Справа № 804/6900/15
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 р. Справа № 804/6900/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом громадської організації «Незалежна Правозахисна Громадська Організація «Право на захист» в інтересах члена НПГО ОСОБА_1 до начальника Управління Державтоінспекції МВС України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -
В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом громадської організації «Незалежна Правозахисна Громадська Організація «Право на захист» в інтересах члена НПГО ОСОБА_1 до начальника Управління Державтоінспекції МВС України в Дніпропетровській області, в якому громадська організація просить:
1. Визнати дії начальника Управління Державтоінспекції МВС України в Дніпропетровській області за приховування інформації і ненадання своєчасної повної відповіді на порушені питання в інформаційному запиті, який було зареєстровано від 21.04.2015 року неправомірними.
3. Справу призначити до розгляду у загальному порядку і без участі представників НПГО справу не розглядати, щоб не допустити порушення статтей 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, статті 36 Конституції України (Рішення Конституційного суду України № 13-рп/2000 (справа № 1-17/2000) від 16.11.2000 року) та процесуального закону.
4. у звязку з тим, що в мене є перелік питань до відповідача стосовно по суті справи та є необхідність витребувати для обєктивного розгляду справи ряд документів, а це треба зробити тільки в суді, і за ухвалою суду відповідно до процесуальних вимог КАС України зобовязати відповідача про обовязкову участь у розгляді справи.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації» членом громадської організації ОСОБА_1 було зроблено до Управління Державтоінспекції МВС України в Дніпропетровській області від 21.04.2015 року запит про надання інформації, але належної повної відповіді на свій інформаційний запит до 02.06.2015 року не отримав, що є фактом порушення норм закону на доступ до публічної інформації. У звязку з цим громадська організація просить суд відповідача протиправними і зобовязати відповідача надати повну відповідь на запит.
Ухвалою суду від 05.06.2015 року громадській організації було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення справи до розгляду у загальному порядку та відкрито скорочене провадження з наданням відповідачу 10-денного терміну з дня отримання ухвали для подання суду заперечень проти позову або заяви про визнання позову.
Позивач ОСОБА_1 про прийняту судом ухвалу від 05.06.2015 року був повідомлений належним чином, підтвердженням чого є його заява про ознайомлення з матеріалами справи та розписка від 10.06.2015 року про відповідне ознайомлення.
Відповідач отримав ухвалу від 05.06.2015 року та копію позовної заяви з додатками 16.06.2015 року та надав 22.06.2015 року до суду заперечення на адміністративний позов.
В своїх запереченнях відповідач зазначив, що 27.04.2015 року громадянину ОСОБА_1 на зазначеному ним у запиті адресу без порушення строків розгляду інформаційного запиту направлено обґрунтовану відповідь на всі поставлені запитувачем інформації питання, тому вимоги є безпідставними і недоведеними.
Відповідно до ч. 5 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.
Суд, розглянувши позовну заяву та заперечення проти позову, дослідивши надані суду докази, встановив.
27.05.2013 року наказом Дніпропетровського міського управління юстиції № 374 прийнято письмове повідомлення про утворення Громадської організації «Незалежна Правозахисна Громадська організація «Право на захист».
Протоколом № 1 від 05.06.2014 року до лав НПГО «Право на захист» прийнято ОСОБА_1.
21.04.2015 року до начальника Управління Державтоінспекції МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 подано інформаційний запит, в якому запитувач просить надати відповіді на наступні запитання:
1. Надайте будь ласка інформацію, чи належним чином Ваші підлеглі, а саме інспектори Державтоінспекції, які несуть службу і закріплені за обласним управлінням та за Відділом ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровська виконують вищезазначений Наказ МВС № 33, чи все ж таки є випадки застосування інших приладів, які не сертифіковані в Україні, та які не пройшли метрологічної повірки при несенні ними служби? Якщо є, то будь ласка зазначте скільки таких випадків було за 2014 рік, та скільки було розглянуто скарг (від фіз. та юр. осіб) по цих фактах, і які були прийняті рішення по цих скаргах і зазначте будь ласка відносно кого (П.І.Б., посада, звання), і які були застосовані дисциплінарні стягнення.
2. Зазначте будь ласка, чи законно екіпажі автомобілів УДАІ УМВС у Дніпропетровській області та Відділу ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровська використовують відео реєстратори? Якщо так, то будь ласка зазначте на підставі чого, тобто на яких законодавчих та нормативних актів це дозволяється установлювати та використовувати).
3. Зазначте будь ласка, якщо так і це дозволено, то якими відео реєстраторами (тип, марка, виробник і коли були сертифіковані чи усі разом однією партією чи кожний окремо на авто) укомплектовані вищезазначені екіпажі автомобілів ДАІ?
5. Зазначте будь ласка, якщо екіпажі автомобілів УДАІ УМВС у Дніпропетровській області та Відділу ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровська законно використовують відео реєстратори, то будь-ласка зазначте з якого часу (число, місяць, рік) були укомплектовані дані екіпажі та ким (хто здійснював цю установку на автомобілі П.І.Б. або юр. особа)!
6. Зазначте будь ласка, якщо екіпажі автомобілів УДАІ УМВС у Дніпропетровській області та Відділу ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровська законно використовують відео реєстратори, то хто саме (П.І.Б., посада, звання) є розпорядником даної інформації (фото-відеофіксації), яка була збережена на карті памяті, на диску, накопителю тощо, і який архівний термін зберігання існує для цієї інформації, та як вона знищується, та на підставі чого (закону, наказу, проханні), та яким чином і хто несе відповідальність за збереження або знищення.
7. Зазначте будь ласка, якщо відео реєстратор в екіпажі автомобіля зламався і не виконує свої функції, наприклад погано записує відео або не здійснює звукозапис, то інспектори повинні його використовувати в такому вигляді чи ні, і з цих підстав пишуть рапорти, якщо зламаний відео реєстратор використовували - чи ні?
8. Якщо все ж таки запис був здійснений зламаним відео реєстратором при чергуванні і інспектори знали про це, то цей запис де зберігається і по цьому факту проводяться службові перевірки щодо неналежного виконання своїх службових обовязків чи - ні?
9. Зазначте будь ласка, чи можуть використовувати в суді (засіданнях) інспектори ДАІ відеозапис з відео реєстратора, як доказ, чи ні? Якщо так, то на підставі яких законодавчих або нормативних актів і в якому вигляді подається ця інформація (на яких носіях, повний відеозапис, вирізаний на шматки, з поганою якістю відео зображення або без звуку взагалі) та від кого (особа яка здійснювала відеозапис чи той хто зберігає і є розпорядником цієї інформації)?
10. Зазначте будь ласка, як можна отримати інформацію (відеозапис), яка була записана відеореєстратором екіпажем автомобіля, наприклад: потрібного зазначеного заявником числа, місяця: години, де чергував автомобіль ДАІ з відомими номерними знаками, адже діяльність міліції прозорою та відкритою і я вважаю, що не можуть бути ніяких перепон в даному питанні, чи вони можуть бути здійсненні штучно?
27.04.2015 року Державтоінспекцією ГУ МВС України в Дніпропетровській області за вихідним № 36 зі ОСОБА_1 було надано відповідь, в якому зазначено наступне:
«Ваш інформаційний запит, який 21.04.2015 за вх. № 36зі надійшов на адресу управління Державтоінспекції Дніпропетровської області, розглянутий керівництвом УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області.
Відповідно до запиту повідомляємо:
1. Відповідь: Наказ МВС України №33-2010р. встановлює перелік технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Згідно Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС України №111-2009, (зі змінами) працівникам підрозділів ДІЮ забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані в Україні, у разі якщо вони підлягають сертифікації відповідно до чинного законодавства.
2. Відповідь: Згідно ст. 11 «Права міліції» Закону України «Про міліцію»: Міліції для виконання покладених на неї обовязків надається право (п. 12 проводити кіно-, фото- і звукофіксацію як допоміжний засіб попередження протиправних дій та розкриття правопорушень) та дозволяється застосування будь-яких засобів, які мають вищеперераховані функції. Для прикладу приведемо автомобільний відеореєстратор, який використовується як громадянами, так і працівниками міліції (ДАІ). Враховуючи це, працівникам ДАІ рекомендується для запобігання фактам корупції у стосунках між ними та учасниками дорожнього руху, а також забезпечення наявності додаткового джерела доказування фактів порушень правил дорожнього руху його учасниками та підтвердження правомірності дій працівника ДАІ, які несуть службу по забезпеченню безпеки дорожнього рух, створення стримуючого фактору для громадян з метою недопущення випадків провокативних дій з їх боку, використовувати у службовій діяльності відеореєстратори.
3. Відповідь: Облік відеореєстраторів (тип, марка та виробник), які використовуються працівниками ДАІ не ведеться, так як це не передбачено будь-якими нормативними документами. Разом з цим, інформуємо, що побутові відеореєстратори, а так саме відеокамери не входять до переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні (наказ Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 1 лютого 2005 року № 28).
4. Відповідь: Інструкція, яка би врегульовувала б порядок використовування відеореєстраторів не передбачена жодним нормативно-правовим документом.
5. Відповідь: З метою реалізації завдань, ухвалених на нараді керівництва Головного управління МВС України в Дніпропетровській області (15.02.2012) прийнято рішення щодо використання на службовому автотранспорті, що залучається до охорони громадського порядку, відеореєстраторів.
6. Відповідь: Встановленні в патрульних автомобілях відеореєстратори, рекомендовано оснащувати флешкартою з обємом пам'яті достатнім для здійснення безперервного відеозапису на протязі доби. По заповненню картки запис автоматично знищується. В цей же час, працівникам ДАІ рекомендовано, на розсуд останніх, у разі необхідності або при виникненні під час несення, служби (патрулювання) непередбачених обставин організувати збереження здобутої інформації. Таким чином, розпорядником відзнятого відео може бути безпосередньо працівник ДАІ. Разом з цим, наголошуємо, що порядок збереження здобутої інформації за допомогою відеореєстратора не прописаний в жодному з нормативних документів.
7. Відповідь: У разі виявлення несправності відеореєстратора працівник ДАІ за власним бажанням визначається щодо подальшого використання такого реєстратора. Порядок використання відеореєстраторів не передбачений жодним нормативним документом.
8. Відповідь: Щодо збереження здобутої за допомогою відеореєстратора інформації, відповідь міститься в б питанні Інформаційного запиту.
9. Відповідь: Показання такого технічного засобу, як побутовий прилад з функцією фото- та відеозйомки (відеореєстратор тощо) є окремим, самостійним джерелом доказу, при цьому, інформація отримана за допомогою таких приладів, вважається допоміжною і може враховуватись, або не враховуватись судом при розгляді справи. Інформація може бути надана до суду лише її розпорядником.
10. Відповідь: Інформація, отримана за допомогою відеореєстратора, не зберігається в підрозділах ДАІ, оскільки для цього не має технічних можливостей. Крім цього, порядок збереження такої інформації не передбачений жодним.»
Згідно частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, вирішуючи адміністративний спір суд повинен зясувати, чи допущені субєктом владних повноважень порушення при прийнятті рішень, вчиненні дій чи бездіяльності та чи порушенні права та інтереси позивача цими рішенням, дією чи бездіяльністю.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до ст. 1 цього Закону публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
За цим визначенням можна виокремити такі ознаки публічної інформації:
1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;
2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;
3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;
4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;
5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.
У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.
Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.
Статтею 3 Закону передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Водночас частиною 2 статті 5 Закону регламентується, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;
4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 14 Закону розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Статтею 19 Закону визначається, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Письмовий запит подається в довільній формі.
Частиною 5 статті 19 Закону передбачено, що запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 22 Закону передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону. Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
З урахуванням вказаних обставин суд зазначає, що для з'ясування того, чи є інформація публічною, необхідно дослідити підстави одержання чи створення такої інформації суб'єктами владних повноважень.
Для вирішення цього питання суду необхідно зясувати підстави отримання/створення запитуваної інформації, оскільки публічна інформація одержується чи створюється суб'єктами владних повноважень на виконання обов'язків, визначених чинним законодавством.
Аналогічна позиція міститься в постанові Пленуму ВАС України від 30.09.2013 року №11 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації».
Положенням про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженим Постановою КМУ від 14.04.1997 року № 341 (далі Положення № 341) визначено, що Державна автомобільна інспекція (Державтоінспекція) є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.
Пунктом 3 Положення № 341 передбачено, що основними завданнями Державтоінспекції є: реалізація в межах своєї компетенції державної політики щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища від шкідливого впливу автомототранспортних засобів (далі - транспортних засобів); удосконалення регулювання дорожнього руху з метою забезпечення його безпеки та підвищення ефективності використання транспортних засобів; виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх вчиненню.
Права підрозділів Державтоінспекції визначаються п. 5 Положення № 341.
Аналізуючи зміст питань викладених у інформаційному запиті позивача та надану відповідачем інформацію на поставлені питання, суд зазначає наступне.
Суд звертає увагу, що згідно відповіді на інформаційний запит відповідач не відмовив в задоволенні запиту, а сформулював свою відповідь як надання інформації по всіх пунктах запиту.
Питання інформаційного запиту від 21.04.2015 року під № 1 викладено наступним чином: «Надайте будь ласка інформацію, чи належним чином Ваші підлеглі, а саме інспектори Державтоінспекції, які несуть службу і закріплені за обласним управлінням та за Відділом ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровська виконують вищезазначений Наказ МВС № 33, чи все ж таки є випадки застосування інших приладів, які не сертифіковані в Україні, та які не пройшли метрологічної повірки при несенні ними служби? Якщо є, то будь ласка зазначте скільки таких випадків було за 2014 рік, та скільки було розглянуто скарг (від фіз. та юр. осіб) по цих фактах, і які були прийняті рішення по цих скаргах і зазначте будь ласка відносно кого (П.І.Б., посада, звання), і які були застосовані дисциплінарні стягнення».
Зі змісту вказаного питання вбачається, що заявник просить надати інформацію, яка стосується, зокрема випадків застосування інших приладів, які не сертифіковані в Україні, та які не пройшли метрологічної повірки при несенні ними служби. Якщо є, то будь ласка зазначте скільки таких випадків було за 2014 рік, та скільки було розглянуто скарг (від фіз. та юр. осіб) по цих фактах, і які були прийняті рішення по цих скаргах і зазначте будь ласка відносно кого (П.І.Б., посада, звання), і які були застосовані дисциплінарні стягнення.
Листом від 27.04.2015 року № 36зі відповідач надав інформацію по зазначеному питанню, виклавши її наступним чином: «Наказ МВС України №33-2010р. встановлює перелік технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Згідно Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС України №111-2009, (зі змінами) працівникам підрозділів ДІЮ забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані в Україні, у разі якщо вони підлягають сертифікації відповідно до чинного законодавства».
Інформація стосовно випадків застосування інших приладів, які не сертифіковані в Україні, та які не пройшли метрологічної повірки при несенні ними служби, про кількість таких випадків за 2014 рік, та скільки було розглянуто скарг (від фіз. та юр. осіб) по цих фактах, і які були прийняті рішення по цих скаргах, відносно кого (П.І.Б., посада, звання), і які були застосовані дисциплінарні стягнення не надана.
Таким чином, аналізуючи зміст поставленого питання та відповідь на нього, суд приходить до висновку про те, що відповідачем надана неповна інформація на питання № 1, що свідчить про допущення відповідачем порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Як вже зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, а тому суд вважає справедливим зобовязання відповідача надати повну відповідь в пятиденний строк.
Щодо питань під №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 відповідь на них була надана відповідачем у листі від 24.04.2015 року № 14/36зі і суду відсутні підстави вважати, що вказані відповіді є неповними або недостовірними.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Адміністративний позов громадської організації «Незалежна Правозахисна Громадська Організація «Право на захист» в інтересах члена НПГО ОСОБА_1 до начальника Управління Державтоінспекції МВС України в Дніпропетровській області задовольнити частково.
Визнати протиправними дії начальника Управління Державтоінспекції МВС України в Дніпропетровській області щодо надання неповної інформації на питання № 1, викладеного в запиті від 21.04.2015 року.
Зобовязати начальника Управління Державтоінспекції МВС України в Дніпропетровській області в термін пяти робочих днів надати повну відповідь на питання № 1 викладене в інформаційному запиті від 21.04.2015 року.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 30.06.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник суддіОСОБА_2 ОСОБА_2 ОСОБА_3