Справа № 2-а-638/10
Суддя: Левко Т. Ю.
Дата ухвалення: 2010-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________
Справа № 2-а-638/10
Номер рядка звіту 70
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2010 м.м. Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Левко Т.Ю., розглянувши відповідно ст.183-2 КАС України в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Виноградівському районі про стягнення недоплачених сум щомісячної соціальної допомоги дітям війни за період з 01.05.2010 р. по 01.11.2010 р. включно та зобовязання щомісячно проводити нарахування належних 30% мінімальної пенсії по віку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Виноградівському районі про стягнення недоплачених сум щомісячної соціальної допомоги дітям війни за період з 01.05.2010 р. по 01.11.2010 р. включно та зобовязання щомісячно проводити нарахування належних 30% мінімальної пенсії по віку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року за № 2195-IV (надалі Закон України № 2195-IV) належить до соціальної категорії «Дитина війни», та відповідно достатті 6 Закону України № 2195-IV з 01 січня 2006 року має право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімального пенсії за віком. У 2007-2010 роках така допомога йому не виплачувалася в належному розмірі, в той час як Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/ 2007 від 9 липня 2007 року були визнані такими, що не відповідаютьКонституції України окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено нормиЗакону України № 2195-IV Про соціальний захист дітей війни. Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VI Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України в статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено у новій редакції, і, зокрема, внесено зміни, якими змінено розмір підвищення та встановлено що дане підвищення виплачується у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, і становить 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. вищевказані зміни, зокрема, викладення в новій редакції статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що були внесені Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VI Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українивизнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Тому позивач просить стягнути з відповідача недоплачені суми щомісячної соціальної допомоги дітям війни за період з серпня 2007 по жовтень 2010роки включно, відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та зобовязати відповідача і надалі щомісячно проводити нарахування належних 30% мінімальної пенсії по віку.

З врахуванням того, що у справі наявні та достатні докази, суддя приходить до висновку про можливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання, відтак суддя у відповідності до ч.4 ст.183-2 КАС України розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суддя приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є «дитиною війни» в розумінні статті 1 Закону України № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до статті 6 Закону України № 2195-IV позивач має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 ст.71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" дію статті 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено, як було зупинено цю ж норму в 2006 році Законом України Про внесення змін до Закону України Про державний бюджет України на 2006 рік.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни», державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема, статті 71 пункту 12 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік".

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року зворотної дії в часі не має, а відтак на період до 09 липня 2007 року не поширюється. Суд також констатує, що рішень щодо аналогічних норм Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», яким у 2006 році зупинялася дія статті 6 Закону України № 2195-IV Конституційним Судом України не приймалося.

Крім того, Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VI Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України в статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено у новій редакції, і, зокрема, внесено зміни, якими змінено розмір підвищення та встановлено що дане підвищення виплачується у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, і становить 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Однак, знову Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. вищевказані зміни, зокрема, викладення в новій редакції статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що були внесені Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VI Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Цим же Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. зазначено, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, визнаних неконституційними. Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року зворотної дії в часі не має, а відтак на період до 22.05.08р. не поширюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни», державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30%, то суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, ч.3 ст.28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак, враховуючи той факт, що Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та, зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії (Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) , суддя вважає за можливе застосувати саме ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для розрахунку зазначеного підвищення дітям війни. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни», оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме мінімальну пенсію за віком, що на думку судді не суперечить вимогам статті 28 частини 3 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України» та здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі. Отже, враховуючи вищевикладене, суддя вважає, що саме управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі є належним відповідачем по даній справі.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім того, положеннями частини першої статті 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Рішення Конституційного Суду були опубліковані в офіційному періодичному виданні «Вісник Конституційного Суду України». Отже, позивач мав можливість знати про порушення прав на отримання доплати до пенсії як дитині війни у розмірі, визначеному відповідним Законом, оскільки щомісячно отримував пенсію по віку з доплатою як дитині війни.

Так як позивачу на протязі декількох років достеменно було відомо про порушення прав відповідачем, внаслідок не доплати до пенсії соціальної допомоги, а тому посилання позивача на обмеження його прав шляхом прийняття неконституційних правових актів, як поважну причину, яка заважала у визначені законом строки звернутися до суду за захистом порушених прав, суддя не знаходить поважною для поновлення строку звернення до суду.

На підставі викладеного та враховуючи, що вимоги позивача за період часу з жовтня 2007 по 01.09.2010 року включно залишаються без розгляду, а дії відповідача по виплаті допомоги у фіксованому розмірі по 49,80 грн. не ґрунтуються на законі, в зв'язку з чим необхідно зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу належні суми відповідно до закону з 27.04.2010 року (шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав) до 31.10.2010 року, з врахуванням виплачених позивачу сум, а не стягувати конкретні суми, як просить позивач.

Щодо нарахування підвищення до пенсії у 2010 році, суддя приходить до наступного.

Згідно ст.70 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік, Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Вказана норма закону передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно його дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно ізЗаконом України Про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення. Основним завданням Пенсійного фонду України є забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для пенсійного забезпечення, повного і своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій та інших соціальних виплат, що здійснюються з коштів Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку його територіальні управління. Отже, оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії, в тому числі позивачеві, здійснює Пенсійний фонд України в особі управління у Виноградівському районі Закарпатської області, тому відповідний обовязок слід покласти на відповідача у справі.

Крім того відповідачем згідно поданого до суду заперечення на позов, так і жодним чином і не доведено правомірність його бездіяльності щодо вимог позивача по нарахуванню і виплаті, як дитині війни, щомісячної державної соціальної допомоги у визначеному чинним законодавством розмірі, хоча відповідно до ч.2 ст.71 КАС України саме на відповідача покладається обов'язок доказування правомірності його рішення чи дії.

Однак, вимога позивача щодо зобовязання управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі надалі здійснювати щомісячні нарахування належних йому 30% мінімальної пенсії по віку не підлягають задоволенню, оскільки положення ст.6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни, за якими позивач має право на отримання такої допомоги є, з огляду на положення вищенаведених рішень Конституційного Суду України, не скасовані і є чинними та обов'язковими до виконання відповідними державними органами.

Тому, що стосується вимоги позову про зобовязання відповідача здійснювати нарахування щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату в майбутньому, - суддя не може передбачити наявність підстав для задоволення цієї вимоги на майбутній час, - тому приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині не обґрунтовані й не підлягають задоволенню.

Із змісту адміністративного позову вбачається, що в даному спорі фактично оскаржується бездіяльність територіального управління Пенсійного фонду України щодо відмови в нарахуванні зазначеного підвищення до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст. 162 КАС України суд може прийняти постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За таких встановлених обставин, суддя, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно вимог частини 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись 22,64,152 Конституції України, ст.ст.3,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.70 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 2,7,8,9,10,11,71,94,99,100,122,160-163,183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги за період з 27.04.2010 року по 31.10.2010 року протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсій з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та провести відповідні виплати за період з 27.04.2010 року по 31.10.2010 року відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з врахуванням виплачених позивачу коштів за вказаний період.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору (державного мита) в розмірі 3 гривні 40 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Копії постанови не пізніше наступного дня направити сторонам рекомендованими листами з повідомленнями про вручення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_2