалтерського обліку у позивача, з урахуванням положень Податкового кодексу України, надавала йому усі правові підстави та можливості для формування для себе відповідних показників за господарською операцією з ТОВ «Бестінбуд». Реальність здійсненої господарської операції між ТОВ «Електрім-2000» та контрагентом - ТОВ «Бестінбуд» підтверджена наданими до суду документами.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.6 ПК України передбачена єдина умова для позбавлення платника податків права на податковий кредит, а саме: «Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу».

Пунктом 7 статті 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 01.11.2011 року № 1379, зареєстрованого в Мін'юсті 22.11.2011 р. за № 1333/20071 (далі - Порядок), передбачено лише одну підставу недійсності податкової накладної, а саме, у разі її заповнення не тією особою, що вказана у пункті 1 статті 1 цього Порядку. Відповідно до п. 1 ст. 1 Порядку податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ.

Всі господарські операції з контрагентами у період, що перевіряється відображені у податковому та бухгалтерському обліку позивача на підставі первинних документів, що оформлені відповідно до вимог діючого законодавства України та надано до суду.

Судом встановлено, що позивач має всі належним чином оформлені податкові накладні від ТОВ «Бестінбуд», які відповідають вимогам чинного законодавства. При цьому, відповідачем не спростовується факт наявності податкових накладних та не доведено заповнення їх з порушеннями норм ПК України.

Встановлені судом обставини, свідчать про те, що дії ТОВ «Електрім-2000» як платника податку є добросовісними, вчинені ним господарські операції сумніву в їх реальності не викликають та відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються достатніми і наявними у матеріалах справи належним чином оформленими первинними документами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у відповідача немає підстав для ствердження про порушення позивачем п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи та з урахуванням того, що у справі було встановлено реальне здійснення господарської операції та її зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, суд дійшов висновку про протиправність донарахування позивачеві сум податку на додану вартість, а також застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 16.01.2015 року.

Окрім цього, правомірність позиції позивача та неправомірність позиції відповідача підтверджується судовою практикою Європейського суду з прав людини, рішення якого використовуються в Україні в якості джерела права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (мається на увазі Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.) та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у рішенні в справі Щокін проти України (п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у п.п. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: «Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише «на умовах, передбачених законом» і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію «законів». Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, за неправомірні дії іншої компанії підтверджується численними рішеннями Європейського суду з прав людини. Так, п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії ЄСПЛ дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії. У п. 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів суду правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені доказами наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню, а порушені права та інтереси позивача - такими, що підлягають судовому захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 16.01.2015 року № НОМЕР_1.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» () судовий збір у сумі 487,20 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення № 113 від 27.01.2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.В. Малих