Справа № 523/7515/15-а
Суддя: Малиновський О. М.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/7515/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М. ,

при секретарі Шевчук М.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, яка ухвалою суду від 10.06.2015р., за згодою представника позивача, була замінена на Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі за текстом відділ ДВС). В своїх вимогах позивач зазначив, що на виконанні у відділі ДВС на виконанні перебував виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси на підставі рішення суду від 26.06.2014р. про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 731 721,64 гривень, в тому числі і судовий збір. 23.04.2015р. він, за місцем роботи отримав від державного виконавця факсограму про його виклик до державного виконавця на 28.04.2015р.. З метою добровільного виконання рішення суду він 27.04.2015р. сплатив заборгованість перед Банком у повному обсязі, та 30.04.2015р. направив до відділу ДВС заяву про закриття виконавчого провадження з копією квитанції про погашення заборгованості. В наступному, позивач дізнався, що державним виконавцем відділу ДВС було ухвалено постанову від 22.04.2015р. якою з нього було стягнуто виконавчий збір в розмірі 273 172,21 гривень. На думку позивача дана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки правових підстав для стягнення виконавчого збору у державного виконавця станом на 22.04.2015р. не було, оскільки він 27.04.2015р. в добровільному порядку виконав рішення суду, перерахував на рахунок відділу ДВС повну суму заборгованості. Позивач стверджує, що він поштою не отримував від державного виконавця жодного документу з виконавчого провадження. Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 22.04.2015р.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 предявлені позовні вимоги підтримала, просить задовольнити.

Представник відділу ДВС державний виконавець Дараган В.О. предявлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі зазначив, що вона під час виконання рішення суду та ухвалення постанови про стягнення виконавчого збору діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законами України. Вважає, що предявлені позовні вимоги є безпідставні та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши наявні у справі докази, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_2 перебуває виконавчий лист № 522/9208/13-ц, виданий Приморським районним судом м. Одеси 05.01.2015р. про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 731 722,14 гривень, в тому числі судового збору. Постановою від 27.03.2015р. державним виконавцем відділу ДВС ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження ВП №47012045 в частині стягнення зазначеної вище заборгованості з ОСОБА_1 з наданням останньому 7-и денного строку для добровільного виконання вимог виконавчого лист. Пунктом 3 постанови боржнику було розяснено, що у випадку невиконання рішення суду в добровільному порядку буде розпочато примусове виконання виконавчого листа,а з боржника буде стягнутий виконавчий збір.

За відсутності відомостей про поштове повідомлення ОСОБА_1 про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем, у відповідність до ч.1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження»,постановою від 06.04.2015р. було відкладено провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення суду до 16.04.2015р. Аналогічною постановою від 16.04.2015р., з тих же підстав, державним виконавцем були відкладені примусові дії з виконання рішення суду до 21.04.2015р.

Постановою державного виконавця від 22.04.2015р. з ОСОБА_1 був стягнутий виконавчий сбір в розмірі 273 172,21 гривень. Ухвалюючи постанову державний виконавець виходив з того, що боржником у наданий строк виконавчий лист в добровільному порядку не виконано.

Проте, суд не може погодитися з висновком державного виконавця, з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 2, 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з пунктом 4.16.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999, право органу державної виконавчої служби на стягнення виконавчого збору виникає лише у разі, якщо стягнення з боржника сум або передача майна боржника стягувачеві було виконано примусово, сума виконавчого збору вираховується від фактично стягненої державним виконавцем суми, оскільки саме ця сума є базою для нарахування 10 відсотків суми виконавчого збору.

Як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем не було проведено фактичного стягнення заборгованості на час винесення спірної постанови, а саме не вчинено в межах виконавчого провадження заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», а рішення суду було виконано з боку ОСОБА_1 самостійно.

Так, відповідно до змісту ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рiшення є звернення стягнення на кошти та iнше майно боржника, звернення стягнення на заробiтну плату (заробiток), доходи, пенсiю, стипендiю боржника, вилучення в боржника i передача стягувачу певних предметiв, зазначених у рiшеннi; iншi заходи, передбаченi рішенням, що свідчить про відсутність права у відділу ДВС виносити постанову про стягнення виконавчого збору.

Наведене дає підстави для висновку, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 28.01.2015 у справі № 3-217гс14.

Наявна в матеріалах справи постанова державного виконавця від 03.04.2015р. про накладання арешту на все майно боржника не може бути прийнята судом як захід примусового виконання рішення суду , оскільки, по-перше така постанова суперечить діям державного виконавця, якими виконавчі дії двічі відкладалися в звязку з відсутністю відомостей про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, а накладання арешту всупереч попередніх дій державного виконавця була ухвалена за відсутності відомостей про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження, по-друге накладання арешту із зазначенням, - «на все майно, що належить боржнику» без визначення конкретного майна є припущенням з боку державного виконавця та не відповідає принципу співмірності, визначеного у ч.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Як було розяснено у п. 20 Постанови ВСУ № 14 від 26.12.2003р., суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджується зі строками, встановленими в ч.2 ст. 24 Закону України (в редакції що діяла на час ухвалення Постанови ВСУ), і був нереальним.

З пояснень державного виконавця, відомостей про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження боржником ОСОБА_1 в матеріалах виконавчого провадження не міститься. Боржник 21.04.2015р. отримав виклик державного виконавця за допомогою факсограми за місцем його роботи. Представник позивача в судовому засіданні наполягала, що факсограма, якамістила виклик ОСОБА_1 до державного виконавця на 28.04.2015р. була отримана за місцем роботи останнього 23.04.2015р. Проте, з оглянутого судом виконавчого провадження, копія якого приєднана до матеріалів справи, не вбачається наявність жодного підтверджувального документу, який би вказував на отримання боржником ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження. Неотримання боржником постанов направлених державним виконавцем через пошту, також підтверджується листом УДППЗ «Укрпошта» в особі Одеської дирекції від 28.05.2015р. від 07-81-1255.

Згідно представленої копії квитанції № 0.0.379079146.1 від 27.04.2015р. ОСОБА_1 в рахунок виконання виконавчого листа, на р/р відділу ДВС було перераховано 2 731722,14 гривень. Відтак, слід дійти висновку, що навіть і після отримання факсограмою 21.04.2015р. боржником виклику до державного виконавця, останній мав виконати рішення суду в строк до 28.04.2015р., проте, яке зазначено вище, рішення суду було виконано 27.04.2015р., тобто у визначений державним виконавцем 7-и денний строк, що вказує безпідставне ухвалення державним виконавцем постанови від 22.04.2015р. про стягнення виконавчого збору, а як наслідок на відсутність правових підстав для стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, зважаючи на фактичні обставини встановлені судом та оцінка доказів в їх сукупності дає можливість суду дійти висновку, що ухвалена 22.04.2015р. державним виконавцем відділу ДВС у виконавчому провадженні ВП №47012045 постанова про стягнення з боржника виконавчого збору є протиправною, у зв'язку з чим дана постанова підлягає скасуванню, а заявлені позовні вимоги задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.2,6-12,71,50,160-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 22.04.2015р. ухвалену старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеської міського управління юстиції ОСОБА_2 при виконанні нею виконавчого провадження ВП № 47012045.

Постанова може бути оскаржена до Одеського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк.

Суддя