Справа № 2а-5879/12/0170/5
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/28636/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою прокуратури міста Севастополя на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року у справі за позовом прокурора Ленінського району Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Автономній Республіці Крим до Ленінської районної державної адміністрації Автономної Республіки Крим про визнання протиправними та скасування рішень,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 30.08.2012 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Ленінської районної державної адміністрації №482 від 02.06.2008 "Про передачу земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Ф-ОП ОСОБА_4 ".Визнано протиправним та скасовано розпорядження Ленінської районної державної адміністрації №967 від 02.08.2010 "Про поновлення договору оренди земельної ділянки та надання ФО-П ОСОБА_4 в оренду строком на 10 років земельної ділянки площею 42,5646 га для ведення товарного сільгоспвиробництва із земель резервного фонду Завєтненської сільської ради за межами населених пунктів.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції прокуратура м.Севастополя звернулась з касаційною скаргою, у якій просить його скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, що 07.12.2001 між Завєтненською сільською радою Ленінського району АР Крим та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки по реєстру №4721, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 62,5 га. орних земель резервного фонду Завєтненською сільською радою Ленінського району АР Крим, в районі Кизил-Аульського маяка для товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом 2.1 договору оренди земельної ділянки від 07.12.2001 передбачалося, що вказана земельна ділянка передається за цим договором строком на 5 років, який обчислюється з дня державної реєстрації договору.

Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ленінського районного нотаріального округу АР Крим та зареєстровано в книзі записів договорів на право оренди землі 07.12.2001 за №122 Ленінського районного відділу земельних ресурсів і 21.12.2001р. в книзі записів договорів оренди землі за №1 Завєтненською сільською радою Ленінського району АР Крим. Розпорядженням Ленінської районної державної адміністрації №482 від 02.06.2008 "Про передачу земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Ф-ОП ОСОБА_4" надано згоду вказаній фізичній особі -підприємцю на розробку технічної документації щодо землеустрою земельної ділянки площею 62,500 га рілля в оренду строком на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель резервного фонду Завєтненською сільською радою Ленінського району АР Крим.

Вищезазначене рішення прийнято на підставі заяви підприємця ОСОБА_4 про дачу згоди на складання технічної документації по передачі земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та обґрунтоване визначенням і встановленням меж земельної ділянки раніше за договором оренди земельної ділянки від 07.12.2001 по реєстру №4721.

02.08.2010 Ленінською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №967 "Про передачу в оренду Ф-ОП ОСОБА_4, згідно якого внесені зміни в розпорядження райдержадміністрації від 02.06.2008 №482 "Про передачу земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Ф-ОП ОСОБА_4" шляхом доповнення пунктом 1 наступного змісту: "Поновити Ф-ОП ОСОБА_4 договір оренди від 07.12.2001 по реєстру №4721, зареєстрований в книзі записів договорів оренди землі Завєтненської сільської ради Ленінського району АР Крим 21.12.2001 за №1, на земельну ділянку площею 42,5646 га із земель резерву Завєтненської сільської ради за межами населених пунктів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва". У зв'язку з чим пункти 1 та 2 вважати пунктами 2 та 3. Передати фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 42,5646 га рілля для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель із земель резерву Завєтненської сільської ради за межами населених пунктів (пункт 2 вищезазначеного розпорядження). 28.04.2012 вих.№60-1516вих12 прокурором Ленінського району АР Крим внесено протест на розпорядження голови Ленінської районної державної адміністрації №967 від 02.08.2010, в якому вимагає його скасувати.

29.08.2012 відповідач повідомив прокурора Ленінського району АР Крим, що Договір оренди земельної ділянки з третьою особою від 21.02.2001 поновлено на підставі розпоряджень №482 від 02.06.2008 та №967 від 02.08.2010, новий договір оренди не укладався, технічна документація не затверджувалась.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що прийняття рішення про надання згоди на складання проекту відведення земельної ділянки або згоди на складання технічної документації по передачі земельної ділянки в оренду, для земельних ділянок межі якої встановлені в натурі, свідчить про реалізацію наміру особи, якій надано згоду і яка не має в користуванні такої земельної ділянки, на отримання земельної ділянки в користування, у зв'язку з чим, розпорядження Ленінської районної державної адміністрації №482 від 02.06.2008 про надання згоди третій особі на складання технічної документації по передачі земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не є рішенням про поновлення договору оренди земельної ділянки від 07.12.2001, оскільки продовження договору оренду не потребує прийняття рішень про надання згоди на складання проекту відведення або технічної документації; внаслідок чого, вказаний договір, станом на 02.06.2008, є припиненим у зв'язку з закінчення строку, на який його було укладено.

Натомість суд апеляційної інстанції, скасовуючи вказане рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог вказав, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв в межах владних повноважень, визначених законодавством, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України було встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частини перша та друга статті 116 ЗК України).

Відповідно до статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" №3235-IV від 20.12.2005) передбачалося, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Разом з тим, частиною першою статті 124 Земельного кодексу України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Лісового кодексу України" №3404-IV від 08.02.2006) передбачалося, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною третьою зазначеної статті передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 123 Земельного кодексу України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Лісового кодексу України" №3404-IV від 08.02.2006) передбачалося, що проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Відповідно до висновку відділу містобудування та архітектури Ленінської районної державної адміністрації №392 від 28.04.2009, затвердженого начальником відділу містобудування та архітектури Ленінської районної державної адміністрації ОСОБА_5 земельна ділянка знаходиться на відстані 160 метрів від урізу води Чорного моря.

Статтею 58 Земельного кодексу України встановлено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами, а для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Відповідно до статті 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією.

Згідно зі статтею 83 ЗК України землі водного фонду, до яких належать і прибережні захисні смуги, не можуть передаватися у приватну власність. Відповідно до частини дев'ятої статті 118 ЗК України проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Спірна земельна ділянка надана з земель резервного фонду Завєтненської сільської ради Ленінського району АР Крим в районі Кизил-Аульського маяку.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи

службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокуратури міста Севастополя залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: