Справа № 22-а-29/11
Суддя: Бермес І. В.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-29/11 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

Суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

При секретарі: Балюк О.С.

Без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И Л А:

12.05.2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за період 2008-2009 роки в сумі 4976,00 грн.

В позовній заяві покликається на те, що він являється інвалідам 3 групи внаслідок захворювання пов'язаного внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідач за 2008-2009 роки виплатив допомогу на оздоровлення значно меншою, як передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі -Закон №796-ХІІ).

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача та зобов'язано Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести перерахунок та виплату недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2008-2009 року у відповідності до ст. 48 Закону №796-ХІІ та з врахуванням виплачених сум. Стягнуто на користь з відповідача на користь держави 3,40 грн. судового збору та 37 грн. інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що управління правомірно, в межах наявних фінансових ресурсів здійснювало виплати, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Виплата одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС проводиться на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"(із змінами постанова КМУ №649 від 20.04.2007 року). Постанова не суперечить Закону №796-ХІІ.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, з клопотанням про відкладення справ и не звертались, тому розгляд справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАСУ здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у розгляді справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису згідно ч. 1 ст. 41 КАСУ.

Судова колегія перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що Законом №796-ХІІ не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір допомоги на оздоровлення, встановлений законом. Окрім того ст.71 Закону №796-ХІІ встановлено, що дія цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Відповідно до розрахунку, представленого позивачем, судом стягнуто в його користь за 2008-2009 роки по 75 гривень щорічної допомоги на оздоровлення відповідно.

Колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції можна визнати обґрунтованим.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків наслідків аварії на ЧАЕС, 1 категорії що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 16.02.1998 року.

Відповідно до частин 4 статті 48 Закону №796-ХІІ передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, 1 категорії-інвалідам 3 групи виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується за місцем проживання органами захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України № 796-XII зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині першій статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У Законі України № 796-XII викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини першої статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України № 796-XII, є безпідставним.

Щодо допомоги на оздоровлення за 2008 рік, то положення статті 48 Закону N 796-XII було зупинено в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно Законами України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", однак останній визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто рішення Конституційного Суду України мають перспективну дію.

Судами встановлено, що відповідач здійснив нарахування та виплату щорічної грошової допомоги позивачу в жовтні 2008 року та в лютому 2009 року в розмірі 90 гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року N 562, тобто у період, коли стаття 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 роки" була визнана неконституційною.

За таких обставин, дії УПСЗН щодо нарахування і виплати одноразової компенсації позивачу у 2008-2009 роках були неправомірними і такими, що суперечать статті 48 Закону N 796-XII.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачу слід виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2008-2009 роки, відповідно до ч.3 ст. 48 Закону №796-ХІІ.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ч. 2 ст. 20 КАС України, Законом України від 02 грудня 2010 р. № 2748/УІ „Про внесення змін до розділу ХІІ „Прикінцеві положення Закону України „Про судоустрій і статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2010 року у справі №2-1760/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п"ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: І.В. Бермес

М.М.Шандра

СУДДІ:

Н.Л.Шумська