Справа № 804/5038/15
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2015 р. Справа № 804/5038/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Неклеса О.М.,
при секретарі судового засідання Тоноян А.К.,
представника позивача ОСОБА_1
представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -
Публічне акціонерне товариство «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» (далі ПАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі СДПІ у м. Дніпропетровську, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 06.04.2015 р. № НОМЕР_1 про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 6033957, 00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що контролюючим органом за результатами проведеної позапланової виїзної документальної перевірки позивача встановлено порушення положень Податкового кодексу України (далі ПК України), внаслідок чого, на думку відповідача, платником податків завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на 6 102 402 грн. за грудень 2014 р. За наслідками перевірки контролюючим органом складено акт, на підставі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 06.04.2015 р. № НОМЕР_1. З висновками акту перевірки позивач не погоджується та вважає, що вони не відповідають фактичним обставинам, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України. Представником позивача зазначено, що в обґрунтування висновків акту перевірки ПАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» відповідач зазначає про те, що в ході проведення перевірки не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами, встановлено відсутність обєктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій з контрагентами по ланцюгу постачання. Представник позивача наголошувала, що до перевірки підприємством надано до контролюючого органу належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт реального виконання правочинів між позивачем та його контрагентами, а висновки відповідача про вчинення позивачем порушень податкового законодавства не є обґрунтованими та не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.
Представником відповідача подано до суду заперечення проти адміністративного позову, в обґрунтування яких зазначено, що за результатами перевірки ПАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» контролюючим органом встановлено порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 п. 200.1, п. 200.3, п. 201.10 ст. 201 ПК України, що зафіксовано в акті перевірки. На думку представника відповідача, суть встановлених порушень податкового законодавства викладена в акті перевірки обєктивно, обґрунтовано, з посиланням на конкретні пункти і статті законів, вказані первинні документи і регістри бухгалтерського обліку підтверджують факт встановлених порушень. Фахівцями контролюючого органу досліджено операції в розрізі кожного окремого субєкта взаємовідносин в період, який був предметом перевірки, дані операції задокументовано, охарактеризовано, здійснено відповідні висновки, з урахуванням всіх обставин, які були встановлені в ході перевірки. У зв'язку з вищевказаним, представником відповідача зазначено про обґрунтованість, обєктивність висновків контролюючого органу та правомірність податкового повідомлення-рішення. Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Дослідивши письмові докази по справі та заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до виновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
СДПІ у м. Дніпропетровську у період з 02.03.2015 р. по 20.03.2015 р. було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 р. та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2014 р.
За результатами перевірки складено акт № 145/28-01-42-02-05393056 від 20.03.2015 р., за висновками якого відповідачем встановлено, що на порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198. п. 200.1, п. 200.3, п. 201.10 ст. 201 ПК України підприємством ПАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на 6 102 402 грн., в тому числі, за грудень 2014 р. на суму 6 102 402 грн.
Позивач, не погоджуючись з висновками податкового органу, які викладені в акті перевірки, звернувся до СДПІ у м. Дніпропетровську із запереченнями № 1827 від 26.03.2015 р.
01.04.2015 р. відповідачем було надано відповідь на заперечення від 01.04.2015 р. № 8852/10/28-01-42-02-14 «Про розгляд заперечень», в якому зазначено, що висновки перевіряючих стосовно порушень є обєктивними, обґрунтованими, задокументованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.
Відповідачем, на підставі акту № 145/28-01-42-02-05393056 від 20.03.2015 р., з урахуванням заперечень позивача, було прийнято податкове повідомлення рішення форми «В4» від 06.04.2015 р. № НОМЕР_1 про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість позивача у розмірі 6 033 957, 00грн.
Правомірність прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 06.04.2015 р. № НОМЕР_1 є предметом розгляду в даній адміністративній справі.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Що стосується формування позивачем податкового кредиту в грудні 2014 р. з поставок товарів від ТОВ «Феросплав компані», ТОВ «Мінерал Груп», ТОВ «Вторцветметресурси», ТОВ «Естіл», ТОВ «Каміс», ТОВ «Арком Трейд», судом встановлено наступне.
Судом досліджено документи, які надано позивачем до матеріалів справи та були надані відповідачу в ході проведення перевірки та встановлено, що 09.07.2014 р. між ПАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» (покупець) та ТОВ «Феросплав компані» (постачальник) укладено договір № 1135/2014 купівлі-продажу товара, за умовами якого постачальник зобовязується передати покупцю товар, а покупець зобовязується прийняти у власність та оплатити товар на встановлених договором умовах.
Додатком № 7 від 06.10.2014 р. (специфікація) сторонами по договору визначено найменування товару, ціну, технічні характеристики, строк поставок, реквізити відвантаження та умови поставки FCA склад Постачальника; СРТ Склад Покупця, в редакції «Інкотермс 2010». Додатком № 8 від 10.12.2014 р. (специфікація) сторонами по договору встановлено найменування товару, ціну, технічні характеристики, строк поставок, реквізити відвантаження та умови поставки СРТ Склад Покупця, в редакції «Інкотремс 2010».
Як встановлено судом, на поставлений товар (феросилікомарганець МнС-17, феромарганець ФМн-78) в грудні 2014 р. постачальником (ТОВ «Феросплав компані») було видано позивачу рахунки фактури, видаткові накладні та податкові накладні, копії яких долучені до другого тому адміністративної справи.
Судом встановлено, що феросилікомарганець МнС-17, феромарганець ФМн-78 оприбутковано на складі позивача в грудні 2014 р., що підтверджується прибутковими ордерами форми М-4 № 554 від 05.12.2014 р., № 557 від 08.12.2014 р., № 560 від 12.12.2014 р., № 561 від 15.12.2014 р., № 623 від 26.12.2014 р., № 624 від 30.12.2014 р. Позивачем було здійснено оплату за поставлений товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками. Видача феросилікомарганецю МнС-17, феромарганецю ФМн-78 у виробництво підтверджується накладнимивимогами на відпуск/внутрішне переміщення/ матеріалів форми М-11.
Між ПАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» (покупець) та ТОВ «Естіл» (постачальник) було укладено договори купівлі-продажу товарів № 450/2014 від 05.02.2014 р. (присад домений вид 34В), № 466/2014 від 25.02.2014 р. (присад доменний марганецьвмісний вид 2), № 483/2014 від 19.03.2014 р. (шлак зварювальний). Відповідно до специфікацій, які є невідємною частиною зазначених договорів, встановлені умови поставки: СРТ склад Покупця. Судом зясовано, що ціна шлаку зварювального та доменного присаду вид 34В встановлена без ПДВ. В матеріалах справи містяться рахунки, видаткові накладні, акти здачі приймання робіт (надання послуг) на доставку товару, податкові накладні. Отримання позивачем в грудні 2014 р. присаду доменного вид 34 В, присаду доменного марганцевмісного, шлаку зварювального підтверджено витратними накладними, прибутковими ордерами тип. ф. «М- 4», видача присаду доменного виду 34 В, присаду марганцевмісного та шлаку зварювального на виробництво підтверджується накладними-вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів тип. ф.М-11, сплата позивачем постачальнику за поставлений товар підтверджується банківськими виписками.
Судом встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ «Арком Трейд» (постачальник) 29.10.2014 р. укладено договір № 1571/2014 купівлі-продажу товару. Специфікацією (додаток № 2 від 29.10.2014 р.), яка є невідємною частиною зазначеного договору, сторонами визначено поставку товару (лента красяща для принтера, кість кругла, кість флейця КФ-30, вінчестер, кабель, клавіатура, перехіднік тощо) та встановлені умови поставки: СРТ склад Покупця в ПАТ «Євраз ДМЗ ім. Петровського» (редакція Інкотермс 2010). Пунктом 2 додатку № 2 від 29.10.2014 р. встановлено, що оплата здійснюється на умовах 100% передоплати. Судом встановлено що, 06.11.2014 р. позивачем було здійснено передоплату двома платежами на суму 7 469, 83 грн. (у т.ч. ПДВ 3147, 34 грн.) та на суму 5 511, 11 грн. (у т.ч. ПДВ 1244, 97 грн.), що підтверджується банківськими виписками по платіжним дорученням № 4105, 4106. ТОВ «Арком Трейд» було видано позивачу податкові накладні № 108, № 6, 7. Позивачем при формуванні податкового кредиту було встановлено, що податкові накладні заповненні з порушенням, позивач скористався правом, встановленим п. 201.10 ст. 201 ПК України (у разі порушення постачальником порядку заповнення податкової накладної та/або порядку реєстрації її в Єдиному реєстрі податкових накладних покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів) та подав заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних додаток 8).
