Справа № 744/372/15-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 744/372/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Попович В.В., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області на постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області (далі - Відповідачі) у якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах; визнати нечинним рішення відповідача №1 від 10.02.2015 та зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження в окремих категоріях адміністративних справ. Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є імперативною нормою, встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов'язково застосовується скорочене провадження. Проте, частиною другою цієї статті передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Тобто, лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині шостій цієї статті.

Тому порушення судом першої інстанції особливості провадження справи, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, в зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому частинами восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, категорія 3, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту - Закон).

24.03.2015 позивач отримала рішення Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області №1 від 10.02.2015 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 (а.с.6-7).

Не погоджуючись із діями та зазначеним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача в призначенні пенсії ОСОБА_2 зі зменшенням пенсійного віку є протиправною, оскільки матеріали справи підтверджують право позивача на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, починаючи з 03.12.1984 позивач постійно проживала та працювала у зоні безумовного (обов'язкового) відселення, що підтверджується:

- даними з трудової книжки, а саме: з 03.12.1984 прийнята на роботу до Новозибківського заводу «Індуктор» (на даний час ВАТ «Новозибківський машинобудівельний завод», 28.01.1989 року - звільнена за власним бажанням - переїзд за місцем служби чоловіка (а. с.10-11);

- даними довідки ВАТ «Новозибківський машинобудівельний завод»,згідно яких: ОСОБА_2 дійсно працювала на Новозибківському заводі «Індуктор». Починаючи з 03.12.1984 прийнята в заготівельний цех ученицею машиніста мостового крану (крановщицею), 27.09.1985 року присвоєно кваліфікацію машиніста крана (крановщицею) 3 розряду, 15.03.1986 присвоєно кваліфікацію машиніста мостового крану 4 розряду, 01.11.1987 у зв'язку з введенням нових тарифних умов оплати праці (ЕТКС, випуск № 1 рік видання 1986, встановлено (присвоєно) 3 розряд) машиніста крану (крановик) заготівельного цеху, 28.01.1989 звільнена за власним бажанням, (переїзд за місцем служби чоловіка) ст. 31 КЗпП СРСР (а. с. 11);

- даними довідки, згідно яких Новозибківський завод «Індуктор» реорганізований в акціонерне товариство відкритого типу «Новозибківський завод електротермічного та електрозварювального устаткування «Індуктор», яке реорганізоване у ВАТ Новозибківський машинобудівельний завод» (а. с.12).

Підставою для відмови пенсійного фонду стало проживання (або праці) ОСОБА_2 в зоні безумовного (обов'язкового) відселення 1 рік 6 місяців 27 днів, тобто менше 2 років, як це передбачено нормами чинного законодавства, а тому позовні вимоги, на думку відповідача, безпідставні.

Проте, Управлінням Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області безпідставно не враховано, що ОСОБА_2 виписавшись із гуртожитку, де проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1, змінила місце проживання у м. Новозибкові Брянської області та продовжувала працювати на заводі до 28.01.1989 року.

Вищезазначені обставини підтверджуються документально та досліджені судом апеляційної інстанції в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно із ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Правовими положеннями ч. 2 ст. 55 Закону визначено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов'язкового) відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали у цій зоні не менше двох років але не більше 9 років.

Отже, як вбачається з вищезазначеної норми права, особи, які постійно проживали або відпрацювали у зоні не менше двох років мають право на пільгову пенсію, а тому колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_2 має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону.

В силу вимог ч. 3 ст.65 Закону, посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

З огляду на вищезазначені правові норми, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи», а тому відмова відповідача в призначенні позивачу пенсії є необґрунтованою та такою, що порушує права та законні інтереси ОСОБА_2

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області - залишити без задоволення, а постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.