Справа № 0827/2493/2012
Суддя: Жупанова І. Б.
Дата ухвалення: 2012-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

06.03.2012 № 0827/2493/12
пр. № 0827/2-а-178/12
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 березня 2012 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Жупанової І.Б., при секретарі Брагіній І.В., з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом громадянки ОСОБА_2 Узбекістан ОСОБА_3 до інспектора СГІРФО Шевченківського РВ ГУМВС України у Запорізькій області ОСОБА_4, ВГІРФО ГУМВС України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, визнання відсутності компетенції, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому зазначає, що відповідачами було прийнято рішення від 15.02.2012р. про примусове повернення на батьківщину громадянки ОСОБА_2 Узбекістан ОСОБА_5. Цим же рішенням їй був заборонений вїзд в Україну строком на три роки. Вважає, що рішення прийняте з рядом порушень. Викладена у рішенні від 15.02.2012р. інформація про її виявлення 14.02.2012р. в ході проведення рейдів по лінії нелегальної міграції АДРЕСА_1 не відповідає дійсності. Оскаржуване рішення прийнято у відношенні громадянки ОСОБА_2 Узбекістан Муладжанової, тоді як її прізвище є Мулладжанова. У рішенні зазначено про примусове повернення громадянки ОСОБА_2 Узбекістан ОСОБА_5 на батьківщину, тоді як ст. 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства не містить такого поняття а визначає, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну. Повернення ж на батьківщину означає повернення до ОСОБА_2 Мордовія, яка входить у склад Російської Федерації. Також в рішенні зазначено про відсутність у відповідачів повноважень по прийняттю рішень про примусове повернення іноземців до країни походження та про заборону вїзду в Україну. В обґрунтування цього в позові йде посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 28 березня 2011 р. №346, Постанову Кабінету Міністрів України від 15 червня 2011 р. №658, Указу Президента України від 6 квітня 2011 року №405/2011.

В судовому засіданні представник позивача на позові наполягає з викладених в ньому підстав, пояснив обставини адмінпозові та його обґрунтування, як вони викладені в позові, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечує, пояснила, що вказаних порушень нею допущено не було, вона діяла як в межах наданих їй повноважень, так і в межах закону. При цьому пояснила, що у них існує практика, яка доведена до них керівним органом, одночасного застосування примусового повернення на батьківщину осіб, що незаконно перебувають на території України, а також заборони їх вїзду в Україну протягом максимального терміну, хоча вона розуміє, що в кожному випадку слід підходити індивідуально.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності встановив наявність достатніх підстав для часткове задоволення позову виходячи з наступного:

За правилами частин 1, 6 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Інспектор сектору громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Запорізькій області капітан міліції ОСОБА_4 прийняла рішення від 15.02.2012р. про примусове повернення на батьківщину громадянки ОСОБА_2 Узбекістан ОСОБА_5. Цим же рішенням громадянці ОСОБА_2 Узбекістан ОСОБА_5 був заборонений вїзд в Україну строком на три роки. На підставі зазначеного рішення інспекторами відповідача 2 були поставлені у паспорт громадянки ОСОБА_2 Узбекістан ОСОБА_3 штампи про від 15.02.2012р. про зобовязання покинути територію України до 15.03.2012р. та про заборону в'їзду на територію України до 15.02.2015р.

Прізвище зазначене у рішенні відповідачів та прізвище позивача відрізняються: рішення прийнято відносно ОСОБА_5, а прізвище позивача ОСОБА_3.

Доводи позивача про відмінність в написанні її прізвища суд вважає такими, що не впливають на правильність винесеного рішення, оскільки, за поясненнями відповідача, виконання прийнятого нею рішення відбувається на підставі написання прізвища особи латинськими літерами.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянстваіноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону.

Зазначена стаття дає право центральному органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону приймати рішення про повернення іноземців саме до країни походження або третьої країни. Це означає, що країна походження або конкретна третя країна повинні бути зазначені у рішенні органів, що вище перелічені. У рішенні від 15.02.2012р. така країна не зазначена, у рішенні зазначено батьківщина поняття, яке не використовується у ст. 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянстваі взагалі зазначений закон таке поняття не містить.

Оскільки представник позивача в суді пояснив, що позивач в будь-якому випадку має намір виконати рішення про виїзд в добровільному, а не в примусовому порядку, то його доводи стосовно незаконності рішення в цій частині судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 26 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянстварішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. При цьому, згідно ч. 1 зазначеної статті та п. 17 Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 р. N1074, з наступними змінами, при застосуванні заборони враховуються обставини і характер правопорушення, або наявність дії, які суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Позивач перевищила встановлений термін перебування в Україні, так як перебувала з 18.04.2011р. Але зроблено це було він незнання діючого законодавства. Позивач сама зявилася до СГІРФО Шевченківського РВ ГУМВС України у Запорізькій області де їй повідомили про порушення та склали адміністративний протокол за ч. 1 ст. 203 КУпАП України. 18.01.2012р. постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позивач була притягнута до адміністративної відповідальності за ч1 ст. 203 КУпАП України у вигляд штрафу 510грн., яка вона добровільно сплатила. Це спростовує інформацію, викладену у рішенні від 15.02.2012р. про виявлення позивача 14.02.2012р. в ході проведення рейдів по лінії нелегальної міграції АДРЕСА_1. Проживала позивач у своїй доньки ОСОБА_6, яка законно перебуває на території України, виховує малолітню доньку.

Тому, враховуючи обставини і характер правопорушення немає підстав для застосування заборони громадянці ОСОБА_2 Узбекістан ОСОБА_5 на вїзд до України строком на три роки.

Щодо повноважень по прийняттю рішення встановлено наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2011 р. N 346 Про ліквідацію урядових органівбуло ліквідовано Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Згідно п. 2 зазначеної Постанови урядові органи, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень відповідним міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2011 р. №658 було створено Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №405/2011 було затверджено положення про Державну міграційну службу України. Таким чином, формально передача повноважень центральному органу виконавчої влади відбулась. Але незважаючи на створення, Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області не сформовано та діяти фактично не почало. Виходячи з цього фактичної передачі повноважень не відбулось, тому ВГІРФО ГУМВС України в Запорізькій області продовжує виконувати свої повноваження.

Враховуючи вищезазначене, на підставі ст. ст. 2, 74, 94, 158-163, п.3 ст.167 КАС України, на підставі ст. 19, 26 Конституції України, ст. 26 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, та п. 17 Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 р. N1074, ?

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати рішення старшого інспектора СГІРФО Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 від 15.02.2012р. про примусове повернення на батьківщину громадянки ОСОБА_2 Узбекістан ОСОБА_5 (MULLADJANOVA MARIA) в частині заборони громадянці ОСОБА_2 Узбекістан ОСОБА_3 вїзду в Україну строком на три роки.

Змінити п. 2 вказаного рішення, виклавши його в наступній редакції: Громадянку республіки Узбекистан ОСОБА_3 зобовязати покинути територію України до 15.04.2012 р.

Зобовязати Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Запорізькій області анулювати в паспорті громадянки ОСОБА_2 Узбекістан ОСОБА_3 поставлені штампи від 15.02.2012р. про зобовязання покинути територію України до 15.03.2012р. та про те, що в'їзд на територію України заборонено до 15.02.2015р.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили і є остаточною після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: І.Б. Жупанова