Справа № 808/7414/14
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

03 червня 2015 року (13 год. 30 хв.) Справа № 808/7414/14 Провадження № ДО/808/744/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Прудивуса О.В., суддів Максименко Л.Я., Чернової Ж.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисяк Н.В.

позивача ОСОБА_1: паспорт серії ВН № 531905

представника позивача: ОСОБА_2А, угода про надання юридичних послуг від 20.11.2014,

представника відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 03.03.2014 № 29/2014,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1

до: Міністерства внутрішніх справ України

про: визнання протиправними та скасування наказів.

29.10.2014 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач), в якому позивач із урахуванням уточнень просить визнати протиправним та скасувати наказ МВС України від 11.08.2014 № 879 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та наказ МВС України від 26.08.2014 № 1667о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним.

11.08.2014 відповідачем було видано наказ № 879 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» (далі наказ МВС України № 879), яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу). 26.08.2014 відповідачем було видано наказ № 1667о/с «По особовому складу» (далі наказ МВС України № 1667о/с), яким позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу). Позивач вважає оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню в частині його притягнення до дисциплінарної відповідальності та, відповідно, звільнення з органів внутрішніх справ з наступних підстав. Так, наказ МВС України № 879 взагалі до Краснолиманського МВ не надходив і про його існування позивачу стало відомо лише під час розгляду даної справи. Позивач зазначає, що оскільки наказ МВС України № 879 видано на підставі висновку службового розслідування, тобто в один день з призначенням службового розслідування, його проведенням та прийняттям рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, він не може бути правомірним апріорі. Щодо наказу МВС України № 1667 о/с позивач зауважив, що останній надійшов до Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області засобами поштового звязку 01.10.2014, у звязку з чим позивача було повідомлено про його звільнення з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) лише 14.10.2014. Крім того, наказ МВС України № 1667 о/с взагалі не має мотивувальної частини та не містить жодних підстав звільнення позивача з органів внутрішніх справ. На думку позивача, вказані обставини у своїй сукупності обумовлюють протиправність оскаржуваних наказів та, як наслідок, свідчать про порушення його законних прав та інтересів. Позивач наполягає, що жодних дій або вчинків, які були б спрямовані на дискредитацію звання особи рядового і начальницького складу, він не вчиняв. Доказів зворотнього відповідачем не надано. З огляду на вищевикладені обставини, позивач вважає наказ МВС України № 879 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ і наказ МВС України № 1667о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

На підтвердження своєї правової позиції позивач надав суду засвідчену копію виписки з наказу УМВС України у Донецькій області від 02.11.2001 № 273 нс «По особовому складу»; засвідчену копію витягу з наказу МВС України від 26.08.2014 № 1667о/с «По особовому складу»; засвідчену копію довідки ГУМВС України в Донецькій області від 14.10.2014 № 12075 про відсутність у позивача діючих дисциплінарних стягнень; засвідчену копію довідки ГУМВС України в Донецькій області від 21.10.2014 № 12806, якою підтверджено, що матеріали службового розслідування відносно працівників Краснолиманського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області до канцелярії Краснолиманського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області не надходили та не були зареєстровані.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 03.11.2014 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

У попередньому судовому засіданні представником відповідача подано заперечення на адміністративний позов та пояснення до заперечень, у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки оскаржувані накази, на його думку, видано з дотриманням Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Так, представник відповідача зазначив, що звільнення позивача за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, є окремою підставою для звільнення з органів внутрішніх справ і не є видом дисциплінарного стягнення у розумінні Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. На думку представника відповідача, підставою для видання наказу МВС України № 1667 о/с є наказ МВС України № 879, в якому встановлені факти безвідповідального ставлення працівників Краснолиманського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, зокрема і позивача, до своїх службових обовязків. У висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ МВС України в Донецькій області від 11.08.2014 зазначено, що адміністративна будівля Краснолиманського МВ не захоплювалась представниками так званої «ДНР», останні займали позицію вираженого домінування відносно міліціонерів, намагались встановити свій контроль за діяльністю ОВС, неодноразово відвідували міськвідділ. Представник відповідача зазначив, що, зокрема позивач активно співпрацював з ополченцями так званої «ДНР», надавав їм допомогу, у тому числі і службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції, так і громадян, які мешкають в м. Красному Лимані та Краснолиманському районі Донецькій області. Такі дії позивача, на думку представника відповідача, суперечать інтересам служби та є порушенням Закону України «Про міліцію», Присяги співробітника органів внутрішніх справ України, а відтак, наказ МВС України № 879 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та наказ МВС України № 1667 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) є законними і обґрунтованими. На підставі викладеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У ході попереднього судового засідання позивачем, представниками сторін надані додаткові докази, а також додаткові пояснення та заперечення на обґрунтування їх правових позицій.

Ухвалою суду від 15.04.2015 закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні 03.06.2015 позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, з підстав, викладених у запереченнях та додаткових поясненнях на обґрунтування цих заперечень.

У судовому засіданні 03.06.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представників позивача і відповідача та дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Наказом УМВС України у Донецькій області від 02.11.2001 № 273 нс «По особовому складу» позивача призначено на посаду міліціонера відділення ППСМ Краснолиманського міського відділу Головного Управління МВС України у Донецькій області (т. 1, а.с. 37).

Наказом ГУМВС України у Донецькій області від 05.08.2013 № 272 о/с позивача призначено на посаду старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Краснолиманського міського відділу Головного Управління МВС України у Донецькій області (т. 1, а.с. 143). Позивач має спеціальне звання капітана міліції (М-144285).

11.08.2014 за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, у тому числі і позивачем, відповідачем видано наказ № 807 «Про призначення та проведення службового розслідування стосовно окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області» (далі Наказ МВС України № 807), яким проведення такого розслідування доручено спеціально створеній комісії (т. 1, а.с. 46).

За наслідками проведення службового розслідування комісією 11.08.2014 складено «Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області» (т. 1, а.с. 69-104), затверджений 11.08.2014 Міністром внутрішніх справ України (далі Висновок службового розслідування). У Висновку службового розслідування, зокрема зазначено, що окремі працівники Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області, у тому числі і позивач, активно співпрацювали з ополченцями так званої «ДНР», надавали їм допомогу, службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції, так і громадян, які мешкають в м. Красний Лиман та Краснолиманському районі Донецької області (т.1 , а.с. 80). Крім того, зазначено, що службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області закінчено, а відомості, що стали підставою для проведення розслідування, визнано такими, що підтвердилися.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що позивача за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України доцільно звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) (т. 1, а.с. 94).

11.08.2014 відповідачем було видано наказ МВС України № 879 (т. 1, а.с. 47-68), п. 29 якого позивача за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

26.08.2014 відповідачем було видано наказ МВС України № 1667 о/с (т. 1, а.с. 68), яким позивача відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння злочинів, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Оцінюючи законність і обґрунтованість наказу МВС України № 879 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, суд виходить з наступного.

Зі змісту Наказу МВС України № 879 вбачається, що його виданню передувало проведення відповідачем службового розслідування стосовно окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області, у тому числі і позивача. У преамбулі Наказу МВС України № 807 зазначено, що призначення та проведення такого розслідування обґрунтовано вимогами п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 р. за № 541/23073 (далі Інструкція).

Відповідно до п. 2.1 Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі особи РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс. Згідно з п. 2.6 Інструкції підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Згідно з п. 5.1 Інструкції службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Пунктами 5.2 5.4 Інструкції визначено, що початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Пунктом 6.3 Інструкції регламентовано права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування. Так, особа, зокрема має право: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо обєктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Відповідно до п.п. 6.3.6 п. 6.3 Інструкції забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення.

Представником відповідача не заперечується той факт, що, по-перше, у позивача безпосередньо під час проведення службового розслідування не відбирались пояснення на предмет інкримінованих йому дій; по-друге, позивача не було у встановленому порядку ознайомлено з наказом МВС України № 807, у звязку з чим він не був обізнаний про підстави проведення службового розслідування відносно себе, та відповідно, був позбавлений права брати участь у службовому розслідуванні, висловлювати письмові зауваження щодо обєктивності та повноти проведення службового розслідування, за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування відносно себе, а також з матеріалами, зібраними у процесі його проведення.

Отже, вказані обставини у своїй сукупності свідчать про порушення відповідачем імперативної норми щодо заборони затвердження висновку службового розслідування відносно позивача без отримання від нього письмового пояснення або за відсутності акта про його відмову в наданні письмового пояснення. Доказів зворотного представником відповідача суду не надано.

З п. 29 наказу МВС України № 879 вбачається, що позивача за наслідками службового розслідування було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обовязком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про міліцію» у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших обєднань громадян.

Частиною 1 ст. 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

За приписами ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України поняття службова дисципліна охоплює дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни визнається дисциплінарним проступком.

Із наведених норм вбачається, що недодержання працівником органів внутрішніх справ України вимог закону є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка порушила службову дисципліну та скоїла дисциплінарний проступок. Разом з тим, наявність такого проступку повинна бути доведена належними та допустимими доказами.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обовязки визначається Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі Положення), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Відповідно до п. 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

В якості єдиного доказу на підтвердження скоєння позивачем інкримінованих йому дій та, відповідно, обґрунтування правомірності наказу МВС України № 879 представник відповідача зазначив Висновок службового розслідування, складений за наслідками проведеної працівниками Департаменту внутрішньої безпеки МВС України службової перевірки.

При дослідженні Висновку службового розслідування та перевірки його доказами судом було зясовано, що в ньому, всупереч п. 8.3 Інструкції, відповідачем не зазначено конкретні обставини, за яких позивач скоїв дисциплінарний проступок, не вказано час, спосіб, мотив та мету вчинення позивачем дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у звязку з цим; не встановлено наявність причинного звязку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками; не наведено обставини, що помякшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного. Під час підготовчого провадження та судового розгляду справи відповідач на пропозицію суду не конкретизував наведені вище відомості, а саме: не зазначив, яким чином позивач співпрацював з ополченцями так званої «ДНР»; не вказав, кому, яку саме службову інформацію та анкетні дані відносно якого кола осіб позивач надавав ополченцям так званої «ДНР» тощо.

Таким чином, висновок відповідача щодо вчинення позивачем інкримінованих йому дій, зокрема співпраці з ополченцями так званої «ДНР», розголошення ним службової інформації, анкетних даних працівників міліції та громадян, які мешкають у м. Красному Лимані та Краснолиманському районі Донецької області, співпраці з ополченцями так званої «ДНР» нічим не підтверджено, вину позивача не доведено, а докази зазначених вище дій у Висновку службового розслідування відсутні. Доказів зворотнього представником відповідача суду не надано. Отже, викладена відповідачем у висновку службового розслідування інформація щодо скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, не підтверджена жодним доказом. Відтак, висновок службового розслідування, на переконання суду, не може бути достатнім доказом вчинення позивачем інкримінованих йому дій, а лише містить твердження щодо наявності у позивача вини за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

З метою обєктивного та всестороннього розгляду справи судом було витребувано матеріали службової перевірки, проведеної працівниками Департаменту внутрішньої безпеки МВС України у складі комісії центрального апарату МВС України за фактами неправомірних дій окремих працівників Краснолиманського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області для їх дослідження та огляду (т. 2, а.с. 28).

Копії наданих суду матеріалів службової перевірки у повному обсязі долучено до матеріалів справи (т. 2, а.с. 35-250 т. 3, а.с. 1-119).

В матеріалах службової перевірки наявні пояснення позивача від 06.08.2014, в яких зазначено, що 12.04.2015 він знаходився на території обслуговування с. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, де здійснював прийом громадян. Про факт захоплення Краснолиманського МВ ополченцями так званої «ДНР» йому стало відомо лише 14.04.2014, коли він приїхав туди на нараду. Також позивач у своїх поясненнях зазначив, що з 14.05.2014 по 23.06.2014 знаходився у черговій відпустці, а з 25.06.2014 по 08.07.2014 перебував на лікарняному (т. 3, а.с. 7). Вказані обставини підтверджуються довідкою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 09.12.2014 № 22 (т. 1, а.с. 128). При цьому, суд, оцінюючи повноту та обґрунтованість проведеної відповідачем службової перевірки відносно позивача, звертає увагу на той факт, що службове розслідування було призначено та проведено 11.08.2014, а пояснення у позивача були відібрані відповідачем 06.08.2014, тобто безпосередньо до проведення службового розслідування.

При дослідженні матеріалів службової перевірки судом було встановлено відсутність в них будь-якої навіть інформації про вчинення позивачем інкримінованих йому дій, зокрема співпраці позивача з ополченцями так званої «ДНР», розголошення ним службової інформації, анкетних даних працівників міліції та громадян, які мешкають у м. Красному Лимані та Краснолиманському районі Донецької області. Доказів зворотнього представником відповідача суду не наведено.

Крім того, представником відповідача у судовому засіданні були надані пояснення відносно того, що Краснолиманський МВ не виходив з-під контролю ГУМВС України в Донецькій області у період з 12.04.2015 до 05.06.2015 (тобто в період перебування на вказаній території незаконних збройних формувань) не виходив (т. 3, а.с. 126-127).

Таким чином, враховуючи, що у Висновку службового розслідування та матеріалах службової перевірки відповідачем не наведено фактів скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, не надано доказів на їх підтвердження, а також приймаючи до уваги наведені вище пояснення представника відповідача, суд вважає необґрунтованим та недоведеним висновок відповідача щодо вчинення позивачем інкримінованих йому дій. Відтак, суд дійшов висновку, що наказ МВС України № 879 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення його з органів внутрішніх справ України є необґрунтованим, невмотивованим та протиправним, а позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже, наказ МВС України № 879 підлягає скасуванню у відповідній частині.

Оцінюючи законність і обґрунтованість наказу МВС України № 1667 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 Положення (за скоєння злочинів, що дискредитують звання рядового і начальницького складу), суд виходить з наступного.

Вчинками, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, можуть бути корупційні та інші діяння, що є не сумісними з проходженням служби в органах внутрішніх справ, суперечать Присязі працівника внутрішніх справ, оскільки підривають довіру громадян як до працівників міліції, так і до органів внутрішніх справ в цілому, принижують їх авторитет.

Наказ МВС України № 1667 о/с в оскаржуваній частині, як і наказ МВС України № 879 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, також ґрунтується на Висновку службового розслідування. Судом у контексті дослідження наказу МВС України № 879 було надано відповідну правову оцінку Висновку службового розслідування в частині, що стосується позивача. Зокрема, було встановлено відсутність в ньому будь-яких фактів, які б підтверджували вчинення позивачем інкримінованих йому дій, зокрема співпраці позивача з ополченцями так званої «ДНР», розголошення ним службової інформації, анкетних даних працівників міліції та громадян, які мешкають у м. Красному Лимані та Краснолиманському районі Донецької області. Крім того, суд зважає на той факт, що наявні у матеріалах службової перевірки пояснення позивача були відібрані відповідачем 06.08.2014, у той час як службове розслідування було призначено та проведено 11.08.2014.

Відтак, суд дійшов висновку, що наказ МВС України № 1667 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п 66 Положення (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) також є необґрунтованим, невмотивованим та протиправним, а позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже, наказ МВС України № 1667 о/с також підлягає скасуванню у відповідній частині.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, не встановлено вину позивача у скоєнні інкримінованих діянь та, як наслідок, не доведено правомірність наказу МВС України № 879 та наказу МВС України № 1667 о/с в оскаржуваних частинах.

У свою чергу, позивач, на переконання суду, обґрунтував та довів хибність висновків відповідача щодо скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, а відтак, довів протиправність наказу МВС України № 879 та наказу МВС України № 1667 о/с у відповідних частинах.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наказ МВС України № 879 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та наказ МВС України № 1667 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ є протиправними, а відтак адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Згідно з ч. 1 ст. 7 даного Закону сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Квитанцією від 23.10.2014 (т. 1, а.с. 2) підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 73,08 грн. Отже, відповідна сума є надмірно сплаченою та підлягає поверненню за ухвалою суду згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 98, 158 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними та скасування наказів.

Визнати протиправним та скасувати п. 29 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2014 № 879 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині звільнення капітана міліції, старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Краснолиманського міського відділу Головного Управління МВС України у Донецькій області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2014 № 1667о/с «По особовому складу» в частині звільнення капітана міліції, старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Краснолиманського міського відділу Головного Управління МВС України у Донецькій області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) на підставі п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прудивус

Судді: Л.Я. Максименко

ОСОБА_4