Що стосується формування позивачем податкового кредиту в грудні 2014 р. з поставок товарів по виконаним роботам ПНВП «Інвест Гарант», ПП «Проммонтаж Сервіс», ТОВ «Коксохімремонт», ТОВ «Стройенерго», ПП «Ресурс М», судом встановлено наступне.
Як свідчать матеріали справи позивачем ПАТ «Євраз ДМЗ ім. Петровського» з контрагентами укладені договори: з ПНВП «Інвест Гарант» № 1688/2013 від 09.10.2013 р., додаткова угода № 12 від 01.12.2014 р. на виконання робіт по технічному обслуговуванню металоконструкцій та обладнання прольотів кіснево конверторного цеху; з ПП «Проммонтаж Сервіс» № 1276/2014 від 21.08.2014 р. на технічне переоснащення стана 800, що знаходиться на території ПАТ «Євраз ДМЗ ім. Петровського» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Маяковського, 3; з ТОВ «Коксохімремонт» № 1967/2013 від 04.12.2013 р. на ремонт обладнання та конструкцій цехів підприємства; з ТОВ «Стройенерго» № 1054/2014 від 02.07.2014 р. на виконання робіт по ремонту та обслуговуванню обладнання, конструкцій будівель, монтаж інженерних систем; з ПП «Ресурс М» № 179/2014 від 29.01.2014 р. та договір № ДУ281-11 від 23.09.2011 р. на виконання робіт по демонтажу промислових будівль з порізкою брухту до габаритних розмірів.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.
Підпунктом 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Поряд з наданими позивачем до матеріалів справи первинними документами, до матеріалів справи також долучено копії звітів з праці за 4 квартал 2014 р. та за грудень 2014 р., квитанції про прийняття даних звітів, копію штатного розкладу доменного цеху, штатного розкладу киснево-конверторного цеху; копії витягів про державну реєстрацію будівель та споруд ПАТ «Євраз ДМЗ ім. Петровського» (по вул. Ударників, 31, вул. Ударників, 44, вул. Набережна Заводська, 17, м. Дніпропетровськ).
В матеріалах справи також містяться копії технічних звітів киснево-конверторного цеху за грудень 2014 р., технічних звітів доменного цеху за грудень 2014 р.
З проведеного судом аналізу первинних документів, суд доходить висновку щодо наявності фізичної, технічної можливості для здійснення ПАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» господарської діяльності та її доцільності.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Необхідними умовами для висновку про нікчемність угоди згідно до ст. 207 ГК України та ст. 228 ЦК України є доведення факту наявності завідомо суперечної інтересам держави та суспільства мети укладення угоди сторонами, а також наявність вини у формі умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Інтерес держави і суспільства у сплаті суб'єктами оподаткування податків випливає з обов'язку кожного сплачувати податки і збори, закріпленому в ст. 67 Конституції України та законах України про оподаткування.
Отже, суб'єктний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними належними засобами доказування.
З огляду на встановлені обставини у справі та наведені норми законодавства, угоди, які укладені між ПАТ «Євраз ДМЗ ім. Петровського» та ТОВ «Феросплав компані», ТОВ «Мінерал Груп», ТОВ «Вторцветметресурси», ТОВ «Естіл», ТОВ «Каміс», ТОВ «Арком Трейд», а також з ПНВП «Інвест Гарант», ПП «Проммонтаж Сервіс», ТОВ «Коксохімремонт», ТОВ «Стройенерго», ПП «Ресурс М» оформлені належним чином, підписані уповноваженими особами, які на час підписання договорів та їх виконання мали необхідний обсяг правосуб'єктності; спірні правочини не визнано судом недійсним і їх недійсність прямо не встановлена законом, у зв'язку з чим існує презумпція правомірності правочинів.
Актом перевірки № 145/28-01-42-02-05393056 від 20.03.2015 р. не доведено факти та обставини, наявність яких необхідна для висновку про нереальність правочинів, не доведено, що операції з поставки товару та послуг по ланцюгу не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) отримання прибутку, не спричиняють реального настання правових наслідків по ланцюгу, висновки акту перевірки не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського обліку.
Суд вважає за необхідне зазначити, що єдиним допустимим засобом доказування нереальності правочину, вчиненого між суб'єктами господарювання може бути лише судове рішення, яким встановлена недійсність такого правочину.
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193. 1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
У відповідності до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються обов'язкові реквізити визначенні даною статтею. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів, послуг.
Пункт 198.6 ст. 198 ПК України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.
Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону № 996 бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством; фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Як зазначено в ч. 1 ст. 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
З матеріалів справи вбачається, що позивач формував свої витрати та податковий кредит у перевіряємому періоді на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам, своєчасно та в межах проведених господарських операцій. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що позивач склав свою податкову звітність з податку на додану вартість без відповідного підтвердження первинними документами.
Відповідно до п.п. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції: контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
Згідно п.п. 20.1.14 п. 20.1 ст. 20 ПК України у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.
Таким чином, ПК України саме на контролюючий орган покладено обов'язок здійснення контролю за дотриманням постачальниками вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, своєчасність подання податкової звітності, сплати податку.
Відповідно до ст.ст. 46-49 ПК України, ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Аналізуючи наведені норми ПК України, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача в акті перевірки на те, що позивачем порушено п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 ПК України та завищено податковий кредит на суму 68 445, 00 грн.
Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 р. у справі «Інтерсплав проти України»).
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Суд критично оцінює твердження відповідача про порушення позивачем п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України при формуванні податкового кредиту у звязку з ненаданням позивачем сертифікатів якості, що унеможливлює визначення походження товару, та товарно транспортних накладних, оскільки сертифікат якості та товарно транспортна накладна не містяться в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту (п. 198.6 ст. 198 ПК України). Сертифікат якості товару підтверджує тільки якість поставленого товару та необхідний покупцю у разі виявлені невідповідності якості поставленого товару, для предявленя претензії постачальнику. Стосовно не надання товарно транспортних накладних, то суд зазначає, що в матералах справи міститься індивідуальна податкова консультація відповідача № 8113/28-01-42-03-14 від 27.03.2014 р., в якій зазначено, що товарно транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту. Відповідно до п. 53.1 ст. 53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.
Поряд з цим, суд зазначає, що за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та послуг, подальшу їх реалізацію, відсутність таких документів, як сертифікат якості або товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність документального підтвердження податкового кредиту та підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товарів та послуг, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання ТМЦ. Сама по собі відсутність документів на транспортне перевезення обумовленого договорами товару або неналежне оформлення вказаних документів не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.
Суд критично оцінює твердження відповідача щодо дефектності первинних документів, оскільки видаткові накладні, рахунки відповідають нормам ч. 2. ст. 9 Закону № 996, прибуткові ордери тип. ф. М- 4, оформлені відповідно до наказу Міністерства статистики України № 193 від 21.06.1996 р. «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів», податкові накладні складені відповідно до вимог ст. 201 ПК України.
Суд також не приймає доводи відповідача щодо порушення позивачем п. 201.10 ст. 201 ПК України щодо не реєстрації постачальником податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних та складання податкових накладних виписаних за один день 31.12.2014 р., оскільки судом встановлено, що виписані в період 05.12.2014 р., 08.12.2014 р., 12.12.2014 р., 15.12.2014 р., 26.12.2014 р. та 30.12.2014 р. згідно п. 11 розділу ХХ підрозділу 2 Податкового кодексу України такі податкові накладні не підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Суд критично оцінює твердження відповідача щодо встановленя розбіжності в розрізі контрагентів ТОВ «Мінерал Груп» та ТОВ «Флоренція Груп» на підставі даних компютерної автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» підсистем «Співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», оскільки чинним законодавством України на покупця не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість. У разі якщо під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов'язань проводяться зустрічні звірки.
З проведеного судом аналізу первинних документів, долучених до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що спростовуються висновки відповідача про завищення позивачем відємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на 6 102 402 грн. за грудень 2014 р.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що при винесенні податкового повідомлення-рішення від 06.04.2015 р. № НОМЕР_1 контролюючий орган діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів форми «В4» від 06.04.2015 р. № НОМЕР_1 про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 6 033 957, 00 грн.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського» судовий збір у розмірі 560, 28 грн.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, визначені ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 09.06.2015 р.

Суддя ОСОБА_4