Справа № 820/4925/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/35502/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії» Автомобільні дороги України»

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2014 року

у справі № 820/4925/13-а

за позовом Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії» Автомобільні дороги України»

до Державної фінансової інспекції в Харківській області

про визнання нечинною та скасування вимоги,

встановив:

Дочірнє підприємство «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії» Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Харківоблавтодор») звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Харківській області (далі - ДФІ в Харківській області), в якому просило суд визнати нечинними та скасувати пункти 1, 2 вимоги Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції № 810-17/1850 від 29 травня 2013 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року позов задоволено частково: скасовано пункт 1 вимоги Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції № 810-17/1850 від 29 травня 2013 року; скасовано пункт 2 вимоги Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції № 810-17/1850 від 29 травня 2013 року в частині зайво списаного палива на суму 22760,56 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позову, ухвалено в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що виявлені відповідачем порушення недоведені у встановленому законодавством порядку. Крім того, спірними пунктами вимог позивач притягується до відповідальності двічі за одне і те ж саме правопорушення.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду, відповідач наполягає на законності рішення суду апеляційної інстанції та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що на підставі ухвали суду Харківською об'єднаною державною фінансовою інспекцією Державної фінансової інспекції в Харківській області з 17 квітня 2013 року по 17 травня 2013 року проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності філії «П'ятихатське ДЕП» ДП «Харківоблавтодор», за результатами якої складено акт ревізії № 810-10-219 від 22 травня 2013 року.

Вказаним актом ревізії встановлено порушення:

- вимог п. 3.3.10.1 ДБН Д. 1.1-1-2000, затверджених наказом Держбуду України від 27.08.2000 № 174, в період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2012 року завищено вартість робіт з ямкового ремонту асфальтобетонного покриття автодоріг, виконаних філією «П'ятихатське ДЕП» на загальну суму 1115685,00 гривень.;

- вимог п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, в період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2012 року зайво списано палива на загальну суму 32870,17 грн.

29 травня 2013 року Харківською об'єднаною державною фінансовою інспекцією винесено вимогу № 810-17/1850 про усунення виявлених порушень, якою до позивача пред'явлені наступні вимоги:

п. 1 - забезпечити відшкодування коштів замовнику робіт - Службі автомобільних доріг у Харківській області в загальній сумі 1115685,00 грн;

п. 2 - у зв'язку зі встановленням зайво списаного палива, забезпечити надходження коштів в загальній сумі 32870,17 грн. на поточний рахунок або в касу філії. У разі необхідності звернутися з відповідними позовами до суду.

Позивач, непогодившись з наведеними пунктами письмової вимоги про усунення виявлених порушень, звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з незаконності пп. 1 та 2 вимоги органу державного фінансового контролю через їх невідповідність законодавству. За результатами двох проведених ревізій (планової та позапланової) пред'явлено дві окремі вимоги від 21 січня 2013 року № 06-15/774 та від 29 травня 2013 року № 810-17/1850, якими у позивача вимагається вчинення одних й тих самих дій.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з законності пред'явлених органом державного фінансового контролю вимог.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (п.п. 4 п. 4 Положення про Держфінінспекцію).

Згідно з п. 6 Положення про Держфінінспекцію Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію встановлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедура проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання регулюється Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. N 550 (далі - Порядок проведення інспектування).

Відповідно до п. 2 Порядку проведення інспектування, інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

П.п. 45, 46 Порядку проведення інспектування передбачено, що у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з п. 50 Порядку проведення інспектування за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 21 квітня 2015 року у справі № 21-69а15, від 19 травня 2015 року № 21-226а15, висновки яких мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, відповідно до ст. 2442 КАС України.

З урахування викладеного, суд касаційної інстанції зазначає, що органи державного фінансового контролю мають право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

В даній справі відповідачем пред'явлено вимогу про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності ДП «Укрводшлях». При цьому оскаржувані пункти 1 та 2 вимоги органу державного фінансового контролю вказують на виявлені збитки, їхній розмір та зобов'язання позивача вжити заходів щодо повернення цих коштів.

Зважаючи на те, що такі пункти вимоги органу державного фінансового контролю не є обов'язковими до виконання для підконтрольної установи та виконуються нею добровільно, однак все ж можуть бути зазначені у вимозі, спірні пункти 1 та 2 вимоги ДФІ в Харківській області, викладені в листі від 29 травня 2013 року № 810-17/1850 не суперечать вимогам закону, тому не підлягають скасуванню.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судом апеляційної інстанції ухвалено обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії» Автомобільні дороги України» відхилити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: