Справа № 2-а-298/11
Суддя: Спаї В. В.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-298/11
ПОСТАНОВА

іменем України

07.02.2011

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Гудим О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС БДПС ВДАІ по обслуговуванню АТ м. Дніпропетровська качанова ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 27.08.2010 р. відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення та його було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 123 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу; як зазначається позивачем при зверненні до суду, постанова є незаконною, оскільки винесена з порушенням норм права, не відповідає фактичним обставина справи, прийнята з порушенням процесуальних норм, через що підлягає скасуванню.

У судове засідання позивач не зявився, водночас, представник позивача за довіреністю надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності через зайнятість на роботі та просив суд позов задовольнити повністю; відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути адміністративну справу без його присутності у звязку з постійним виконанням службових обовязків, просив врахувати строки оскарження постанови тощо.

Суд, врахувавши заяви сторін у цій справі та дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом, постановою інспектора ДПС БДПС по ОАТ м. Дніпропетровська ОСОБА_3 від 27.08.2010 р. ОСОБА_1 р.Г. було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 123 КУпАП: 27.08.2010 р. о 09.38 год. У м. Дніпропетровську по пр. Калініна, 85 водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем Хонда Цівікд/н АЕ 6278 СІ, проїхав залізничний переїзд у другому ряді, перед яким відсутня розмітка або дорожні знаки, що визначають кількість рух смугу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, якими, тобто доказами, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Утім, як було встановлено судом, під час складання протоколу та винесення постанови водій (позивач за цим позовом) заперечував проти вчинення ним проступку, про що власноруч у протоколі зазначив, утім зазначене субєктом владних повноважень перевірено та враховано при прийнятті оспорюваного рішення не було; при винесенні оспорюваної постанови субєктом владних повноважень не було зібрано жодних доказів (ст. 251 КУпАП), які би спростовували заперечення позивача, як й не зібрано доказів на підтвердження вчинення порушення. Водночас, суд у цій справі, оцінюючи дії відповідача, як субєкта владних повноважень, зазначає, що на виконання ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та виходить з засад ч. 3 ст. 2 КАС України та зазначає, що ці дії не були вчинені відповідачем із дотриманням добросовісності, розсудливості, неупередженості, обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідач не виконав свій процесуальний обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, який на виконання ч. 2 ст. 71 КАС покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, обмежившись лише заявою про розгляд справи без його присутності, через що постанова підлягає скасуванню, як незаконна.

Щодо наголошення відповідачем на застосуванні судом строку звернення до адміністративного суду, то даний строк при зверненні позивача до суду із даним позовом не пропущений.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; у ч. 1 ст. 19 Закону України Про міжнародні договори Українитакож наголошується на тому, що чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Зважаючи те, що Україною було ратифіковано Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (Закон №475/97-ВР від 17.07.1997 р.), таким чином, було взято зобовязання додержувати поваги до прав людини, у тому числі стосовно того, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Викристолізовуючи у практиці застосування ст. 13 Конвенції (наприклад, справа за заявою N 34056/02), Європейський суд з прав людини (на виконання ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людинисуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права) повторює, що стаття 13 Конвенції гарантує доступність засобів захисту на національному рівні для реалізації прав та свобод, викладених у Конвенції, які можуть бути забезпечені у будь-якій формі у національному правовому порядку. Дія статті 13 полягає у вимозі, відповідно до якої національні засоби захисту повинні реагувати на спірне порушення Конвенції та надавати відповідну допомогу, не зважаючи на те, що Договірні Сторони мають певну свободу щодо методів пристосування до своїх конвенційних обов'язків відповідно до цього положення. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від виду скарги заявника відповідно до Конвенції, але, не зважаючи на це, засоби захисту, які вимагаються за статтею 13, повинні бути ефективними як на практиці, так і в теорії.

Керуючись ст.ст. 7-9, 11-12, 17, 158-163, ч. 4 ст. 122, ст. 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ДПС БДПС ВДАІ по обслуговуванню АТ м. Дніпропетровська качанова ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора ДПС БДПС ВДАІ по обслуговуванню АТ м. Дніпропетровська качанова ОСОБА_2 від 27.08.2010 р. серії АЕ №384101 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Рішення суду є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя