Справа № 2-а-835/2011
Суддя: Коваленко В. П.
Дата ухвалення: 2011-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а- 835/2011
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2011 року м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Коваленко В.П., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонд/' України в Радомишльському районі Житомирської області, Управління праці та соціального захисту населення Радомишльської районної державної адміністрації на бездіяльність відповідачів щодо перерахунку та виплати недоотриманої пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорноби іьської катастрофи,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому вказує, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та являється інвалідом 2-ї групи, яка встановлена йому внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і отримує пенсію від Пенсійного Фонду України в Радомишльському районі , як інвалід 2-ї групи за захворюванням, пов'язаним з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи . Згідно ст. 50 Закону України про Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , позивач як інвалід 2-ї групи, першої категорії має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду,заподіяну здоров»ю в розмірі: інвалідам 2-ої групи -75% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Однак , відповідач не провів нарахування доплат, а тому він просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області та стягнути з відповідача на його користь недоплачену пенсію з 01 червня 2008 року по момент винесення рішення. Крім того, позивач просить зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних зарплат з 01 січня 2008 року.

Ухвалою судді від 08 червня 2011 року позов в частині стягнення коштів за період з 01 червня 2008 року та з 01 січня 2008 року по 07 грудня 2010 року залишений без розгляду.

Перевіривши матеріали справи,оцінивши всі докази та обставини по справі, вважаю, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Позивач являється особою . яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії , що підтверджується посвідченням серії А № 103550 С. виданим 21 січня 2010 року Житомирською облдержадміністрацією та являється інвалідом 2-ї групи, що також підтверджується посвідченням та витягом із акту ог ляду у МСЕК № 104557 від 14 січня 2010 року. Інвалідність позивачу встановлена внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи .

У зв'язку з цим позивач отримує пенсію від Пенсійного Фонду України в Радомишльському районі Житомирської області , як інвалід 2-ї групи за захворюванням, пов'язаним з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Також, згідно вимог ст.50 Закону про „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам 2-ї групи

призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становив: з 10.04.2010 року -706 гривень, з 01.07.2010 року - 709 гривень, з 01.10.2010 року -723 гривні.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії , б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до вимог частини третьої статі 46 Конституції України пенсії і інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. У розумінні ч.іст.1 Закону України «Про прожитковий мінімуму» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров»я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості . Статтею 2 цього Закону визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги , допомоги сім»ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат, виходячи з вимог Конституції України та законів України. Відповідно до ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування » мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. При застосуванні ч.З ст.28 цього Закону , з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно із законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , а тому наявність такої норми не є підставою для відмови в реалізації громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з положеннями ч.4ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно- правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

А тому вважаю, що за конституційними нормами та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами , відповідач повинен здійснювати нарахування та виплату компенсацій , виходячи з розмірів, встановлених Законом України №796-Х11.

Як видно із матеріалів справи позивач отримував допомогу на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у значно менших розмірах визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням обмежень, встановлених Законами України «Про державний бюджет»

Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 23.05.2008 року були визнані неконституційними окремі положення Законів України «Про державний бюджет України на 2007 та 2008 роки», що регулюють розмір виплат допомог інвалідам та ліквідаторам аварії на ЧАЕС, отже з зазначених дат відновлено і дію ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо розміру допомоги на оздоровлення.

Згідно п.5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного суду України воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Судом встановлено, що нарахуванням та виплатою допомоги на оздоровлення в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року порушуються права позивача, гарантовані Законом, тому що визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України « втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії допомога на оздоровлення виплачується у розмірі п»яти мінімальних розмірів заробітних плат щорічно на момент виплати допомоги.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі меншому, ніж це передбачено ст.48 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є неправомірними.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183-2 КАС України , ст.ст.48, 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити .

Визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в

Радомишльському районі Житомирської області щодо невиплати ОСОБА_1 коштів, передбачених ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду в Радомишльському районі зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачену доплату до пенсії, передбачену ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 07 грудня 2010 року по 07 червня 2011 року.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за період з 07 грудня 2010 року по 07 червня 2011 року.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Радомишльський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення . Строк для подання апеляційної скарги особою, яка брала участь у справі обчислюється з моменту' отримання копії постанови. ;

Суддя: Коваленко В.П.