Справа № 303/3362/15-а
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Мукачево Справа №303/3362/15-а

2а/303/159/15

Номер рядка стат. звіту 106

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Прокоп Г. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради

до відповідача підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Закарпатській області

про скасування постанови від 18.05.2015 року ВП №46897348 про накладання штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради звернувся до суду з позовом до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Закарпатській області про скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції (надалі - Підрозділ) ОСОБА_1 від 18 травня 2015 року про накладання штрафу в розмірі 1360 грн. у виконавчому провадженні ВП №46897348 (надалі - Постанова).

Позовні вимоги обґрунтовуються посиланням на обставини щодо наявності поважних причин, які перешкодили виконати судове рішення, тому у підрозділу не було правових підстав для винесення оспорюваної за предметом позову Постанови, так як невиконання судового рішення щодо виплати ОСОБА_2 одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, повязане з відсутністю бюджетних асигнувань на вказані виплати.

Представник позивача у судове засідання не зявився, натомість надіслав суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. На підставі вказаної заяви позивач в особі його представника відмовився від клопотання про розблокування рахунку УПСЗН, КФК 090412, р/р 4308.

Відповідача свого уповноваженого представника у судове засідання не направив, натомість надіслав суду письмове заперечення на позов (а.с. 11-12), у якому висловив свою незгоду із заявленим позивачем позовом, зазначивши при цьому, що рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.06.2011 року не було виконано відповідачем, тому орган державної виконавчої служби на підставі ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» правомірно виніс спірну постанову.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку.

Вимога за предметом позову стосується скасування Постанови, якою було накладено штраф на відповідача за невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013, якою зобовязано позивача провести перерахунок та виплату ОСОБА_2, як особі віднесеної до ІІ категорії, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, згідно зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період за 2010 рік з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України і згідно із ч.2 цієї статті здійснюється державними виконавцями. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до частин першої та другої ст.75 Закону України „Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно зі ст. 89 названого вище Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Отже, зі змісту зазначених законодавчих норм випливає, що для притягнення боржника до відповідальності закон вимагає наявності двох умов, а саме: відсутності поважних причин невиконання у строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, а також дії, які боржник зобов'язаний виконати, можуть бути виконані лише ним.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлюють виконання у добровільному порядку рішення суду. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі й фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

За результатами судового розгляду справи слід констатувати обставини щодо відсутності у відповідача належних фактичних підстав для винесення оспорюваної за предметом позову постанови, оскільки судове рішення не було виконано позивачем з поважних причин, а саме через недостатнє виділення бюджетних коштів, які б мали надійти з державного бюджету відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для можливості проведення такого роду виплат, що підтверджується даними довідки від 07.07.2015 №2241/01-07.

Також, на підставі листа від 02.02.2015 (а.с. 16), позивач повідомляв відповідача про неможливість виконання рішень суддів в цілому по виплаті соціальних допомог, внаслідок недостатнього обсягу бюджетних асигнувань, визначених Законом України Про Державний Бюджет України на 2015 рік», а також відсутності відповідних соціальних програм на такі виплати.

Фактичний аналіз змісту письмових заперечень відповідача та доданих до них до них документів свідчить про те, що при винесенні спірної постанови відповідач належним чином не переконався у наявності чи відсутності поважних причин для можливості виконання позивачем судового рішення, що є визначальним для можливості винесення такого роду постанов у контексті з приписами частини другої ст. 19 Конституції України та ст. 89 Закону України „Про виконавче провадження"

По відношенню до цього слід також зазначити, що відповідно до статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В свою чергу, ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Позивач є виконавчим органом Мукачівської міської ради, утримується за рахунок коштів міського бюджету та здійснює виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок коштів державного бюджету.

Тобто, соціальні виплати здійснюються Управлінням праці та соціального захисту населення виключно за рахунок коштів державного бюджету, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Таким чином, невиконання судового рішення органом в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання відповідних соціальних виплат.

Таким чим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 124 Конституції України, ст.ст. 7, 8, 9, 11, 69, 71, 86, 128, 158-163, 1832 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради задовольнити.

2. Скасувати постанову підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Закарпатській області від 18 травня 2015 року про накладання штрафу на Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради у виконавчому провадженні ВП №46897348 у розмірі 1360,00 грн.

3. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя В.В. Кость