Справа № 802/1604/15-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 червня 2015 р. Справа № 802/1604/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Крисько Ілони Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

до: Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області

про: визнання неправомірними дій, скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області з позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання неправомірними дій, скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на протиправність постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2040,00 грн. від 18.05.2015 року, яка сформована відповідачем у звязку з невиконанням Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області виконавчого листа №802/4442/14-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 22.04.2015 року. Оскільки таке рішення є протиправним та таким, що порушує права та інтереси позивача, останній звернувся до суду щодо його скасування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Окремо зазначив, що причини пропуску строку виконання виконавчого листа від 22.04.2015 року є поважними, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №47454956, яка датована 08.05.2015 р. надійшла на адресу позивача лише 13.05.2015 року з терміном виконання 15.05.2015 р.

Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області на виконання рішення суду в даній справі було прийнято наказ від 21.05.2015 р. №2-84/20-15-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл на розробку документації із землеустрою ОСОБА_3 щодо відведення земельних ділянок загальною площею 97,7281 га із земель запасу Бортницької сільської ради Тульчинського району. Таким чином, позивач вважає, що рішення суду було виконано, тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити, так як у відповідача були правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови. При цьому суду пояснила, що в даному випадку до позивача не застосовувався штраф за невиконання рішення суду, а прийнята постанова про стягнення виконавчого збору відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження". Законодавець не ставить в залежність поважність причин невиконання рішення суду із застосуванням до нього стягнення виконавчого збору. Додатково зазначила, що причини пропуску строку виконання позивачем постанови є надуманими, позивачем було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження не 13.05.2015р., як зазначено в позові, а 12.05.2015р., що підтверджується наданим суду рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, копію якого долучено до матеріалів справи. Крім того, останнім не вчинено жодних дій щодо попередження державного виконавця про неможливість виконання рішення суду в установлені строки.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом зясовано, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області 08.05.2015 року прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №802/4442/14-а, виданого 22.04.2015 року Вінницьким окружним адміністративним судом. У відповідності до резолютивної частини якої боржнику приписано самостійно виконати вказане рішення суду в строк до 15.05.2015 року (а.с. 8).

З огляду на те, що боржником у наданий державним виконавцем строк виконавчий лист не виконано, останнім 18.05.2015 року прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2040,00 грн. (а.с. 7).

Оскільки дана постанова є такою, що порушує законні права та інтереси позивача, останній звернувся до суду щодо її скасування.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Положення ч. 2 ст. 25 Закону України Про виконавче провадження визначають, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Пунктом 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень вказано, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З системного аналізу наведених норм слідує, що законодавцем на боржника покладено обовязок щодо самостійного виконання рішення суду у строк, визначений державним виконавцем, а у разі невиконання такого обовязку, до повноважень державної виконавчої служби віднесено стягнення з такого боржника виконавчого збору.

Як свідчать матеріали справи, постановою від 08.05.2015 року відповідачем надано боржнику строк для виконання рішення суду до 15.05.2015 р.

В порядку дослідження доказів, а саме рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №47454956 від 08.05.2015 р. була отримана позивачем 12.05.2015 р., а не 13.05.2015 р., як вказувалось у змісті адміністративного позову.

Однак, виконання рішення суду у строк, визначений державним виконавцем, боржником не вчинено. Жодного документального підтвердження виконання даного рішення до 15.05.2015 року боржником не надано. Крім того, не було направлено державному виконавцю заяв щодо неможливості виконання цього рішення з поважних причин або ж клопотань про продовження строку для добровільного виконання.

Суд критично ставиться до посилань позивача на складність процедури виконання рішення суду та малий строк наданий державним виконавцем для його виконання як на обставину, яка є причиною поважності пропуску строку виконання рішення суду, визначеного державним виконавцем, оскільки законодавцем не ставиться в залежність поважність причин невиконання боржником рішення суду із застосуванням до нього стягнення виконавчого збору, а таке застосування здійснюється у звязку з невиконанням боржником виконавчого документа у наданий державним виконавцем строк.

Водночас слід відмітити, що позивач після закінчення визначеного строку виконання виконавчого документа 15.05.2015 року до державної виконавчої служби не звертався та наданим правом щодо відкладення вчинення виконавчих дій у звязку з наявністю поважних причин не скористався.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року за №3 Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України Про виконавче провадження порядку.

Таким чином, оскільки позивачем не дотримано свого обовязку щодо виконання рішення суду у строк, визначений державним виконавцем, відтак останній, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору, діяв в межах правового поля, реалізуючи надані йому повноваження.

З огляду на доведеність факту правомірності прийняття відповідачем постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.05.2015 року, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому постановляє рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Так, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачено ч.1 ст.11 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

в задовленні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ./підпис/. ОСОБА_4

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: