Справа № 357/4393/13-а (2а/357/148/13)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/66816/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Київській області (далі - ГУ МНС України у Київській області) про визнання дій неправомірними, зобов'язання перерахувати та виплатити грошове забезпечення,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок доплат за роботу в зоні відчуження. В обґрунтування вимог зазначали, що постійно працювали (виконували службові обов'язки) у зоні відчуження, де діє режим безумовного (обов'язкового) відселення у зв'язку з чим мають право на отримання доплат та компенсацій у розмірах, встановлених статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) та постановами Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 137 «Про доплати і компенсації особам, які працюють в зоні відчуження і зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення жителів» (далі - постанова КМУ № 137), від 27 квітня 2006 року № 571 «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження» (далі - постанова КМУ № 571) та від 26 липня 2006 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова КМУ № 836). Посилаючись на те, що вказані доплати відповідач сплачував у розмірах, що не відповідають вимогам закону та уточнивши позовні вимоги, просили суд, визнати неправомірними дії ГУ МНС України у Київській області, стягнути з відповідача на користь кожного із позивачів 227664,00 доплат і компенсацій та 50% премії у сумі 113832,00 грн, відповідно до постанови КМУ №137 за період з 01 січня 2003 року по 01 січня 2006 року та доплату, передбачену статтею 39 Закону № 796-ХІІ та 50% премії за період з 01 січня 2006 року по 01 грудня 2007 року на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і за період з 01 січня 2006 року по 29 лютого 2008 року на користь ОСОБА_4

Справа неодноразово розглядалася судами.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 порушують питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Вказує, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема норм Закону № 796-ХІІ та Закону України від 10 лютого 2000 року № 1445-III «Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення» (далі - Закон № 1445-III).

ГУ МНС України у Київській області у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Вказують, що передбачені Законом № 796-ХІІ виплати та здійснювались у розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України та за рахунок коштів Фонду. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу на посаді старшого респіраторника 16-ДПЧ, ОСОБА_6 проходив службу на посаді респіраторника 16-ДПЧ і звільнений зі служби 01 грудня 2007 року, ОСОБА_5 проходив службу на посаді водія 16-ДПЧ і звільнений зі служби 24 листопада 2007 року. Позивачі проходили службу в ГУ МНС України в Київській області у м. Чорнобилі, яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 віднесено до зони відчуження.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону № 796-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата, зокрема, у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати.

При цьому, громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 39 Закону № 796-ХІІ).

На підставі статті 8 Закону України від 27 лютого 1991 року № 791а-XII «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2000 року № 1263 затверджено Положення про державний департамент - Адміністрацію зони відчуження і зони безумовного (обов'язкового) відселення (далі - Адміністрація), яка є урядовим органом державного управління, до компетенції якого віднесено, зокрема, вирішення питання фінансування всіх заходів на території зони відчуження, зони безумовного (обов'язкового) відселення та видання наказів і розпоряджень у межах її компетенції, які є обов'язковими для виконання юридичними особами, розміщеними на підпорядкованій їй території або залученими для здійснення заходів з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 15 цього Положення, Адміністрація зони відчуження є юридичною особою, має самостійний баланс і рахунки у Державному казначействі, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, відповідно до статей 1, 2, 4, 21, 22 якого, заробітна плата є гарантованою винагородою працівнику за роботу, яку роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти, виділені на ці цілі. У той же час передбачені ст. 39 Закону доплати до структури заробітної плати не входять, а відповідно до Закону № 1445-III фінансуються за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення (далі - Фонд) та інших джерел, визначених законодавством.

Фонд утворюється у складі державного бюджету, кошти Фонду зараховуються на окремий рахунок державного бюджету, а розпорядником коштів Фонду є Міністерство з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (далі - МНС) - ст. ст. 1 - 3 Закону N 1445-III.

Порядок використання коштів Фонду визначався постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2000 року № 987 «Про затвердження Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення», яка втратила чинність, у зв'язку з прийняттям постанови від 16 вересня 2005 року № 931 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи» та від 20 вересня 2005 року № 936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пункту 35 Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2000 року № 987, відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням доплат і компенсацій, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2000 року № 223 «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення жителів» (чинною на час виникнення спірних правовідносин), проводилося через територіальні органи державного казначейства підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють обов'язкові заходи в зазначених зонах у межах комплексної програми обов'язкових робіт у зоні відчуження, затвердженої МНС за рахунок коштів Фонду, передбачених на виплату компенсацій та надання пільг, на підставі поданих ними розрахунків, погоджених із Адміністрацією.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою скасовано постанову Кабінету Міністрів України від 20 червня 2000 року № 987, встановлено новий порядок виплати доплат за роботу в зоні відчуження, згідно з яким нарахування й виплата доплат за роботу в зоні відчуження проводиться через управління праці та соціального захисту населення місцевих органів виконавчої влади (п. 4).

Судами встановлено, що на реалізацію положень статті 39 Закону № 796-ХІІ відповідач з 01 січня 2003 року виплачував позивачам доплату до заробітної плати в розмірах, передбачених пунктом 2 Постанови № 836 для громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, на підставі розпорядження Адміністрації, у визначених нею розмірах та в межах затверджених видатків на компенсацію цих доплат та кошторису на кожний бюджетний рік.

При цьому, позивачі не оскаржували дії Адміністрації щодо розмірів встановлених доплат, та не порушували питання про залучення до участі у справі цього органу та відповідного управління праці та соціального захисту населення місцевих органів виконавчої влади.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заявили до роботодавця, який не уповноважений встановлювати або змінювати розмір компенсацій та доплат, передбачених Законом № 796-ХІІ та постановами КМУ № 137, 571,836, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору. Підстав для скасування ухваленого рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак