Справа № 814/5354/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р. Справа № 814/5354/13-а

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника позивача Чамару Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправною і скасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

27.12.2013р. ТОВ «Амальгама Люкс» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, в якому просило суд:

- зобов'язати відповідача зарахувати надмірно сплачений податок на прибуток в погашення грошового зобов'язання з донарахованих авансових внесків на 2013 рік в сумі 3890 грн.;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 16.12.2013 року №268-15.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сплата грошового зобов'язання з авансових внесків з податку на прибуток мала бути здійснена за рахунок надміру сплачених позивачем сум, проте відповідач проігнорував відповідну заяву позивача і направив вимогу про сплату податкового боргу.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 року адміністративний позов ТОВ «Амальгама Люкс» задоволено частково. Визнано протиправною і скасовано податкову вимогу відповідача від 16.12.2013р. №268-15. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області 03.03.2014 р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 року та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника позивача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

16.12.2013 року ДПІ надіслала позивачу податкову вимогу №268-15, в якій зазначила, що сума податкового боргу позивача з авансових внесків з податку на прибуток складає 2251,57 грн.

Відповідно до податкової декларації (звітної) позивача з податку на прибуток за 2012 рік, сума авансових внесків з податку на прибуток, що підлягала сплаті щомісяця у березні-грудні 2013 року - 1298 грн.

Грошові зобов'язання позивача, сума яких була визначена відповідно до звітної декларації (по 1298 грн. щомісяця) були сплачені раніше (за рахунок надміру сплачених позивачем сум).

Відповідно до податкової декларації (уточнюючої) Товариства з податку на прибуток за 2012 рік, сума авансових внесків з податку на прибуток - 2088 грн. Різниця складає 790 грн.

Згідно з наданим відповідачем розрахунком, ДПІ у своїй вимозі зазначила, що сума податкового боргу Товариства за жовтень, листопад і грудень 2013 року дорівнює 2370 грн. (790 грн. х 3), з яких 118,93 грн. були погашені за рахунок переплати.

Не погоджуюсь з зазначеними рішеннями та діями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та, відповідно з часткової протиправності спірної податкової вимоги відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Відповідно до вимог пункту 87.1 ст.87 ПК України, сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника).

Так, як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалося вище, податковий орган у своїй вимозі №268-15 від 16.12.2013р. зазначив, що сума податкового боргу ТОВ «Амальгама Люкс» за жовтень, листопад і грудень 2013 року дорівнює 2370 грн. (т.б. 790 грн. х 3), з яких 118,93 грн. фактично були погашені за рахунок переплати.

Також, по справі встановлено, що 12.12.2013р. ТОВ «Амальгама Люкс» направило до ДПІ відповідну заяву, в якій вказало, що зобов'язання зі сплати авансових внесків з податку на прибуток сплачуються за рахунок переплати з податку на прибуток.

При чому, слід вказати, що факт наявності станом на 12.12.2013р. суми надміру сплачених платежів Товариства з податку на прибуток (достатньої для сплати грошових зобов'язань з авансових внесків з податку на прибуток) відповідач не заперечував.

Враховуючи вищевикладене, грошові зобов'язання ТОВ «Амальгама Люкс» з авансових внесків з податку на прибуток фактично були сплачені за рахунок зменшення наявної суми надміру сплачених платежів з податку на прибуток.

Окрім того, судова колегія звертає увагу й на те, що розрахунок ДПІ містить арифметичну помилку, оскільки різниця між 790 грн. і 118,93 грн. дорівнює 671,07 грн., а не 671,57 грн. (жовтень 2013 року).

До того ж, слід зазначити і про те, що строк сплати грошового зобов'язання з авансових внесків з податку на прибуток за грудень 2013 року, відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України, - 30 грудня 2013 року, а тому, відповідно, відповідач не мав права визначати цю суму як податковий борг і включати її до спірної Вимоги.

Отже, на підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність та передчасність спірної п/вимога, яка дійсно підлягає скасуванню.

Що ж стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача зарахувати надмірно сплачений податок на прибуток в сумі 3890 грн. в погашення грошового зобов'язання з донарахованих авансових внесків на 2013 рік, то з цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Так, підставою для визнання протиправною та скасування п/вимоги став встановлений судом факт відсутності у підприємства позивача податкового боргу з авансових внесків з податку на прибуток станом на 16.12.2013р.

Таким чином, приймаючи до уваги, що Податковий кодекс України не містить норм, відповідно до яких реалізація права платника податків на використання суми надміру сплачених платежів в якості джерела сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу обумовлюється вчиненням контролюючим органом певних дій, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

При цьому, необхідно звернути увагу і на ту обставину, що рішення суду 1-ї інстанції в цій частині ніхто із сторін не оскаржив.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко