Справа № 808/4700/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2015 рокусправа № 808/4700/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Кофанова Н. В. (дов. від 01.01.2015 р.)

відповідача: - Маріхін К. В. (дов. від 26.06.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року

у справі № 808/4700/14

за позовом публічного акціонерного товариства «Український графіт»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Український графіт» звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення № від 08.07.2014, № від 08.07.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновків податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства при відображенні в податковому обліку операцій з поставки газу ТОВ «Газтрейдінвест» та товару ТОВ НВП «Платополімер». Факт поставки природного газу від ТОВ «Газтрейдінвест» та фактичне його отримання позивачем підтверджується належним чином складеними первинними документами (договорами, податковими накладними, платіжними дорученнями, актами приймання-передачі природного газу), що свідчить про наявність підстав у позивача на включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість з придбання природного разу у ТОВ «Газтрейдінвест» та бюджетного відшкодування. ТОВ «Газтрейдінвест» мало право на складання податкових накладних, на підставі яких позивач формував податковий кредит, оскільки на момент здійснення господарської операції з поставки природного газу в березні 2014 року мало статус платника ПДВ. Самі по собі акти перевірки органами ДПІ контрагентів постачальника в ланцюгу постачання товару та висновки про не підтвердженість факту реального здійснення господарських операцій з його окремими контрагентами не є доказами фіктивності поставки товару ПАТ «Український графіт».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.09.2014 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення № від 08.07.2014 та № від 08.07.2014.

Постанова суду мотивована тим, що у позивача наявна необхідна документація, яка дає підстави для включення вартості придбаного товару до витрат, податку на додану вартість - до податкового кредиту за відповідні періоди. Також судом зазначено, що сума ПДВ по податковій накладній ТОВ НВП «Платсополімер» від 05.03.2014 №14 становить 236,00грн., тобто не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Відповідачем в акті перевірки не наведено доказів наявності узгодженості дій між ПАТ «Український графіт» та його контрагентами, які б свідчили про здійснення господарської операції без наміру створити відповідні правові наслідки з метою отримати податкову вигоду та доказів порушення ПАТ «Український графіт» вимог діючого на момент виникнення спірних правовідносин по господарській операції з придбання товару.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що досудовим розслідуванням та аналізом фінансово-господарської діяльності встановлено, що ТОВ «Газтрейдінвест» протягом 2012-2013 років мало фінансово-господарські взаємовідносини з підприємством, що має ознаки фіктивності, - ТОВ «Євро-ТЕК 2011», а саме: під час ведення бухгалтерського обліку та складання податкової звітності службові особи ТОВ «Газтрейдінвест» використовували первинні документи, складені невстановленими особами від ТОВ «ЄВРО-ТЕК 2011», яке фактично будь-яких товарів (робіт, послуг) не постачало та не виконувало. Фактична поставка позивачу природного газу підтверджено актами надання послуг з транспортування газу газорозподільної організації ПАТ «Запоріжгаз», проте вказані акти не містять інформації щодо контрагента, який безпосередньо здійснював реалізацію природного газу позивачу. Отже акти приймання-передачі, підписані між ПАТ «Запоріжгаз» та позивачем, підтверджують лише транспортування підтвердженого обсягу газу, але не підтверджують того, що газ надійшов саме від ТОВ «Газтрейдінвест» як власника зазначеного об'єму природного газу. Операції по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Газтрейдінвест» не мали реального господарського характеру, а відтак ТОВ «Газтрейдінвест» фактично не здійснював господарську діяльність, а лише документував операції з постачання природного газу. Щодо відносин позивача з ТОВ НВП «Пластополімер» відповідач зауважує, що останнім не задекларовано та не сплачено до бюджету суми ПДВ у березні 2014 року, а декларація з податку на додану вартість за березень 2014 року відсутня в податкових базах, що свідчить про невідображення податкових зобов'язань по взаємовідносинам з підприємствами на території України та завищення позивачем сум податкового кредиту та від'ємного значення по операціях з вказаним контрагентом.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а постанову суду першої інстанції - без змін, зазначає, що судом винесене законне та обґрунтоване рішення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПАТ «Український графіт» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за березень, квітень 2014 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку у банку за березень, квітень 2014 року, за результатами якої складено акт №217/28-04-46-20/00196204 від 25.06.2014.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, ст. 16, п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, розділу IV «Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних», затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України №708 від 25.11.2013, зареєстрованого в Мін'юсті України 16.12.2013 за №2118/24650, а саме: позивачем завищено суму податкового кредиту та від'ємного значення на загальну суму ПДВ за березень 2014 року - 420681,00 грн. та порушення пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, розділу IV «Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних», затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України №708 від 25.11.2013, зареєстрованого в Мін'юсті України 16.12.2013 за №2118/24650, а саме: позивачем завищено суму бюджетного відшкодування на загальну суму - 990 426 грн., у тому числі за березень 2014 року на загальну суму ПДВ - 569 745,00 грн.; за квітень 2014 року на загальну суму ПДВ - 420 681,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ від 08.07.2014, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2014 року на загальну суму 420 681,00 грн.;

№ від 08.07.2014, яким зменшено розмір бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 990 426,00 грн. та 495 213,00 грн. за штрафними санкціями.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст.200 ПК України).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.п. 200.3 ст.200 ПК України).

Згідно з п.200.4 ст.200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, правомірність визначення суми бюджетного відшкодування залежить від правомірного визначення платником податків суми податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.1. ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Господарською операцією, згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондується і з нормами Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2013 між позивачем (Покупець) та ТОВ «Газтрейдінвест» (Постачальник) укладено договір на постачання природного газу № 18/04/13-01/804/35118/04, за умовами якого Постачальник зобов'язується надавати у власність Покупцю природний газ, а Покупець зобов'язується оплачувати вартість прийнятого обсягу газу, на умовах цього договору.

Згідно з п.2.2., 2.4 договору за розрахункову одиницю поданого газу приймається один кубічний метр, приведений до стандартних умов; об'єм газу визначається та узгоджується на кожен місяць шляхом подання заявок постачальнику. Відповідно до п.3.1, 3.2 договору Постачальник передає газ Покупцеві на комерційних вузлах обліку газу, що постачається споживачам. Кількість газу, поставлено покупцю, закріплюється щомісячними актами приймання-передачі газу, в яких визначається фактичний обсяг спожитого газу і які підписуються уповноваженими представниками постачальника і покупця. Підстави для підписання акту прийому-передачі газу є уповноваженими особами постачальника, покупця та підприємства, що здійснило транспортування та облік газу покупцю, акту прийому-передачі послуг з транспортування газу від постачальника до покупця. Пунктом 5.1 договору передбачено, що ціна 1000,000 (однієї тисячі) кубічних метрів газу, без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл становить 3439,56 грн., крім того цільова надбавка, відповідно до п.316.1 ст.316 ПК України у розмірі 2% - 68,79 грн., всього до сплати 4210,02 грн. Загальна сума даного договору складається із сум вартості місячних обсягів поставленого газу (п.5.2 договору). Відповідно до п.5.3 договору сторони домовились, що ціна на газ, що вказана в даному договорі змінюється нормативними актами уповноважених державних органів, власниками ресурсу, а також згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №998 від 30.10.2008. Зміна ціни газу узгоджується сторонами шляхом підписання Додаткових угод до даного Договору та в разі необхідності здійснюється перерахунок за спожитий газ.

Фактичне виконання цього договору підтверджується наступними первинними документами, а саме: рахунком на оплату №39 від 01.03.2014; податковими накладними №7 від 05.03.2014 на загальну суму 986478,00 грн., в т. ч. ПДВ 164413,00 грн., №32 від 14.03.2014 на загальну суму 1024731,00 грн., в т. ч. ПДВ 170788,50 грн., №57 від 25.03.2014 на загальну суму 1024731,00 грн., в т. ч. ПДВ 170788,50 грн.; платіжними дорученнями №25875 від 05.03.2014, №25975 від 14.03.2014, №26137 від 25.03.2014; актом приймання передачі природного газу №32 від 31.03.2014, укладеним між позивачем та ТОВ «Газтрейдінвест», актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2014, укладеним між Позивачем та ТОВ «Газтрейдінвест» та погодженим газотранспортною організацією - Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз».

Транспортування природного газу магістральними трубопроводами від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій відбувалось за договором №З/ЗП-12/804/24291/04 від 11.07.2012, укладеним з Дочірньою компанією «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України».

Факт передачі природного газу в березні 2014 року в кількості 764,762 тис. м3 від ТОВ «Газтрейдінвест» до позивача підтверджується актом наданих послуг з транспортування природного газу від 31.03.2014.

Транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів позивача здійснювалось відповідно до договору на розподіл природного газу № Т-ПР-11004/804/24456/04 від 10.12.2012, укладеним з Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», за умовами якого Газорозподільне підприємство зобов'язується надати Замовнику послугу транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів Замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

Факт передачі природного газу від ТОВ «Газтрейдінвест» до позивача підтверджується актом надання послуг з транспортування газу № ЗП000003025 від 31.03.2014 в загальній кількості 764,762 тис. м3. Оплата послуг за вказаним договором здійснена на підставі платіжних доручень №26142 від 25.03.2014 р. та №26075 від 20.03.2014.

Використання придбаного позивачем природного газу у власній господарській діяльності підтверджується актом про витрати природного газу позивача від 31.03.2014 за березень 2014 року в розрізі постачальників, який підписаний представниками позивача та ПАТ «Запоріжгаз».

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ НВП «Пластополімер» щодо придбання стрижня фторопластового Ф4 Ф 25х410, що підтверджується рахунком-фактурою №316 від 18.02.2014, видатковою накладною №ВН-316 від 06.03.2014, податковою накладною №17 від 05.03.2014 на загальну суму 1413,97 грн., в т. ч. ПДВ 235,66 грн., прибутковим ордером №16-кап від 11.03.2014, платіжним дорученням №25878 від 05.03.2014.

Виходячи із змісту вказаних вище документів в їх сукупності, вбачається, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару, природного газу, фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

Податкові накладні, на підставі яких позивачем суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту, складені вказаними контрагентами у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали перевірки та матеріали справи не містять. Виявлені під час перевірки фактичні обставини щодо взаємовідносин між позивачем та вказаними вище підприємствами - контрагентом, відповідачем не спростовані.

На момент укладення позивачем та реалізації вказаних вище правочинів як ТОВ «Газтрейдінвест», так і ТОВ НВП «Пластополімер» мали зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

До того ж, дієздатність ТОВ «Газтрейдінвест» підтверджена також ліцензією Національної комісії регулювання електроенергетики України серія АВ №527286 від 09.09.2010 зі строком дії з 09.09.2010 по 08.09.2015, що свідчить про те, що господарська діяльність ТОВ «Газтрейдінвест» відповідає вимогам чинного законодавства.

Законодавчо встановлені вимоги, необхідні для чинності правочину (ст.203 ЦК України), позивачем та вказаними підприємствами дотримані. Крім того, господарське зобов'язання з поставки товару, зокрема, природного газу, не містить ознак фіктивності (вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися відповідними правочинами).

Крім того, відповідно до ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч.3 ст.228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Також зазначені вище правочини поставки, укладені позивачем, не містять умов та ознак, які б свідчили про їх суперечність інтересам держави та суспільства, або порушували публічний порядок.

Колегією суддів встановлено, що укладений позивачем з ТОВ «Газтрейдінвест» договір відповідає вимогам чинного законодавства України, має своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданим, а факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.

Також відповідає вимогам чинного законодавства України і правочин, укладений позивачем та ТОВ НВП «Пластополімер».

Дії позивача та вказаних підприємств, вчинені на виконання правочинів поставки, направлені саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою правочинів такого виду.

