Справа № 2а/0270/751/11
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2011-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

18 березня 2011 р. Справа № 2а/0270/751/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Воробйової І.А.

при секретарі судового засідання: Чорному В.В.

за участю представників:

Позивача : ОСОБА_1

Відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про забезпечення позову у справі:

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Вінницький міський молочний завод"

до: Державної податкової інспекції у м. Вінниці

про: визнання дій неправомірними, скасування податкової вимоги та рішення

ВСТАНОВИВ :

В проваджені Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом відкритого акціонерного товариства «Вінницький міський молочний завод»до Державної податкової інспекції про визнання дій неправомірними, скасування податкової вимоги та рішення.

До початку розгляду справи по суті позивачем підтримано, подане клопотання про забезпечення позову, яким просить заборонити ДПІ у м. Вінниці проводити будь-які процесуальні дії, спрямовані на виконання податкової вимоги до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Клопотання мотивоване, зокрема, тим, що відповідно до оскаржуваної податкової вимоги ДПІ у м. Вінниця від 8.02.11 року № 270, починаючи з 29.01.2011 р. у разі несплати суми податкового боргу, на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності, розповсюджується право податкової застави. Наведене вказує на фактичне вчинення зі сторони ДПІ у м. Вінниця протиправних дій по винесенню податкової вимоги, за наслідком оскарження податкового повідомлення-рішення, тобто наявності неузгодженого податкового зобовязання. При цьому, такі протиправні дії від 29.01.2011 р. вже фактично порушують права позивача за наслідком застосування податкової застави.

На думку позивача, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення та захист цих прав стане неможливим, виходячи з того, що у разі несплати суми податкового боргу, будуть застосовані заходи стягнення, в т.ч. примусова реалізація майна та майнових активів. Зазначені дії податкового органу вказують на порушення права володіння, користування власністю, права на зайняття господарською діяльністю, з подальшим порушенням права розпоряджатись такою власністю.

Разом з тим, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що станом на день подання та розгляду даного клопотання інформація щодо вчинення податковим органом будь-яких дій щодо майна товариства у позивача відсутня .

Представник відповідача проти заявленого клопотання заперечив, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Одночасно зазначив, що податковий орган жодних дій щодо майна позивача не вчиняє.

Суд, розглянувши подане клопотання, вислухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дійшов висновку про наступне.

Відповідно до положень частин 1- 4 статті 117 КАС України суд за клопотанням позивача може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються або заборонити вчиняти певні дії.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обовязковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є обґрунтоване клопотання сторони з зазначенням: очевидних ознак протиправності рішення, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам, неможливість захисту інтересів без вжиття таких заходів, тощо.

Як вбачається з поданого клопотання, фактично, на його обґрунтування позивач констатує протиправність дій по винесенню податкової вимоги та посилається на порушення/позбавлення права власності, у разі реалізації майна.

При цьому, у клопотанні не обґрунтовано та не надано доказів, в чому ж саме полягає протиправність дій, яких саме дій та в чому є очевидна небезпека шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити й про наступне.

Положення Конституції України щодо власності кореспондуються зі статтею 1 Протоколу N 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, що жодним чином не обмежує право держави вводити в дію такі закони, які є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Наведені положення Конституції України та Протоколу N1 дістали свій подальший розвиток у Цивільному кодексі України. Зокрема, стаття 321 цього Кодексу закріплює непорушність права власності, відповідно до якої особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виконання конституційного обов'язку, передбаченого статтею 67 Конституції України, реалізується сплатою кожним податків і зборів. Встановлення системи оподаткування, податків і зборів, їх розмірів та порядку сплати є виключно прерогативою закону. При унормуванні цих суспільних відносин держава має право визначати механізми, які забезпечують платником належну сплату податків і зборів. Одним із способів такого забезпечення є інститут податкової застави. Так, зокрема, відповідно до частини 88.1. статті 88 Податкового Кодексу з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Виникнення права податкової застави врегульовано статтею 89 цього Кодексу.

Згідно із Податковим Кодексом сутність податкової застави полягає у запровадженні на певний строк особливого порядку розпорядження платником податків своїми активами. Цей інститут як спосіб забезпечення не погашеного у строк податкового зобов'язання є джерелом наповнення бюджетів та державних цільових фондів.

Наявні законодавчі положення щодо запровадження інституту податкової застави, а також щодо можливості настання певних негативних наслідків для платника податків не суперечать вимогам статей 13, 41, 42 Основного Закону України. Факт несплати платником податків у визначений Законом строк суми податкового зобов'язання є підставою для вжиття відповідних заходів державою в особі її податкових органів з метою виконання боржником свого конституційного обов'язку.

Вдавшись до такого способу забезпечення податкових зобов'язань, як встановлення податкової застави, законодавець діяв у межах Конституції України.

За Конституцією України держава визначає та рівним чином захищає усі форми власності. Кожна з них може мати свої особливості, пов'язані із законодавчо визначеними умовами та підставами виникнення або припинення права власності.

Разом з тим власність гарантує не лише права власників, а й зобов'язує, покладає на них певні обов'язки.

Таким чином мотиви позивача викладені у заявленому клопотання щодо необхіності забезпечити позов, з тих підстав, що порушується право власності особи не достатньою підставою для задоволення клопотання

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість і безпідставність заявленого клопотання, та, відповідно, про відмову у його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 117,118, 165,254 КАС України, -

УХВАЛИВ :

В задоволені клопотання про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна