Справа № 826/1156/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/54139/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року

у справі № 826/1156/14

за позовом ОСОБА_2

до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Заіко Ірини Володимирівни

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Заіко І.В., в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 16 грудня 2013 року № 9120410 та зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_4, подану в інтересах ОСОБА_2, про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 4413076 від 09 грудня 2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 березня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 16 грудня 2013 року № 9120410 про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 4413076 від 09 грудня 2013 року;

- зобов'язано Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 4413076 від 09 грудня 2013 року.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що підставою відмови у здійсненні реєстраційних дій стало те, що представником ОСОБА_2 не надано державному реєстратору документу, який би підтвердив її повноваження представляти інтереси ОСОБА_5 в судах чи інших органах влади. Тому, відмову в здійсненні реєстраційних дій є законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 13 липня 2012 року, виданого Головним Управлінням Комунальної власності м. Києва нежилі приміщення з № 1 по № 17 (групи приміщень № 79), з № 1 по № 9 (групи приміщень № 2) - Центр естетичного розвитку площею 311,9 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_1, належать ОСОБА_5

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2013 року у справі № 755/17462/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про поділ спільного майна, набутого за час шлюбу, визнано мирову угоду, укладену 26 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Відповідно до вказаної мирової угоди, як зазначено в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2013 року, за ОСОБА_2 визнано право власності, зокрема, на нежилі приміщення з № 1 по № 17 (групи приміщень № 79), з № 1 по № 9 (групи приміщень № 2) - Центр естетичного розвитку, загальною площею 311,9 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_1. Вказана ухвала набрала законної сили 29 листопада 2013 року.

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 09 грудня 2013 року подано заяву про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення, що розташовані в АДРЕСА_1, до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві. Заява зареєстрована за реєстраційним номером 4413076 від 09 грудня 2013 року.

Разом із заявою, для здійснення реєстрації прав на нерухоме майно представником позивача подано Реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві, зокрема, довіреність від 10 липня 2013 року на представництво ОСОБА_4 інтересів ОСОБА_2, посвідчену приватним нотаріусом, копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення, що розташовані в АДРЕСА_1 та копію ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2013 року у справі № 755/17462/13-ц.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача, державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 16 грудня 2013 року № 9120410.

Спірне рішення мотивовано тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: копії не всіх поданих документів були завірені належним чином (згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Надаючи пояснення з приводу прийняття спірного рішення, державним реєстратором зазначено, що представником ОСОБА_2 не надано йому документу, який би підтвердив її повноваження представляти інтереси ОСОБА_5 в судах чи інших органах влади.

Позивач, вважаючи спірне рішення державного реєстратора незаконним, звернулась до суду з даним позовом про його скасування та зобов'язання вчинити певні дії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції погодився з мотивами прийняття спірного рішення державного реєстратора.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи постанову про задоволення позову, виходив з того, що єдиним власником нежилих приміщень, що розташовані в АДРЕСА_1, є ОСОБА_2 відповідно до правовстановлюючого документу - ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2013 року у справі № 755/17462/13-ц, тому позивач не зобов'язана надавати державному реєстратору довіреність від імені ОСОБА_5 на вчинення відповідних дій щодо зазначеного нерухомого майна

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Ч. 1 ст. 24 вказаного закону передбачено випадки відмови у держаній реєстрації прав та їх обтяжень.

При цьому, ч. 4 зазначеної статті визначено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 (далі - Порядок реєстрації).

Відповідно до п. 7 Порядку реєстрації для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

П. 10 Порядку реєстрації визначено, що заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

П. 12 Порядку реєстрації визначено, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 26 Порядку реєстрації для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

П.п. 10, 11 п. 27 Порядку реєстрації передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Згідно з п. 28 Порядку реєстрації для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник, крім документів, що зазначені у пункті 27 цього Порядку (документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно), подає копії документів, що зазначені в пункті 9 цього Порядку (документ, що посвідчує його особу) (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що представник позивача, звертаючись до відповідача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, разом з заявою подав, зокрема, копію ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2013 року у справі № 755/17462/13-ц.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, єдиним власником нерухомого майна, (нежилі приміщення, які розташовані в АДРЕСА_1, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2013 року у справі № 755/17462/13-ц, є ОСОБА_2

Тому, посилання державного реєстратора на необхідність надання ОСОБА_2 документу, відповідно до якого вона уповноважена представляти ОСОБА_5 щодо розпорядження вказаними нежилими приміщеннями, як на підставу правомірності спірного рішення, не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача, не втручаючись, при цьому, у внутрішню компетенцію державного реєстратора. Судом апеляційної інстанції, ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Окремі порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не призвели і не могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: