Справа № 826/8254/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

03 липня 2015 року 10:05 справа №826/8254/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві
провизнання протиправним рішення та скасування постанови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ВДВС Подільського РУЮ), в якому просить: 1) визнати рішення державного виконавця Шемберко О.П. про накладення на позивача виконавчого збору у сумі 1 000,38 доларів протиправним; 2) скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 30 січня 2015 року №46288355 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 1 000,38 доларів США.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/8254/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 19 червня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача до суду не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 19 червня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ Шемберко О.П. про відкриття виконавчого провадження від 30 січня 2015 року ВП №46288355 при примусовому виконанні постанови ВДВС Подільського РУЮ від 27 січня 2015 року ВП №36149039 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 1 000,38 доларів США, постановлено боржнику добровільно виконати постанову ВДВС Подільського РУЮ від 27 січня 2015 року ВП №36149039 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 1 000,38 доларів США.

Позивач вважає протиправною вказану постанову та рішення відповідача про стягнення виконавчого збору, оскільки державним виконавцем позбавлено можливості розпочати виконання рішення у строк для добровільного виконання.

Відповідач письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У свою чергу частина друга статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 31 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

З наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" вбачається можливість стягнення з боржника виконавчого збору у разі невиконання рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, тобто після початку примусового виконання рішення.

Матеріали справи підтверджують, що у постанові ВДВС Подільського РУЮ про відкриття виконавчого провадження від 28 січня 2013 року ВП №36149039 щодо примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду міста Києва від 16 січня 2013 року №2607/3421/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" боргу в сумі 10 003,81 доларів США, вказано боржнику про необхідність добровільного виконання до 04 лютого 2013 року.

Як зазначає позивач, постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 січня 2013 року ВП №36149039 отримано 10 квітня 2013 року, тобто після закінчення встановленого строку на її добровільне виконання.

Суд звертає увагу на те, що доказів на спростування зазначеного та на підтвердження направлення та вручення постанови про відкриття виконавчого провадження позивачу своєчасно, матеріали справи не містять.

Таким чином, відповідачем не доведено, а судом не встановлено факту вручення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження позивачу у строк, передбачений для добровільного виконання, що свідчить про неможливість добровільного виконання рішення суду, у строк, встановлений оскаржуваною постановою.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ВДВС Подільського РУЮ не надано на вимогу суду, матеріалів виконавчого провадження, а тому суд не має можливості встановити факт правомірності прийняття постанови від 27 січня 2015 року ВП №36149039 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 1 000,38 доларів США, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачем вчинялись будь-які дії щодо примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду міста Києва від 16 січня 2013 року №2607/3421/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" боргу в сумі 10 003,81 доларів США, а сплив строку на добровільне виконання не є достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, за умови якщо державним виконавцем не вчинялися дії, спрямовані на примусове виконання.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року.

Враховуючи викладене, на думку суду, постанова від 27 січня 2015 року ВП №36149039 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 1 000,38 доларів США не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", є протиправною і підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги в частині визнання рішення державного виконавця Шемберко О.П. про стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 1 000,38 доларів підлягають задоволенню.

Оскільки, постанова ВДВС Подільського РУЮ про стягнення з боржника виконавчого збору 27 січня 2015 року ВП №36149039 є протиправною, то і постанова про відкриття виконавчого провадження від 30 січня 2015 року ВП №46288355, якою відкрито виконавче провадження щодо її виконання також повинна бути скасована.

Що стосується дотримання позивачем строку звернення до суду, суд звертає увагу на наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби встановлені у статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Зі змісту клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду на доданих доказів вбачається, що позивач оскаржував дії та постанову ВДВС Подільського РУЮ у досудовому порядку, та враховуючи відсутність доказів вручення позивачу відповіді на скаргу, суд не має можливості встановити дату перебігу строку на звернення до суду, а тому вважає, що адміністративний позов подано з дотриманням строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ВДВС Подільського РУЮ не доведено правомірність своїх дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві від 27 січня 2015 року ВП №36149039 про стягнення виконавчого збору.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 30 січня 2015 року ВП №46288355.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко