Справа № 2а-1928/11/0970
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Київ К/800/22912/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Рецебуринський Ю.Й., Ситников О.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Міністра Оборони України про визнання незаконним наказу,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати незаконним наказ Міністра Оборони України № 289 від 21 серпня 2001 року «Про Головнокомандувачів видами Збройних Сил України», посилаючись на те, що згідно пункту 12 Указу Президента України «Про затвердження положень про Міністерство оборони України та Генеральний штаб Збройних Сил України» № 888/97 від 21 серпня 1997 року Міністр оборони України має право тільки скасовувати та вносити зміни до наказів і директив підпорядкованих йому органів військового управління і військового командування. Крім того, вказав, що оскаржуваний наказ не зареєстрований в Міністерстві юстиції України.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалені судами рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Судами попередніх інстанції встановлено, що Указом Президента України від 20 серпня 2001 року № 647/2001 «Про заснування посад головнокомандувачів Збройних Сил України» засновано у Збройних Силах України посади головнокомандувачів Сухопутних військ, Військово-Повітряних Сил, військ Протиповітряної оборони та Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Відповідно до частини 2 зазначеного Указу Міністерству оборони України доручено привести свої акти у відповідність із цим Указом та подати у тримісячний строк пропозиції щодо переліку посад, які підлягають заміщенню особами вищого офіцерського складу Збройних Сил України.

21 серпня 2001 року Міністр оборони України, на виконання Указу Президента України від 20 серпня 2001 року № 647/2001 «Про заснування посад головнокомандувачів Збройних Сил України», видав наказ № 289 "Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України", яким оголошено Укази Президента України від 20 серпня 2001 року, а саме:

- № 650/2001 «Про призначення ОСОБА_3 Головнокомандувачем Сухопутних військ Збройних Сил України» (п.1 наказу);

- № 649/2001 «Про призначення ОСОБА_4 Головнокомандувачем Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України» (п.2 наказу);

- № 651/2001 «Про призначення ОСОБА_5 Головнокомандувачем Військ Протиповітряної оборони Збройних Сил України» (п.3 наказу);

- № 648/2001 «Про призначення ОСОБА_6 Головнокомандувачем Військово-Морських Сил Збройних Сил України (п.3 наказу).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішення відповідача про покладення обов'язків заступників Міністра оборони України на головнокомандувачів видами Збройних Сил України прийняте відповідно до чинного законодавства та в межах наданих йому повноважень.

В частині доводів позивача щодо незаконності оскаржуваного наказу з тих підстав, що його не було належним чином зареєстровано, суди виходили з того, що такий наказ є актом індивідуальної дії стосовно осіб, щодо яких його прийнято, і не може бути актом індивідуальної дії щодо позивача.

З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки оскаржуваний наказ виданий відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому суди обґрунтовано прийшли до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, судами встановлено, що позивач оскаржує виданий на виконання Указу Президента України наказ Міністра оборони України, яким оголошено про призначення головнокомандувачів видів військ, доручено привести свої акти у відповідність з цим Указом, а на період такого приведення головнокомандувачі користуються правами заступників Міністра оборони України. Такий правовий акт породжує права й обов'язки тільки того суб'єкта (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), якому його адресовано.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскарженим наказом не породжує для останнього і права на захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.02.2015р. №21-617а14.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції та апеляційним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року у даній справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: Ю.Й. Рецебуринський

О.Ф. Ситников