Справа № 1718/2-а-900/11
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2012-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Березень Ю.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"01" червня 2012 р. Справа № 1718/2-а-900/11

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "29" вересня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати відповідача зробити перерахунок сум пенсії в кратному розмірі мінімальної заробітної плати та у відсотковому відношенні до мінімальної пенсії за віком на підставі ст.ст. 39,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 29 вересня 2010 року по 28 березня 2011 року з подальшим нарахуванням та виплатою починаючи з 29 березня 2011 року, посилаючись на те, що розмір пенсії, яку відповідач нараховував та виплачував йому як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, не відповідає розміру, встановленому зазначеним законом.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2011 року позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача виплатити позивачу кошти, передбачені ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", задоволено за період з 01.10.2010р. по 31.03.2011р. В решті позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову в частині задоволення позовних вимог скасувати та відмовити у задоволенні позову. Зокрема, відповідач зазначає, що суд не дослідив та не проаналізував постанову Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008р., на підставі якої були здійсненні нарахування вищевказаних виплат.

Вважаючи, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права позивач також, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У апеляційній скарзі Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату коштів, передбачених ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та віднесений до 4 категорії осіб, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач отримує виплати згідно зі ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", але у меншому розмірі, ніж визначено Законом.

За змістом ст. 51 зазначеного Закону передбачено, що особам, віднесеним до 4 категорії, додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, призначається у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008р., яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Доводи відповідача щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Також, є безпідставними доводи апеляційної скарги з приводу того, що при розрахунку вказаного виду додаткової пенсії не застосовуються положення ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Положення частини 3 статті 28 вищезазначеного Закону не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату коштів, передбачених ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не заслуговують на увагу з врахуванням наступного.

Як свідчать матеріали справи, позивач знаходиться у відповідача на обліку як працюючий пенсіонер.

З копії трудової книжки, доданої до апеляційної скарги, вбачається, що позивач з 27.09.2010р. звільнений з роботи за власним бажанням.

Таким чином, позивач є непрацюючим пенсіонером, проте після звільнення з роботи останній з відповідною заявою до Пенсійного фонду про нарахування та виплату коштів, передбачених ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як непрацюючому пенсіонеру не звертався.

Безпідставним також є посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснювати в майбутньому виплату коштів, передбачених ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки органи Пенсійного фонду України зобов'язані здійснювати такі нарахування до втрати позивачем такого права. Крім того, відповідно до норм ст. 3 КАС України захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб.

Враховуючи викладене, підстави для скасування постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 197,198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "29" вересня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 вул. Заїкіна, 30,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34500

3- відповідачу ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області вул. Суворова, 8,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34500