Справа № 136/2638/14-а
Суддя: Кривенко Д. Т.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/2638/14-а
У Х В А Л А

"05" травня 2015 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: Кривенка Д.Т.,

при секретарі Марчук Н.А.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Іллінецької міської ради, третя особа Відділ Держкомзему в Іллінецькому районі про визнання недійсними державних актів про право приватної власності на землю та скасування рішення органу місцевого самоврядування

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_1 в Іллінецькому районному суді Вінницької області пред'явила позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Іллінецької міської ради Вінницької області, третя особа - відділ Держкомзему в Іллінецькому районі Вінницької області про визнання недійсними державних актів та скасування рішення. Просила:

- визнати недійсним державний акт серії ЯМ № 276938, виданий 04 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_2, на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по вул. Дружби, 22 в м. Іллінцях Вінницької області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 02 серпня 2012 року Іллінецької міської ради Вінницької області в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0956 га, яка розташована по вул. Дружби, 22 в м. Іллінцях Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства;

- визнати недійсним державний акт серії ЯМ № 276939, виданий 04 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_3, на право власності на земельну ділянку площею 0,0956 га, що розташована по вул. Дружби, 22 в м. Іллінцях Вінницької області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- скасувати державну реєстрацію речових прав згідно з державними актами, серія ЯМ №276938, виданого 04 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_2 на правовласності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по вул. Дружби, 22 в м. Іллінцях Вінницької області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та серії ЯМ №276939, виданого 04 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_3 на

право власності на земельну ділянку площею 0,0956 га, що розташована по вул. Дружби, 22 в м. Іллінцях Вінницької області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

В судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_4 було заявлене клопотання про закриття провадження в справі, яке він обґрунтовував тим, що в порядку адміністративного судочинства не можуть розглядатись земельні спори. При цьому адвокат ОСОБА_4 посилався на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постанові від 24.02.2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 підтримав клопотання заявлене представником та наполягав на його задоволенні.

Позивачка ОСОБА_1 проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на те, що справа тривалий час знаходиться на розгляді в судах, а тому її слід вирішити по закону. При цьому позивачка ОСОБА_1 наполягала на розгляді справи у відсутність її представника адвоката ОСОБА_5

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з»явились, хоча були належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи. Від відділу Держкомзему в Іллінецькому районі Вінницької області надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Вислухавши думку учасників судового процесу, стосовно заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визначення поняття справи адміністративної юрисдикції надано у пункті 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, справою адміністративної юстиції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, обов'язковими умовами віднесення справи до адміністративної юрисдикції має бути участь у ній суб'єкта владних повноважень і за умов, коли позовні вимоги стосуються захисту порушених прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень та якщо оскаржуються рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

За змістом статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень

певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до частини другої статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Позивачка ОСОБА_1 оспорює державні акти з їх подальшою реєстрацією та рішення Іллінецької міської ради, які є правовими актами індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов'язки тільки тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власників вказаних земельних ділянок), в тому числі і позивача ОСОБА_1, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними актами не породжує для останньої і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Посилання позивачки на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначені акти не стосуються її безпосередньо.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами за позовними вимогами ОСОБА_1, окрім суб'єкта владних повноважень - Іллінецької міської ради, є також ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які не являються суб'єктами владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про наявність між ними спору про право..

У випадку, коли відповідачами у справі є фізичні особи, то такий спір не є публічно правовим й таким, що підлягає вирішенню в порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

Порядок розгляду у таких справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За таких обставин провадження в справі, відповідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАСУ провадження в справі підлягає закриттю, оскільки її не налижить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Подальший розгляд даної справи буде мати наслідком - неоднакового застосування статті 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом".

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.04.2015 року (справа № 21-34а15) і є обов»язковою для застосування.

Керуючись ст.ст. 2, 6, п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Іллінецької міської ради, третя особа Відділ Держкомзему в Іллінецькому районі про визнання недійсними державних актів про право приватної власності на землю та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п»яти днів з дня проголошення ухвали. Після закінчення цього строку, ухвала набирає законної сили, якщо не надійде апеляційної скарги на ухвалу суду.

Суддя:ОСОБА_6