Справа № 331/3751/15-а
Суддя: Скользнєва(Швидка) Н. Г.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/331/68/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, діючої на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2, до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя про визнання незаконної відмови у виплаті пенсії та зобовязання виконати певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1, діючи на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя про визнання незаконної відмови у виплаті пенсії та зобовязання виконати певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1991 року ОСОБА_2 є громадянином України та до 2010 року мешкав в Україні за адресою: АДРЕСА_1.

04 квітня 2007 року йому ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком, яка з 29 лютого 2012 лютого була припинена у звязку з його виїздом на постійне місце проживання до Німеччини.

07 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя із заявою про поновлення йому виплати пенсії та надав всі необхідні документи для її поновлення.

Листом від 23 квітня 2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні пенсії за віком з посиланням на ст..ст. 8, 44 ЗУ ««Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тобто на відсутність паспорта громадянина України та реєстрації на території Жовтневого району м. Запоріжжя.

Позивач вважає зазначені вище дії відповідача неправомірними, оскільки порушуються його конституційні права як громадянина України.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати рішення управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя, викладене у листі від 23 квітня 2015 року щодо відмови у поновленні пенсії за віком ОСОБА_2 протиправним та скасувати його; зобовязати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя поновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії за віком із перерахуванням її розміру на підставі документів пенсійної справи та положень чинного законодавства України згідно із ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07 квітня 2012 року.

Представник позивача надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що на позовних вимогах наполягає в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що проти позовних вимог ОСОБА_2 заперечує з підстав, викладених у письмових запереченнях, та просила у задоволенні його позову відмовити.

З письмових заперечень представника відповідача вбачається, що відповідно до ст.. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсії із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж; іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування на рівні з громадянами України на умовах та порядку, передбачених цим Законом,якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Згідно довідки відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб в звязку з виїздом на постійне місце проживання до Німеччини громадянина ОСОБА_2 було знято з реєстраційного обліку, вилучено паспорт громадянина України та видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Таким чином, у УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя не має підстав для поновлення та виплати пенсії ОСОБА_2 за віком без реєстрації на території України.

Взявши до уваги заяву представника позивача, заяву та письмові заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 1991 року ОСОБА_2 є громадянином України та до 2010 року мешкав в Україні за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 8)

04 квітня 2007 року йому ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком, яка з 29 лютого 2012 лютого була припинена у звязку з його виїздом на постійне місце проживання до Німеччини.

07 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя із заявою про поновлення йому виплати пенсії та надав всі необхідні документи для її поновлення. (а.с. 10)

Листом від 23 квітня 2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні пенсії за віком з посиланням на ст..ст. 8, 44 ЗУ ««Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тобто на відсутність паспорта громадянина України та реєстрації на території жовтневого району м. Запоріжжя. (а.с. 11)

Статтею 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України № 2981-III від 17.01.2002р., який набрав чинності з 1 січня 2002 року, встановлено, що пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2002р. № 497 «Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду» функції з призначення та виплати пенсій органами праці та соціального захисту населення з 01.07.2002р. передані органам Пенсійного фонду України.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до речення 2 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, згідно Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-рн/2009, Конституційний Суд України визнав неконституційним положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за якими позивачу відмовлено у виплаті пенсії.

Зокрема, пунктом 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-рн/2009 зазначено, що конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору, з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи з правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами. З наведених підстав, положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державною міжнародний договір, суперечить приписам Конституції України стосовно утвердження і забезпечення прав і свобод людини, неприпустимості обмеження конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадян України, які перебувають за її межами, права на соціальний захист у старості (ст.3, ч.1,2 ст.24, ч.3 ст.25, ч.1 ст.46, ч.1 ст.64 Конституції України).

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що після прийняття зазначеного рішення Конституційним Судом України, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить підстав для припинення виплати пенсії в разі перебування пенсіонера за кордоном.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рн/2009 відпала така умова припинення виплати пенсії та відмова у призначенні пенсії, як проживання пенсіонера за кордоном.

Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що проживаючи в державі Німеччина, позивач, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, що проживають на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство не допускає обмеження права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначеній цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством. Таким чином, пенсія виплачується не за місцем реєстрації пенсіонера в Україні, а за місцем його фактичного перебування в Україні, яке він зазначить в своїй заяві.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень і про скасування рішення, зобовязання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача у відмові про призначення пенсії та письмових запереченнях проти позову щодо ненадання позивачем паспорту громадянина України на підтвердження громадянства та місця проживання на території України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, які підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України; свідоцтво про належність до громадянства України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; проїзний документ дитини; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Щодо місця проживання (реєстрації) на території України, по в п. 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-рн/2009 зазначено, що виходячи з правової,соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особи, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутності не може бути умовою реалізації праві свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджене постановою правління пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Згідно до п.16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Як вбачається з наведеного, вимога надання заявником паспорту чи іншого документу, що посвідчує особу заявника та місце її проживання (реєстрації), необхідна перш за все для встановлення особи, яка вимагає призначення пенсії.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 до заяви про призначення пенсії надано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до п. 1 Положення «Про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» затвердженого постановою Верховної Ради України № 2503 від 26.06.1996 року паспорт для виїзду за кордон - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є тим самим документом, який підтверджує громадянство позивача, а не надання документу, який би посвідчував місце проживання (реєстрації) позивача на території України не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії, а тому посилання відповідача є неспроможними та судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.. 5 Закону України «Про громадянство України», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя, викладене у листі від 23 квітня 2015 року щодо відмови у поновленні пенсії за віком ОСОБА_2.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя призначити поновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії за віком із перерахуванням її розміру на підставі документів пенсійної справи та положень чинного законодавства України згідно із ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07 квітня 2012 року.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

22.06.2015 .