Справа № 826/5294/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року м. Київ К/800/16986/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Рецебуринського Ю.Й.,

за участю секретаря Лопушенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора м.Києва на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 22 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року у справі за позовом Корпорації "Науково-виробниче об'єднання "Арсенал" до Головного управління юстиції в м.Києві про скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року Корпорація "Науково-виробниче об'єднання "Арсенал" звернулась до суду з позовом до Головного управління юстиції в м.Києві про скасування постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві ВП №42478366 від 09.04.2014р. про стягнення з нього, як з боржника, виконавчого збору.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 22 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, заступник прокурора м.Києва звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 17.03.2014р. Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42478366 з примусового виконання наказу №910/199/19, виданого 07.10.2013р. Господарським судом міста Києва про стягнення з Корпорації «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» на користь Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» заборгованості по сплаті земельного податку у розмірі 2468568,76 грн. та пені в розмірі 611731,65 грн., а також надано боржнику (Корпорації "Науково-виробниче об'єднання "Арсенал") семиденний з дня винесення цієї постанови строк для добровільного виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва у справі №910/199/13 від 03.04.2014р. затверджено мирову угоду між Казенним підприємством спеціального приладобудування «Арсенал» та Корпорацією «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» від 18.02.2014р., за умовами якої сторони, зокрема, узгодили погашення існуючої заборгованості до 01.09.2014р.

09.04.2014р. державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві, керуючись ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову ВП №42478366 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 308030,04 грн., а 11.04.2014р. згідно з п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з визнанням судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання - постанову про закінчення виконавчого провадження.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV (далі - Закон №606).

Відповідно до ст.1 Закону №606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із ч.2 ст.25 Закону №606 державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За змістом ч.1 ст.27 Закону №606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

При цьому, заходами примусового виконання рішень, відповідно до ст.32 Закону №606, є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Частиною ж 3 статті 27 Закону №606 у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом й виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника; виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 28.01.2015р. у справі №3-217гс14.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що органом Державної виконавчої служби не вчинялось будь-яких дій, спрямованих на примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/199/19 від 07.10.2013р. (в межах виконавчого провадження ВП №42478366), суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що постанова Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві ВП №42478366 від 09.04.2014р. про стягнення з Корпорації "Науково-виробниче об'єднання "Арсенал" виконавчого збору в сумі 308030,04грн. підлягає скасуванню як незаконна.

За правилами статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування ухвалених судами рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Заступника прокурора м.Києва залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 22 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Рецебуринський Ю.Й.