Справа № 808/2781/15
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року 12:15Справа № 808/2781/15 м.Запоріжжя
ОСОБА_1 окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Чернової Ж.М.

за участю секретаря судового засідання Бабаченко В.

представників:

від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

від відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя адміністративну справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна

до: ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби

про: визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До ОСОБА_1 окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна до ОСОБА_1 митниці Міндоходів, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення ОСОБА_1 митниці Міндоходів про визначення митної вартості за резервним методом №112030000/2014/000266/1 від 26.11.2014 та картку відмови у митному оформленні товару №112030000/2014/00324 від 26.11.2014 за ВМД №112030000/2014/020874 від 26.11.2014 року.

У судовому засіданні здійснено заміну первинного відповідача ОСОБА_1 митниці Міндоходів його правонаступником - ОСОБА_1 митницею Державної фіскальної служби.

Позов обґрунтований тим, що для проведення митного оформлення поставленого товару, позивачем 26.11.2014 до митного органу подана вантажна митна декларація №112030000/2014/020874 разом із декларацією митної вартості товару ф.ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена товариством за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. Проте, митним органом, на думку позивача, було необґрунтовано витребувано додаткові документи та в подальшому прийнято рішення про визначення митної вартості товару за шостим методом. Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує з підстав викладених у письмових запереченнях, зокрема зазначив, що при перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно вимог ст. 53 МК України, митниця дійшла висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару позивачем, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методом визначення митної вартості та містять розбіжності. З огляду на це, декларанту була пред'явлена письмова вимога щодо необхідності подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. Вказує, що оскільки документи не були подані, митну вартість товару, що імпортуються, згідно рішення від 27.01.2014 про коригування митної вартості товарів №112030000/2014/000019/1, визначено із застосуванням резервного методу, згідно наявної у органу доходів і зборів інформації. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши надані докази, суд прийшов до наступних висновків.

09.02.2012 між ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна» (покупець) та фірмою «INTERCOMMODITIES SA», Швейцарія (продавець) укладено контракт купівлі-продажу №13120156, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець придбаває феросплави (товар) кількість, якість, ціна, вартість, строки та умови постачання якого визначаються у Специфікаціях, які є невід'ємними частинами вказаного контракту.

26.11.2014 ПАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" до ОСОБА_1 митниці була подана для оформлення митна декларація №112030000/2014/020874 на товар Феровальфрам, митна вартість якого визначена позивачем за ціною контракту.

Для підтвердження заявленої митної вартості декларантом надані: зовнішньоекономічний договір № 13120156, додаток до контракту купівлі-продажу №13120156 від 09.02.2012р., додаткова угода від 03.08.2012р до контракту купівлі-продажу №13120156 від 09.02.2012р. , додаткова угода від 20.11.2012 р. до контракту купівлі-продажу №13120156 від 09.02.2012р., додаткова угода від 04.12.2013 р. до контракту купівлі-продажу №13120156 від 09.02.2012р., додаткова угода від 14.12.2012р. до контракту купівлі-продажу №13120156 від 09.02.2012р., специфікація № 405 від 27.10.2014р. інвойс № TU-14-032 від 28.10.2014р., сертифікат якості № 2014-70, CMR № 141514-2, витяг із сайту Metal Prices від 19.11.14р.та інші документи, про що свідчить їх декларування (гр.44 ВМД та доповнення до декларації ф.МД-6).

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, ОСОБА_1 митниця дійшла висновку, що документи, які надані для оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару та містять наступні розбіжності в поданих до митного оформлення документах: 1)У відсканованій копії додатку 1, специфікації № 405 від 27.10.2014 до контракту від 09.02.2012 № 13120156 у п.6 не зазначено вантажовідправника товару.; 2)Загальна вага зазначена у сканованій копії сертифікату якості серія № 2014-70 від 06.08.2014 не відповідає сумі вазі по лотам, що ставить під сумнів інші показники визначені вищу зазначеним сертифікатом якості, та які істотно впливають на рівень заявленої митної вартості; 3)на вимогу б/н від 26.11.2014 зазначено що надається рахунок про здійснення платежів тертім особм на корить продавця№ 14-546 від 28.10.2014, але при відкритті самого документа маємо специфікацію №48 від 24.10.2014р. до контракту від 05.01.2012 №2012-IC/NOR; 4) у наданій специфікації від 24.10.2014№ 48 до контракту від 05.01.2012 № 2012-IC/NORзазначена марка товару FeW-70, а у ЕМД у гр.31 зазначена Марка товару Few80-C; 5) інформація зазначена у листі від 18.11.2014 № 263/2014 документально не підтверджена; 6) у поданому релізі б/н від 28.10.2014року наявне значення ваги брутто вантажу: 10014кг, та 10113 кг, незрозуміло яку вагу брутто вважати вірною.

У відповідності до ст. 53 МК України, 26.11.2014року декларанту була пред'явлена письмова вимога щодо необхідності подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а саме: договір (угодуу, контракт) із третіми особами, повязаний з договором(угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товару підготовлених спеціалізованими експертними організаціями; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом).

26.11.2014 представником декларанта зроблена відмітка про ознайомлення із вимогами митниці щодо необхідності подання додаткових документів.

Того ж дня, представником позивача подані письмові пояснення з приводу обєктивної неможливості надати документи на вимогу митниці.

26.11.2014 року ОСОБА_1 митницею Міндоходів в оформлені МД №112030000/2014/020874 від 26.11.2014 року було відмовлено за карткою відмови № 112030000/2014/00324 від 26.11.2014 року та прийнято рішення про коригування митної вартості за резервним методом згідно вимог ст.59 МК України№112030000/2014/000266/1.

Також в картці відмови зазначено вимогу, виконання якої забезпечить митне оформлення та пропуск товарів через митний кордон України, а саме подання нової ВМД за митною вартістю визначеною митним органом.

26.11.2014 позивач подав митному органу в порядку електронного декларування нову митну декларацію №112030000/2014/021188, яку прийнято до митного оформлення, платежі за якою склали: ввізного мита 202191,92 грн, переплата за новою ВМД склала 52940,92 грн.

Не погоджуючись із рішеннями ОСОБА_1 митниці Міндоходів про коригування митної вартості №112030000/2014/000266/1 від 26.11.2014 року, карткою відмови у митному оформленні товару № 112030000/2014/000324 від 26.11.2014 ПАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" звернулось до суду.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (стаття 257 МК України).

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 МК України).

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Судом встановлено та не заперечується представником ОСОБА_1 митниці, що декларантом (позивачем у справі) для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару за основним методом були подані всі документи, передбачені ч 2 ст. 53 МК України.

Проте, при перевірці правильності визначення митної вартості товару, ОСОБА_1 митницею встановлено, що документи, які надані до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності.

З цього приводу суд зазначає, що частина 2 ст. 53 Митного Кодексу України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість, а тому виявлення розбіжностей в інших документах не надає митниці право направляти декларанту вимогу про надання додаткових документів.

Так, митниця у письмовій вимозі посилається на те, що у відсканованій копії додатку 1, специфікації № 405 від 27.10.2014 до контракту від 09.02.2012 № 13120156 у п.6 не зазначено вантажовідправника товару. Однак, таке твердження митниці не відповідає дійсності та наявним матеріалам справи, оскільки відповідно до додатку № 1 специфікації № 270 від 09.10.2013 наявна інформація щодо відправника (мовою оригіналу): "Грузоотправитель: Продавец или агент по поручению Продавца" (пункт 6).

Крім того, відомості про вантажовідправника в даному випадку не впливають на числові значення складових митної вартості товарів та не впливає на обраний метод її визначення у розумінні статті 53 Митного кодексу України, оскільки поставка здійснювалась на умовах Запоріжжя (поставка до місця призначення), а тому усі ризики та витрати до місця поставки несе продавець.

Також митний орган зазначає що загальна вага зазначена у сканованій копії сертифікату якості серія № 2014-70 від 06.08.2014 не відповідає сумі вазі по лотам, що ставить під сумнів інші показники визначені вище зазначеним сертифікатом якості, та які істотно впливають на рівень заявленої митної вартості, не зрозуміло яку вагу брутто, у релізі, вважати вірною, проте позивачем було зазначено, що з чотирьох лотів купується лише один, вага товару у обох випадках підтверджується Інвойсом і CMR.

Митний орган, на письмову вимогу, звертає увагу на те, що у специфікації № 48 від 24.10.2014 до контракту № 2012-IC/NOR зазначена марка Few-70, а у ЕМД FeW80-C, інформація зазначена у листі №263/2014 документально не підтверджена. З цього приводу суд зазначає, що ці зауваження не ґрунтуються на законі, бо митниця не має компетенції щодо впливу на умови міжнародного договору та змінювати їх, який, до того ж, укладено між нерезидентами України на основі іх національного законодавства. Документ №263/2014, згідно з п.2 ст.53 Митного кодексу України не є таким документом у якому митний орган має право шукати розбіжності та наявні ознаки підробки.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що подані позивачем до митного оформлення документи повністю відповідали вимогам ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України і не створювали підстав для виникнення у митниці обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісно і достовірно та/або відсутності хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Щодо витребуваних від декларанта додаткових документів, а саме: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару, суд зазначає наступне.

У судовому засіданні представником відповідача відповідно до ст.71 КАС України не доведено наявність обставин, визначених ч. 3 ст. 53 МК України, для витребування додаткових документів.

Отже, витребування ОСОБА_1 митницею додаткових документів здійснено за відсутності визначених законом правових підстав.

Також, суд зазначає, що документи, які витребовувалися від декларанта (рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписка з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару), не є документами, які безпосередньо підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей про ціну, що була фактично сплачена або підлягала сплаті.

Тому, не подання, або подання декларантом додатково запитаних документів не в повному обсязі, не створює наразі для позивача негативних наслідків, оскільки разом із деклараціями митної вартості були подані всі передбачені ч. 2 ст. 53 МК України документи, які давали змогу ОСОБА_1 митниці достовірного та обґрунтовано перевірити правильність визначення декларантом.

Крім того, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2012 року (реєстраційний №26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Згідно частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування, що встановлено частинами першою, другоюстатті 55 МК України.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що митну вартість визначено за резервним методом згідно вимог ст. 64 МК України на підставі наявної у митного органу інформації, згідно МД №112030000/2014/016629 від 18.09.2014, № 112030000/2014/015886 від 08.09.2014, № 112030000/2014/015296 від 29.08.2014.

Частина друга статті 64 МК України встановлює, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті (при застосуванні резервного методу), повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відповідно до частини першої статті 33 МК України інформаційні ресурси митних органів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах. Їх використання для здійснення митного контролю обумовлене МК України.

Проте, за загальним правилом формально інший рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, сам по собі не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості ОСОБА_1 митницею у графі 33 спірного рішення, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не надано пояснень щодо зроблених коригувань на обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, та не зазначена докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Поряд з цим, суд зазначає, що сторони ПАТ «Дніпроспецсталь» (Покупець) та «Intercommodities SA» Парадизо-Лугано, Швейцарія (Продавець) відповідно контракту №13120156 та специфікації №40 , до нього узгодили вартість товару. Тоді як відповідач, відповідно рішення №112030000/2013/000266/1 про коригування митної вартості товару вказав «Вартість 44,93 дол. США за кг. товару.», що свідчить що відповідач здійснив не коригування митної вартості, а фактично встановив іншу ціну, що підкреслює суто формальний підхід до витребування документів та їх розгляд.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 58 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

В рішенні ОСОБА_1 митниці про коригування митної вартості товарів від 26.11.2014 №112030000/2014/000266/1 відсутнє належне обґрунтування щодо неможливості застосування основного методу та другорядних методів.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що під час розгляду справи по суті було встановлено судом відсутність у митниці правових підстав для надсилання декларанту письмових вимог щодо подання додаткових документів, та достатність і достовірність поданих позивачем документів для митного оформлення товару за основним методом, отже, адміністративний позов підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення - скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 69, 71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_1 митниці Міністерства доходів і зборів України про коригування митної вартості товарів за резервним методом від 26.11.2014 №112030000/2014/000266/1.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України від 26.11.2014 №112030000/2014/00324 прийнятої ОСОБА_1 митницею Міністерства доходів і зборів України.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна сплачений судовий збір у сумі 182,70 (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М.Чернова