Належні докази, які б свідчили про порушення з боку контрагентів позивача, які б позбавляли позивача права на віднесення відповідної суми до податкового кредиту відповідачем не подані, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують закупівлю природного газу ТОВ «Газтрейдінвест», стрижня фторопластового - у ТОВ «НВП «Пластополімер» та їх використання в господарській діяльності, що є належним підтвердженням реальності проведених позивачем господарських операцій та формування податкового кредиту за операціями з вказаними контрагентами.

Доводи податкового органу відносно того, що акти приймання-передачі, підписані між ПАТ «Запоріжгаз» та позивачем, не підтверджують факту надання газу саме від ТОВ «Газтрейдінвест» як власника зазначеного об'єму природного газу спростовується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі природного газу №32 від 31 березня 2014 року, який укладений між позивачем як Покупцем та ТОВ «Газтрейдінвест» як Постачальником, який має підписи уповноважених осіб, скріплений печатками, а відтак повністю відповідає вимогам первинного документу в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». До того ж, актом від 31.03.2014 про витрати природного газу по позивачу за березень 2014 року в розрізі постачальників, підписаним позивачем та ПАТ «Запоріжгаз» підтверджуються витрати позивачем у березні 2014 року 1064,762 тис. м2 природного газу, в тому числі 764,762 тис. м3 природного газу, поставленого від ТОВ «Газтрейдінвест».

Посилання відповідача на відсутність декларування ТОВ НВП «Пластополімер» та сплати останнім до бюджету сум ПДВ у березні 2014 року з огляду на перебування підприємства на території Автономної республіки Крим, якій надано статусу тимчасово окупованої території, також не приймається колегією суддів до уваги, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ НВП «Пластополімер» перебувало на обліку державної податкової інспекції на території Автономної Республіки Крим та на початку березня 2014 року мало господарські відносини з позивачем. На час здійснення вказаної господарської операції території Автономної республіки Крим не було надано статусу тимчасово окупованої території України відповідно до Закону України №1207-VII від 15 квітня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який набув чинності 27 квітня 2014 року, що свідчить про безпідставність вимог податкового органу в цій частині.

Не приймаються також колегія суддів посилання відповідача на наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000073 від 30.11.2012, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 209, ч.1, 2 ст.212 Кримінального кодексу України, за яким допитаний засновник, директор та головний бухгалтер Дудник П. М. ТОВ «Євро-Тек 2011», який зареєстрував вказане підприємство за винагороду та не має відношення до його фінансово-господарської діяльності, оскільки на час розгляду справи судом обвинувальний вирок щодо посадових осіб ТОВ «Євро-Тек 2011» відсутній, як відсутні жодні докази, які б свідчили про зв'язок між діями посадових осіб ТОВ «Євро-Тек 2011» та діяльністю позивача.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Податковий кодекс України не ставить право позивача на формування податкового кредиту і бюджетне відшкодування в залежність від декларування постачальниками, в тому числі і по ланцюгу постачання, своїх податкових зобов'язань та/або від сплати ними сум податку на додану вартість до бюджету.

До того ж, ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Також колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).

Крім того, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Згідно з положеннями наведених вище правових норм в їх сукупності, вбачається, що сума податку на додану вартість, включена до складу ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару (послуги), а отже саме він і несе відповідальність по сплаті цього податку до бюджету.

Законодавство, діюче на момент виникнення спірних правовідносин не встановлює зобов'язання покупця сплачувати податок на додану вартість і до бюджету, якщо такий податок не був (не буде) сплачений продавцем, не передбачає відповідальності платника податку за порушення його контрагентом, тим більше, контрагентами продавця податкового законодавства.

Таким чином, бюджетному відшкодуванню підлягає від'ємне значення податку на додану вартість яке дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем виконані всі умови для віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту у відповідних (податкових) періодах, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що позивачем правомірно до податкового кредиту включено суму податку на додану вартість з вартості придбаного ним товару, яка підтверджена належним чином оформленими податковими накладними, та відображено в податковому обліку.

Наведене свідчить про безпідставність прийняття податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень та про обґрунтоване задоволення судом першої інстанції позовних вимог.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року у справі № 808/4700/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко