Справа № 161/8319/15-а
Суддя: Ковтуненко В. В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/8319/15-а
Провадження № 2-а/161/303/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПФ України у м. Луцьку про визнання незаконними дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПФ України у м. Луцьку про визнання незаконними дій. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 16.10.2003 року відповідно до статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року «Про прокуратуру» йому було призначено пенсію за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 відсотків від розміру середньомісячної заробітної плати, визначеної за станом на 16.10.2003 року у відповідній довідці прокуратури Волинської області. З часу призначення пенсії і до звільнення продовжував працювати в органах прокуратури України на різних посадах. До часу звільнення з органів прокуратури України йому перераховувалась пенсія у зв'язку з підвищенням заробітної плати, встановленої відповідними актами Кабінету Міністрів України.

25.03.2014 року був звільнений з органів прокуратури, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру". Про своє звільнення з органів прокуратури України до Управління пенсійного фонду України в м. Луцьку на вимогу цього ж Управління від 29.03.2014 року було заповнено, підписано зобов'язання про своє звільнення і обов'язкове повідомлення Управління пенсійного фонду України в разі свого працевлаштування, яке надане вищевказаному Управлінню і долучено до пенсійної справи. Але управлінням, в порушення ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» перерахунку пенсії мені з 25.03.2014 не було проведено.

Тому 26.03.2015 року до Управління пенсійного фонду України у місті Луцьку було подано заяву про проведення перерахунку пенсії у відповідності до діючої на час призначення пенсії статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року «Про прокуратуру», з розрахунку 90 процентів від суми місячного (чинного) заробітку на момент звільнення з органів прокуратури, а також довідки прокуратури Волинської області від 20.03.2015 року щодо розміру заробітної плати. У задоволенні заяви Управлінням було відмовлено, про що 16.04.2015 року повідомлено листом від 07.04.2015 року №219/5-01.

Відмову у задоволенні клопотання Пенсійний фонд мотивував встановленим на даний час обмеженням максимального розміру та відміною індексації пенсії з посиланням на Закони України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення формування пенсійної системи" від 08.07.2011 року, "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"(ст.42), "Про прокуратуру". Такі дії Управління пенсійного фонду України у місті Луцьку є незаконними та необґрунтованими з підстав викладених в адміністративному позові. Просить суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у місті Луцьку про відмову у перерахунку пенсії в розмірі 90 відсотків від заробітної плати, на час звільнення з органів прокуратури, без обмеження максимального розміру пенсії. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у місті Луцьку провести перерахунок пенсії з 25.03.2014 року в розмірі 90 відсотків від заробітної плати, на момент звільнення з органів прокуратури згідно довідок прокуратури Волинської області щодо розміру заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у місті Луцьку, проводити перерахунок пенсії та її індексацію і інші перерахунки, виходячи з розміру 90 відсотків від заробітної плати, встановленої законодавством України. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у місті Луцьку, виплатити суму не отриманої пенсії за період з 25.03.2014 року по 25.03.2015 року.

Позивач в судове засідання не зявився, при зверненні до суду з адміністративним позовом, у своєму адміністративному позові просить розглянути справу без його виклику.

Відповідач, субєкт владних повноважень, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки до суду не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов не визнає з підстав, викладених в запереченні. Суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 1 Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 2000 року, користування будь-яким правом, яке визнане законом, повинно бути забезпечено виконанням без будь-якої дискримінації.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ. Редакція зазначеної статті змінювалась.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», який був чинний на час призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права: «Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у звязку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у звязку із прийняттям Закону № 3668-VІ змін не зазнали (змінилася лише нумерація частин цієї статті).

Відповідно до частини 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до частини 18, частини 19 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. Положення цієї статті поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за віком, вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько-слідчих посад і посад у науково-навчальних закладах, незалежно від часу виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею.

Відповідно до нової редакції частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. ( частина 2 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 08.07.2011 року).

Ураховуючи наведене, суд вважає, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії позивачу 16.10.2003 року. Оскільки внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, однак це не стосується перерахунку вже призначеної пенсії. Оскільки самі по собі механізми і процедури щодо призначення та перерахунку пенсії різні, як за змістом так і за механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін у звязку із прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали.

Відповідно до частини 2 статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Відповідно до статтей 22 та 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України "Про прокуратуру") є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, справа № 1-7/99), за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, обсяг прав позивача в частині отримання пенсії в розмірі 90%,, які нараховувалися і отримувалися раніше не може бути звуженим у зв'язку із внесення змін у Закон України "Про прокуратуру" та прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури". Під час проведення перерахунку пенсії позивача повинна бути враховано попередня відсоткова ставка, з якої визначається розмір пенсії 90%.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивач з 16.10.2003 року перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області як одержувач пенсії за вислугу років у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції чинній на час призначення пенсії) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати (а.с. 10).

25.03.2014 року позивач був звільнений з органів прокуратури, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Також судом встановлено, що 26.03.2015 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області із заявою (а.с. 7), в якій просив здійснити перерахунок пенсії на час звільнення з органів прокуратури станом на 31.03.2014 року.

Також встановлено, що 07.04.2015 року за № 219/Г-01 Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення (а.с. 8), яким відмовило йому в задоволенні заяви про перерахунок пенсії.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що нова редакція статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" значно звужує зміст та обсяг прав пенсіонерів, яким пенсія була призначена раніше. При перерахунку пенсії позивачу має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення йому пенсії станом на 16.10.2003 року. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання дій управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії позивачу в розмірі 90% суми заробітної плати протиправними та зобовязання управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області провести перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90% суми заробітної плати згідно довідки прокуратури Волинської області № 18/65 від 24 березня 2015 року, починаючи з 25.03.2014 року з урахуванням виплачених сум.

При цьому судом не приймаються до уваги твердження відповідача, які викладені в письмових запереченнях, так як вони повністю спростовуються з підстав викладених у рішенні.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 64, 92 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 128, 158 164 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до УПФ України у м. Луцьку про визнання незаконними дій задовольнити частково.

Визнати дії управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати за період з 25.03.2014 року, з врахуванням наданої довідки прокуратури Волинської області № 18/65 від 24 березня 2015 року про розрахунок заробітної плати,без обмеження максимального розміру пенсії - протиправними.

Зобов'язати управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 11.03.2002 року), у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати за відповідною посадою, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2001 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за період з 25.03.2014 року, згідно довідки прокуратури Волинської області № 18/65 від 24 березня 2015 року,без обмеження максимального розміру пенсії, з врахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: В.В. Ковтуненко