Справа № 22-а-22349/11
Суддя: Кашперська Т. Ц.
Дата ухвалення: 2011-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Категорія89Доповідач у 2 інстанціїТамара
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Антоненко В.І.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Білоконь О.В.,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Київській області, Головного Управління Державного Казначейства у Київській області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченого щомісячного підвищення до пенсії, як дитині війни, -

в с т а н о в и л а :

12.01.2010 року позивач звернувся до суду із позовом, посилаючись на порушення його права при нарахування та виплаті пенсії, просив визнати дії відповідача щодо виплати щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни з порушенням вимог закону неправомірними, поновити пропущений строк для звернення до суду з 01.01.2006 року по теперішній час, зобовязати відповідача перерахувати та сплатити йому в повному обсязі як дитині війни недоплачене щомісячне підвищення до пенсії виходячи із розміру 30% від мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2006 року по дату винесення рішення у справі з урахуванням проведених виплат, зобовязати відповідача призначити йому щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відшкодувати йому за рахунок відповідача витрати, понесені ним на оплату послуг з правової допомоги в розмірі 300 грн.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії позивачу за нормами Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязано відповідача з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року провести перерахунок призначеної позивачу пенсії, підвищивши її на 30 % мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В апеляційній скарзі позивач просить переглянути постанову суду та ухвалити нове рішення про задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи постанову про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, протиправно відмовивши позивачу в проведенні перерахунку підвищення до пенсії.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Васильківському районі Київської області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Проте позивачу таке підвищення до 2008 року відповідачем не виплачувалось, а із 2008 році виплачувалось на підставі постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року в значно меншому розмірі, що є порушенням права позивача на отримання встановленого законом підвищення до пенсії.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано задовольнив позов в межах строку звернення до адміністративного суду.

Доводи апеляційної скарги про незаконність відмови суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог щодо нарахуваннях та виплати позивачу підвищення до пенсії дитини війни до 01.01.2009 року колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України в редакції, що діяла на момент звернення позивача із адміністративним позовом, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 КАС України в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду, пропущення строку звернешся до адміністративного позову є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 12.01.2010 року, про що свідчить штамп Васильківського міськрайонного суду (а. с. 1), тому правомірним є задоволення позовних вимог судом першої інстанції в межах строку позовної давності.

Проте, колегія суддів не можна погодитись з висновком суду в частині відшкодування позивачу витрат, понесених на оплату послуг з правової допомоги.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови та ухвалення нового рішення є, зокрема порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі понесені витрати на отримання правової допомоги в розмірі 300 грн. (а. с. 14).

Згідно вимог ст. 90 КАС України витрати, повязані з оплатною допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо відмови позивачу в стягненні на його користь витрат на правову допомогу із посиланням на вимоги ст. 79 ЦПК України не ґрунтується на вимогах процесуального закону і є помилковим, оскільки судові витрати, здійснені позивачем, мають бути присуджені йому відповідно до задоволених вимог.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постанова в частині відмови позивачу в стягненні на його користь судових витрат має бути скасована із ухваленням нової та на користь позивача із Державного бюджету України має бути стягнуто судові витрати відповідно до задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 90, 94, 197, 198, 202, 207 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2010 року в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_2 судових витрат скасувати та ухвалити нову.

Стягнути на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 100 грн. з Державного бюджету України.

В решті постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України після набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: