Справа № 821/1853/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/1853/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача Курянінової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування висновку про недоцільність подальшого службового використання від 09.06.2015 р.,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Управління Служби Безпеки України в Херсонській області (далі - відповідач, УСБУ в Херсонській області), в якому просить: визнати дії начальника УСБУ в Херсонській області по затвердженню висновку від 09.06.2015р. про недоцільність подальшого службового використання позивача незаконними та визнати незаконним і скасувати вказаний висновок.

Позовні вимоги мотивовані необґрунтованістю оскарженого висновку, оскільки на думку позивача, він прийнятий внаслідок тривалої протиправної бездіяльності відповідача щодо вирішення питання про призначення на посаду позивача як такого, що перебуває в розпорядженні начальника УСБУ в Херсонській області та невиконання відповідачем приписів Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007р. №1262/2007 та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 14.10.2008р. №772 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31.12.2008р. за №1323/16014. Також позивач вказує на недостовірність інформації, викладеної як у висновку, так і в службових документах, які покладені в його основу.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачем надані письмові заперечення на позов, за змістом яких він вважає позовні вимоги необґрунтованими, посилаючись на те, що УСБУ в Херсонській області відповідно до вимог чинного законодавства вживались вичерпні заходи щодо призначення позивача на посаду та залишення його на службі. За результатами цих заходів встановлено відсутність вакантних посад, на які може бути призначено позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як установлено судом, наказом голови Служби Безпеки України від 15.01.2014р. №28-ос полковника ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника УСБУ у Херсонській області терміном на 1 місяць згідно із пп.а п.48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007 (далі - Положення).

До УСБУ у Херсонській області позивач прибув 12.05.2014р.

Доказів ознайомлення позивача із наказом голови Служби Безпеки України від 15.01.2014р. №28-ос до дати прибуття його до УСБУ у Херсонській області суду не надано.

Наказом голови Служби Безпеки України від 06.11.2014р. №10/75-ос полковника ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника УСБУ у Херсонській області терміном з 06.11.2014р. по 06.02.2015р. за пп. "б" п.48 Положення (у зв'язку з проведенням організаційних заходів), та вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що перебував у розпорядженні начальника управління по посаді начальника відділу зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, доплати та преміювання з 15.01.2014р.

09.06.2015р. посадовою особою відповідача складено Висновок про неможливість подальшого службового використання полковника ОСОБА_1, який мотивований відсутністю вакантних рівнозначних посад, на які може бути призначений позивач та його небажанням бути призначеним на інші посади і містить пропозицію щодо звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби в органах Служби Безпеки України.

Цей висновок затверджений начальником УСБУ у Херсонській області того ж дня.

Від дня прийняття наказу голови Служби Безпеки України від 15.01.2014р. №28-ос до дня складання оскаржуваного висновку питання про призначення позивача на посаду не вирішено.

Предметом спору є правомірність згаданого висновку від 09.06.2015р. та дій начальника УСБУ у Херсонській області щодо його затвердження.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007 та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби Безпеки України від 14.10.2008р. № 772 (далі - Інструкція).

Як вбачається з матеріалів справи, з 15.01.2014р. позивач перебував у розпорядженні начальника УСБУ у Херсонській області.

Згідно із п. 48 Положення, зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів) допускається:

за службовою потребою (після закінчення вищого військового навчального закладу Служби безпеки України, в разі переведення військовослужбовців до нового місця служби) - до 1 місяця;

у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів - до 3 місяців;

у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом;

після закінчення строку відрядження військовослужбовця до органів виконавчої влади, підприємств і організацій, а також після повернення із довготривалого закордонного службового відрядження - до 2 місяців;

у разі визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним або обмежено придатним до військової служби - на період, необхідний для підготовки матеріалів до звільнення з військової служби;

у разі відсутності відомостей про місце перебування військовослужбовця понад один місяць - до його повернення в підрозділ (орган, заклад, установу) або до дня виключення його зі списків особового складу Служби безпеки України відповідно до пункту 66 цього Положення;

у разі скасування допуску до державної таємниці - до 2 місяців.

Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні прямого начальника (командира), а також у разі відсутності підстав для дальшого перебування в розпорядженні, він призначається на посаду або звільняється в установленому порядку з військової служби.

Військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження прямих начальників (командирів) наказами по особовому складу начальників, які мають право призначення на ці посади.

Тобто після закінчення терміну перебування у розпорядженні військовослужбовець Служби Безпеки України або призначається на посаду, або звільняється в установленому порядку з військової служби.

Пунктами 4.9, 4.10, 4.13 Інструкції передбачено, що зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48 Положення) - це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Зарахування у розпорядження відповідних начальників (із зазначенням їх конкретних посад) проводиться наказами по особовому складу з обов'язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, їх начальниками в установленому порядку.

Начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов'язані організовувати їх службову діяльність, здійснювати контроль за нею відповідно до вимог військових статутів Збройних Сил України, Положення, інших нормативно-правових актів та несуть відповідальність за дотримання встановлених термінів перебування підлеглих у розпорядженні. Вони зобов'язані своєчасно, до закінчення терміну перебування в розпорядженні, ініціювати призначення таких військовослужбовців на відповідні посади чи у разі наявності підстав вживати заходів щодо їх звільнення з військової служби. Рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України або його заступників, приймаються відповідно Головою Служби безпеки України або його заступниками за погодженням з ним. Управління роботи з особовим складом здійснює загальний контроль за дотриманням встановлених термінів перебування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядженні відповідних начальників, а стосовно військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, також вносить пропозиції щодо їх подальшого службового використання.

При комплектуванні вакантних посад в органах, підрозділах, закладах, установах у першу чергу розглядаються питання про призначення на ці посади військовослужбовців, посади яких скорочуються або які зараховані в розпорядження відповідних начальників у зв'язку з проведенням організаційних заходів. Їх призначення на посади здійснюється відповідно до вимог пунктів 1.3, 4.3 цієї Інструкції.

У разі відсутності в органі, підрозділі, закладі, установі рівної посади, яку займав військовослужбовець до зарахування в розпорядження, керівник цього органу, підрозділу, закладу, установи не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку перебування військовослужбовця в розпорядженні організовує через Управління роботи з особовим складом підбір відповідних посад у системі Служби безпеки України з урахуванням його фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності. Зазначені заходи не проводяться у випадку прийняття посадовою особою, визначеною у пункті 67 Положення, рішення про задоволення клопотання (поданого рапорту) військовослужбовця, який зарахований у розпорядження, про звільнення з військової служби у Службі безпеки України у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

У разі неможливості призначення військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на рівну посаду він призначається на нижчу посаду (не більше як на один ступінь, а за його бажанням чи згодою згідно з поданим рапортом - на будь-яку іншу нижчу) або підлягає звільненню з військової служби в установленому порядку. Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні (з урахуванням його продовження відповідно до пункту 4.14 цієї Інструкції, але не пізніше ніж через 6 місяців з дня зарахування у розпорядження відповідного начальника) та у разі прийняття з урахуванням вимог чинного законодавства України, якими встановлено додаткові гарантії соціального захисту для окремих категорій осіб, рішення про неможливість подальшого його службового використання в органах, підрозділах, закладах, установах складається (стосовно тих, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, Управлінням роботи з особовим складом) та затверджується їх керівниками (стосовно тих, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, - Головою Служби безпеки України) висновок, який долучається до матеріалів на звільнення військовослужбовця з військової служби.

У зазначеному висновку в обов'язковому порядку зазначаються: біографічні дані військовослужбовця (прізвище, ім'я та по батькові, дата народження, стаж військової служби); остання посада перед зарахуванням у розпорядження з датою призначення на неї; строк останнього перебування в розпорядженні; вжиті заходи щодо подальшого службового використання цього військовослужбовця та посадові особи, які брали участь у цих заходах; результати медичного огляду в разі направлення військовослужбовця до військово-лікарських комісій для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров'я; результати вжитих заходів та висновки щодо подальшого службового використання військовослужбовця.

Заходи, передбачені абзацом четвертим цього пункту, стосовно зарахованих у розпорядження військовослужбовців, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною, виконуються після виходу їх на службу з урахуванням строку перебування у розпорядженні, що залишився, але не пізніше 3-х місяців з дня їх виходу з відпустки.

Звільнення військовослужбовця з посади та зарахування його в розпорядження відповідного начальника провадиться не раніше дня видання наказу по особовому складу про таке звільнення з посади та зарахування в розпорядження, а у разі, якщо таке звільнення з посади здійснюється у зв'язку із проведенням організаційно-штатних заходів - із дня набрання чинності наказом про зміни в штаті або дня, зазначеного в цьому наказі.

Таким чином, вказаними правовими нормами передбачений обов'язок начальників, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, до закінчення терміну перебування в розпорядженні, ініціювати призначення таких військовослужбовців на відповідні посади чи у разі наявності підстав вживати заходів щодо їх звільнення з військової служби.

При цьому у разі закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні передбачено складення висновку, який затверджується керівником, має містити визначений п.4.10 Інструкції перелік відомостей та долучається до матеріалів на звільнення військовослужбовця з військової служби.

Однак звільнення військовослужбовця зі служби здійснюється в установленому законодавством порядку - шляхом видання наказу по особовому складу начальником (командиром), якому надано право на призначення особи на відповідну посаду, за наявності визначених законодавством підстав.

Як видно з матеріалів даної справи, питання про звільнення позивача з військової служби відноситься до повноважень голови Служби Безпеки України, а не начальника УСБУ у Херсонській області.

Підстави звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, визначені п.63 Положення і серед них відсутня така підстава, як наявність висновку про неможливість подальшого службового використання.

Тобто сам по собі висновок про неможливість подальшого службового використання не є безпосереднім рішенням уповноваженої особи з питань припинення проходження військової служби.

У зв'язку з цим суд звертає увагу на правовий характер оскаржуваного висновку.

Як видно з наведених вище положень нормативних актів, ними тільки визначено обов'язковість складання висновку та вимог щодо його змісту і не передбачено можливості його оскарження, тобто він, на думку суду, не є актом індивідуальної дії, безпосередньо на підставі якого у позивача виникають, змінюються чи припиняються суб'єктивні права та обов'язки, оскільки є лише одним з документів, які досліджуються уповноваженою особою при вирішенні питання про звільнення позивача зі служби чи про залишення його на службі.

Фактично у висновку фіксуються певні обставини: біографічні дані військовослужбовця, дані про проходження ним служби, перелік вжитих щодо подальшого службового використання цього військовослужбовця заходів і їх результати.

Оглядом висновку встановлено його формальну відповідність вимогам п.4.10 Інструкції.

У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 2, 3 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Крім того, за змістом статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації. Як зазначив Конституційний Суд України, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Як нормативний, так і ненормативний правовий акт завжди виражають волю волевиявлення) уповноваженого суб'єкта права, його владні приписи; мають офіційний характер, обов'язковий до виконання; спрямовані на регулювання суспільних відносин; встановлюють правову норму чи конкретне правовідношення; оформляються у визначеній формі; є юридичними фактами, що спричиняють певні правові наслідки.

Ненормативні (індивідуальні) акти - породжують права і обов'язки у тих конкретних суб'єктів, яким вони адресовані, у конкретному випадку.

Правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована їхня дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта і відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги.

Відмінністю правового акту від інших управлінських актів є наявність в ньому змісту управління певної особи шляхом встановлення прав і обов'язки для інших суб'єктів.

У зв'язку з цим слід зазначити, що право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього; судовому захисту у передбаченому КАС України порядку підлягають виключно порушені або оспорені права позивача - фізичної чи юридичної особи; порушення таких прав відбувається з боку суб'єкта владних повноважень та повинно бути наслідком прийняття ним по відношенню до позивача юридично значимих рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності.

Однак реалізація права на звернення до суду не гарантує обов'язкового і ефективного поновлення прав особи, якщо таке право, на захист якого подано позов, насправді не порушено.

Аналізуючи вказані вище правові норми у співставленні з установленими на підставі наданих сторонами доказів обставинами справи, суд вважає, що оскаржуваний позивачем висновок від 09.06.2015р. не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України і не порушує прав, свобод чи інтересів позивача, як відповідно і дії начальника УСБУ у Херсонській області щодо затвердження цього висновку.

При цьому суд враховує, що позивач обґрунтовує свою позицію бездіяльністю відповідача щодо невиконання визначеного Положенням обов'язку вчинити дії по призначенню його на посаду, однак таку бездіяльність слід оскаржувати окремо у судовому чи адміністративному порядку .

На думку суду, захист прав позивача, які він вважає порушеними, має відбуватись у спосіб оскарження відповідних рішень - наказів про звільнення позивача чи переміщення його по службі, а не шляхом звернення до суду із вимогами про визнання протиправними і скасування документів, які не є актами індивідуальної дії - рішеннями суб'єкта владних повноважень, а лише використовуються при прийнятті відповідних рішень.

Саме під час розгляду спору щодо законності наказу уповноваженої особи з питань проходження публічної служби позивачем судом повинні встановлюватись обставини вжиття відповідними особами і органами заходів з призначення позивача на посаду, наявності підстав для його звільнення чи переміщення або призначення на посаду, дотримання процесуальних і соціальних гарантій позивача на публічну службу, а також надаватись їм правову оцінку.

З урахуванням юридичної природи оскаржуваного висновку вказані обставини, на які посилається позивач, не мають правового значення для вирішення даного спору, як і обставини щодо правомірності зарахування позивача у розпорядження.

Також суд звертає увагу на те, що позивач мотивує протиправність оскарженого висновку доводами про недостовірність викладеної у ньому інформації. У зв'язку з цим слід зазначити, що до юрисдикції адміністративного суду не відноситься розгляд спорів, пов'язаних із спростуванням інформації чи визнання її недостовірною.

Суд вважає помилковими доводи позивача про те, що оскаржуваний висновок є рішенням суб'єкта владних повноважень - актом індивідуальної дії, які мотивовані ним настанням негативних правових наслідків, а саме припиненням виплати грошового забезпечення, так як в ході судового розгляду не доведено, що таке відбулось на підставі згаданого висновку; натомість установлено, що припинення виплати грошового забезпечення мотивується відповідачем фактом закінчення терміну перебування позивача у розпорядженні.

Підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуваний висновок не є тим рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України, яке б безпосередньо породжувало для позивача права чи обов'язки.

Також суд враховує те, що позивачем та його представником так і не вказано конкретно, які саме права, свободи чи інтереси позивача порушені оскарженими висновком та діями відповідача.

Відсутність порушеного права унеможливлює здійснення його судового захисту.

За таких обставин у задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 липня 2015 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 12.3