Справа № 803/2465/14
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Справа № 876/758/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Затолочного В.С. та Улицького В.З.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від прокуратури - Шимін Н.М.;

від відповідача - Андрусь В.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Волинської обл. на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2014р. в адміністративній справі за позовом прокурора м.Луцька в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської обл. до Колективного підприємства УВТК «Будівельник» про стягнення заборгованості по невідшкодованих витратах на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, -

В С Т А Н О В И Л А:

05.12.2014р. прокурор м.Луцька звернувся в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської обл. до суду із адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача Колективного підприємства /КП/ УВТК «Будівельник» заборгованість по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за січень-червень 2014 року в сумі 3508 грн. 05 коп.; судові витрати покласти на відповідача (а.с.2-4).

Під час розгляду справи позивачем подано 18.12.2014р. до суду заяву про зміну позовних вимог, згідно якої по причині часткового погашення боргу остаточна сума заборгованості складає 2392 грн. 23 коп. за період травень-червень 2014 року, яку просить стягнути з відповідача (а.с.30-31).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2014р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.79-83).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив Перший заступник прокурора Волинської обл., який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.89-92).

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що проведення операцій в картках особових рахунків платників проводиться пенсійними органами в порядку календарної черговості настання строків сплати відповідних сум платежів. З урахуванням наведеного, кошти, які були сплачені відповідачем, автоматично в порядку календарної черговості обліковуються у картці особового рахунку останнього, незалежно від вказаного у банківських виписках періоду. При цьому, у розглядуваному випадку слід керуватися Порядком ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, затв. постановою правління Пенсійного фонду України № 21-2 від 27.09.2010р.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника прокуратури на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач КП УВТК «Будівельник» зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської обл. як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а також відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є платником страхових внесків (а.с.11-14).

Заявлений позов стосується стягнення з відповідача сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п.п.«б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», колишнім працівникам КП УВТК «Будівельник» ОСОБА_4 та ОСОБА_5, при цьому заборгованість відповідача перед пенсійним органом за травень-червень 2014 року склала 2392 грн. 23 коп. (а.с.5-14, 31-32).

Із матеріалів справи слідує, що позивачем надсилались відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, в яких вказується, що щомісячний розмір фактичних витрат на виплату та доставку таких пенсій з 2014 року по пенсіонеру ОСОБА_4 становить 1316 грн. 29 коп. (а.с.7), з квітня 2014 року по пенсіонеру ОСОБА_5 - 255 грн. 75 коп. (а.с.8).

При цьому, у розрахунку по пенсіонеру ОСОБА_4 позивач зазначив заборгованість з дати призначення пенсії (10.01.2013р.) до дати складення розрахунку в розмірі 15413 грн. 34 коп., а в розрахунку по пенсіонеру ОСОБА_5 вказується заборгованість з дати призначення пенсії (07.02.2014р.) до дати складення розрахунку в розмірі 456 грн. 69 коп.

Таким чином, у відповідності до вимог п.6.8 5 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затв. постановою правління Пенсійного Фонду України № 21-1 від 19.12.2003р., в січні 2014 року відповідач повинен був сплатити пенсійному органу суму фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по пенсіонеру ОСОБА_4 за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку одночасно із сплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць в розмірі 16729 грн. 63 коп. (15413,34 + 1316,29 = 16729,63), а в квітні 2014 року по пенсіонеру ОСОБА_5 - 712 грн. 44 коп. (456,69 + 255,75 = 712,44).

Згідно представлених платіжних доручень КП УВТК «Будівельник» здійснило за період з січня по червень 2014 року включно відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по пенсіонеру ОСОБА_4 в сумі 8643 грн. 16 коп., по пенсіонеру ОСОБА_5 - 1223 грн. 94 коп. (а.с.39-50, 59-66).

При цьому, в січні 2014 року відповідач не провів відшкодування витрат на виплату та доставку пільгової пенсії по пенсіонеру ОСОБА_4 за 2013 рік в сумі 15413 грн. 34 коп.

Відповідно до наданої позивачем довідки-розрахунку станом на 18.12.2014р. за відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в сумі 2392 грн. 23 коп. (а.с.31).

Водночас, у заяві про зміну позовних вимог позивач зазначає, що дана заборгованість виникла за період з травня по червень 2014 року включно.

Згідно платіжних доручень за травень та червень 2014 року (а.с.48, 50, 64, 66) відповідач у відповідності до вимог п.6.8 вищевказаної Інструкції сплатив визначену у розрахунках суму відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, вказавши при цьому призначення платежу - пільгова пенсія за травень та червень 2014 року, що свідчить про відсутність заборгованості відповідача за вказаний період.

Також сплачені кошти на відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій зараховані пенсійним органом в порядку черговості на погашення наявної заборгованості, що передбачено п.10.11 вказаної Інструкції.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що зарахування Управлінням Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської обл. поточних платежів по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій у рахунок наявної заборгованості є протиправним, оскільки право на таке зарахування у органів Пенсійного фонду не передбачене Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затв. постановою правління Пенсійного Фонду України № 21-1 від 19.12.2003р.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів у межах доводів апеляційної скарги вважає такими, що узгоджуються з фактичними обставинами справи і відповідають нормам чинного законодавства, з наступних причин.

За змістом п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами абз.4 пп.1 п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду України плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в» - «е» та «ж» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах за списками №№ 1 і 2, покриваються підприємствами та організаціями.

Винятком із цього правила є лише порядок покриття витрат на виплату та доставку пенсій особам, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, оскільки за змістом абз.5 пп.1 п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсій таким особам здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, то і витрати на виплату та доставку пільгових пенсій покриваються за рахунок Пенсійного фонду та Державного бюджету України відповідно.

Аналіз положень п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у контексті ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» дає підстави для висновку про те, що порядок за якого витрати на доставку пільгових пенсій покриваються до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України, стосується лише витрат на виплату та доставку пенсій, призначених особам на підставі ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Звідси, висновок суду першої інстанції про обов'язок відповідача відшкодувати пенсійному органу витрати на виплату та доставку пенсій, які призначені працівникам підприємства відповідно до пунктів «б»-«з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Також позивачем дотримані вимоги Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затв. постановою правління Пенсійного Фонду України № 21-1 від 19.12.2003р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки пенсійний орган скерував на адресу відповідача відповідні розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пенсій (а.с.6-8).

Скеровані на адресу відповідача розрахунки-повідомлення складені за формою додатка 6, затвердженого п.6.4 зазначеної Інструкції, яка є нормативно-правовим актом в розумінні ст.117 Конституції України.

Вказані розрахунки не оскаржувалися відповідачем, що сторонами не заперечується.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем були надані суду докази сплати розглядуваної заборгованості по фактичних витратах на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п.п.«б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.48, 50, 64, 66).

Зокрема, відповідно до наданих платіжних доручень відповідачем сплачено пенсійному органу грошові кошти з наступними призначеннями платежів:

№ 101 від 20.05.2014р. на суму 1316 грн. 29 коп. із призначенням платежу «пільгова пенсія список № 2 за травень 2014 року»;

№ 120 від 19.06.2014р. на суму 1316 грн. 29 коп. із призначенням платежу «пільгова пенсія список № 2 за червень 2014 року»;

№ 100 від 19.05.2014р. на суму 255 грн. 75 коп. із призначенням платежу «пільгова пенсія список № 2 за травень 2014 року»;

№ 119 від 18.06.2014р. на суму 255 грн. 75 коп. із призначенням платежу «пільгова пенсія список № 2 за травень 2014 року».

Згідно матеріалів справи слідує, що сплачені відповідачем кошти були в порядку п.10.11 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затв. постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003р., зараховані у погашення боргу за минулі періоди.

Між тим, вказане зарахування коштів не можна вважати правомірним, з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За правилами п.1 ч.2 ст.6 цього Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.ч.2 і 3 ст.25 цього Закону).

При цьому за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (ч.6 ст.25 вказаного Закону).

Порядок відшкодування фактичних витрат з виплати та доставки пенсій врегульовано Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затв. постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 6 якої передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду України зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (п.6.7 зазначеної Інструкції).

За правилами п.6.8 вказаної Інструкції відшкодування сум і фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду України за місцем його реєстрації.

Аналіз наведених положень згаданих нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку, що право спрямовувати суми на погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення надано управлінню Пенсійного фонду України лише щодо недоїмки, пені та фінансових санкцій. Водночас суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками, недоїмкою, штрафними санкціями чи пенею.

Окрім цього, згідно приписів п.10.11 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затв. постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі, коли страхувальник має несплачені суми недоїмки, пені та фінансових санкцій та здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються шляхом перерозподілу такої сплаченої суми в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення.

При цьому протягом п'яти робочих днів після закінчення базового звітного місяця орган Пенсійного фонду складає повідомлення, у якому міститься інформація про суми розподілу сплачених коштів, за формою згідно з додатком 22 цієї Інструкції, яке надсилається (вручається) такому платнику. При цьому корінець повідомлення залишається в органі Пенсійного фонду.

Повідомлення вважається надісланим (врученим) платнику, якщо його передано посадовій особі юридичної особи або фізичній особі - суб'єкту підприємницької діяльності, адвокату, приватному нотаріусу, під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення. Дата відправлення проставляється на корінці повідомлення.

З урахуванням наведеного, докази скерування повідомлення, у якому міститься інформація про суми розподілу сплачених коштів, пенсійним органом не надано.

Таким чином, у позивача відсутні повноваження щодо зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником у платіжному дорученні про сплату коштів на відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Також у розглядуваному випадку відповідачем надані достовірні докази погашення заборгованості підприємства перед пенсійним органом за травень-червень 2014 року на суму 2392 грн. 23 коп.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по аналогічній категорії справ, яка викладена в постанові від 02.06.2015р. у справі № 21-166а15.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним, а тому не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Волинської обл. на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2014р. в адміністративній справі № 803/2465/14 залишити без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: В.С.Затолочний

В.З.Улицький