Справа № 2-а/0817/944/11
Суддя: Вдовенко В. О.
Дата ухвалення: 2011-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Новомиколаївський районний суд Запорізької області
Справа № 2 А/0817/944/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2011 року смт Новомиколаївка

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Вдовенко В.О. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Новомиколаївському районі Запорізької області про визнання неправомірною бездіяльність УПФУ в Новомиколаївському районі щодо не до рахування і не виплати підвищення пенсії, про нарахування та виплату недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за 2010-2011 роки,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом і в обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, але з грудня 2010 року по травень 2011 року отримував в не повному обсязі як передбачено Законом. Просить суд визнати неправомірною бездіяльність УПФУ в Новомиколаївському районі щодо не нарахування та не виплату підвищення пенсії та зобовязати УПФУ в Новомиколаївському району призначити, до нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну надбавку до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни»за період з 1 грудня 2010 р. по 31 травня 2011 року і в подальшому.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника відповідача..

В письмових запереченнях, наданих суду, відповідач проти позову заперечує, вказуючи, що з 1 січня 2008 року позивач отримував щомісячну соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про соціальний захист дітей війни»у розмірі 49,80 грн. Органами пенсійного фонду України щомісячна соціальна допомога, яка передбачена Законом «Про соціальний захист дітей війни»виплачувалась з урахуванням вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»та постанови КМ України № 530 від 28.05.2008 р «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Відповідач стверджує, що порушень законодавства в сфері пенсійного забезпечення управлінням не допущено.

Справа розглядалась без участі сторін в порядку скороченого провадження..

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Предметом спору по цій справі є дії Управління Пенсійного фонду України в Новомиколаївському районі Запорізької області, яким порушено право позивача на отримання передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Позивач звернувся до суду з адміністративнім позовом 16.05..2011 року, надав суду довідку по виплату соціальної допомоги як дитині війни по 31 травня 2011 року.

Частиною 2 ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким чином, строк позовної давності для позивача обчислюється з 1 грудня 2010 року

Позивач народився 21 грудня 1940 року. Згідно із статтею 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус «дитина війни». Відповідач не заперечує того факту, що Позивач є дитиною війни в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Виходячи із того, що Позивач є дитиною війни в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Суд вважає, що на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний захист дітей війни", в тому числі й право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом..

Суд вважає, що при проведені розрахунку підвищення пенсії позивача відповідач повинен був виходити із розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», так як іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір - немає, що відповідно не може бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку територіальні управління.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. покладено саме на відповідні територіальні управління за місцем проживання особи зі статусом «Дитина війни».

Посилання відповідача на то, що позивачу підвищення пенсії проводилось з 1 січня 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»суд находить неспроможними,так як Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 р., яким положення Закону про Державний бюджет на 2008 р, що змінювали розмір підвищення до пенсії у 2008 р. визнані неконституційними.

Вказане рішення Конституційного суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, тому суд вважає, що відповідач зобовязаний перерахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії у розмірі, встановленому ст. 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Звертаючись до суду позивач заявляв вимоги про зобовязання відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної державної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1.12.2010 р по 31.05.2011 року відповідно до чинної на час звернення до суду ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також в подальшому виплачувати надбавку до відповідно до Закону. Суд вважає, що оскільки по цій справі предметом судової діяльності є відносини, що повязані з соціальним захистом осіб зі статусом «дитина війни», які на момент розгляду справи ще не завершилися та будучи переконаним у протиправності дій відповідача, що вже вчиненні ним під час здійснення повноважень по виплаті підвищення до пенсії, суд вважає, що для того, щоб вказані неправомірні дії відповідача не отримали свого продовження у наступних діях, які відповідач за законом зобовязаний вчинити у межах цих же правовідносин граничний період нарахування та виплати підвищення пенсії не повинен бути вказаним. Так як судова постанова може стосуватися дій, які ще не розпочалися, проте існують усі юридичні умови для їх вчинення відповідачем.

У даному випадку позивач на час розгляду справи не позбавлений статуту «дитина війни», тобто не змінилися обставини з урахуванням яких позивачу призначається, нараховується та виплачується підвищення до пенсії, а на законодавчому рівні змін до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»щодо розміру підвищення до пенсії не внесено, і за змістом чинної з 22.08.2008 року редакції статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що була відновлення Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 - встановлено підвищення пенсії «дітям війни»на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

У період 2010 року та у 2011 році визначений статтею 6 Законом України «Про соціальний захист дітей війни»розмір підвищення до пенсії дітей війни не змінювався, отже, нарахування та виплата позивачу підвищення до пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, в судовому засіданні встановлена протиправність дій відповідача, які свідчать про ігнорування територіальним органом пенсійного фонду рішень Конституційного Суду України та не виконання вимог Закону, що призвело до порушення прав позивача, які повинні бути відновленні шляхом зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи Позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.11, 12, 17,18, 69,70, 99,159, 160, 161,162, 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Новомиколаївському районі Запорізької області в частині не призначення, не донарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 1 грудня 2010 року по 31 травня 2011 року .

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Новомиколаївському районі Запорізької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплати, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»починаючи з 1 грудня по 31 грудня 2010 року та з 1 січня 2011 року, за відрахуванням суми, яка вже була виплачена позивачу у ці періоди

Постанова може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ В.О.ВДОВЕНКО