Справа № 638/22216/14-а
Суддя: Федосенко В. В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/181/15
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 червня 2015 року. Дзержинський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді - Федосенко В.В.

при секретарі - Прядко Н.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова справу за адміністративним позовом громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Меддеб Мехді до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2014 року позивач через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 301/2014 від 17.10.2014 року про примусове повернення та заборону вїзду в Україну на три роки громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2 Меддеб Мехді, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії Р № W820343, виданий 24.01.2012 року, зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області погасити відмітки про примусове повернення та заборону вїзду в України строком на три роки в паспорті громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Меддеб Мехді серії Р № W820343, виданого 24.01.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в грудні 2012 року він прибув в Україну з метою навчання. З січня 2013 року навчався на підготовчому факультеті Національного фармацевтичного університету України (далі - НФаУ), після чого вступив до Коледжу НФаУ за спеціальністю «Фармація». Під час навчання в коледжі він виявив бажання змінити спеціальність та перевестися до іншого навчального закладу, однак 25.06.2014 року наказом № 61-КС його було відраховано з числа студентів коледжу НФаУ.

Наприкінці серпня 2014 року Харківський національний автомобільно-дорожній університет погодився прийняти його на навчання, однак йому було повідомлено, що оскільки термін дії його посвідки на тимчасове проживання в Україні скоро спливав, отже необхідно було вирішити питання про законність його перебування на території України.

В жовтні 2014 року він звернувся до підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області для продовження терміну його перебування на території України з метою вступу до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, однак у нього вилучили його національний паспорт серії Р № W820343, виданий 24.01.2012 року, посвідку на тимчасове проживання в Україні від 15.10.2013 року серії ТР № 050547, зобовязали сплатити штраф, при цьому запевнивши, що видадуть йому нову посвідку на тимчасове проживання, про що повідомлять додатково.

Протягом жовтня-листопада 2014 року він неодноразово звертався до ГУ ДМС України в Харківській області з метою отримання посвідки та повернення свого паспорту, однак посадові особи органу повідомляли йому, що питання іще не вирішено і його викличуть пізніше.

В черговий раз, вже на початку грудня 2014 року, йому було видано його паспорт із відмітками про прийняте ГУ ДМС України в Харківській області рішення № 301/2014 від 17.10.2014 року про його примусове повернення та заборону вїзду в Україну на 3 роки. Безпосередньо рішення йому вручене не було, ознайомлений із ним він також не був.

Позивач вважає прийняте ГУ ДМС України в Харківській області рішення про його примусове повернення та заборону вїзду в Україну на 3 роки протиправним й таким, що підлягає скасуванню.

З наведених підстав позов просив задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не зявився та просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримує про що подав до суду письмову заяву.

Представник відповідача в судове засідання не зявився та просив розглядати справу за його відсутності, позов не визнає, про що подав до суду письмову заяву та заперечення проти позову.

У письмовому запереченні проти позову представник відповідача позову не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що 14.10.2014 року на території Комінтернівського району м. Харкова було виявлено громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Меддеб Мехді, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт W № 820343 від 24.01.2012 року, терміном дії до 23.01.2017 та посвідку на тимчасове проживання в Україні серії ТР № 050547 терміном дії до 10.10.2014 року. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Меддеб Мехді було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та прийнято рішення про його примусове повернення за межі України та заборону вїзду в Україну строком на три роки. Вважає дії ГУ ДМС України в Харківській області обґрунтованими.

Відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач з 2013 року перебував в Україні на законних підставах у звязку із навчанням на підготовчому факультеті Національного фармацевтичного університету України, а після у Коледжі НФаУ за спеціальністю «Фармація». Термін дії посвідки на тимчасове проживання в Україні серії ТР № 050547 виданої позивачу спливав 10.10.2014 року.

14.10.2014 року позивач звернувся до Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області з метою оформлення документів для подовження терміну перебування в Україні у звязку із наміром вступу на навчання до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету.

Заступником начальника Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_4 у звязку із закінченням терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МХК №054736 від 14.10.2014 року за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХК №054736 від 14.10.2014 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до рішення № 301/2014 від 17.10.2014 року, складеним Комінтернівським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області та затвердженим ГУ ДМС України в Харківській області, вирішено примусово повернути до країни походження громадянина ОСОБА_2 Меддеб Мехді, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобовязати його покинути територію України у термін до 16.11.2014 року, заборонити йому вїзд в Україну терміном на 3 роки.

Правовідносини, які склались між сторонами по цій справі регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Як вбачається з оскаржуваного рішення, воно прийняте з метою забезпечення примусового повернення громадянина ОСОБА_2 Меддеб Мехді до країни походження на підставі статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Статтею 4 вказаного Закону визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Частиною 12 зазначеної статті встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Відповідно до абз. 3 п. 10 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251, посвідка на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною дванадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», видається на період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні.

В абз. 5 п. 10 вказаного вище Порядку встановлено, що у разі відсутності підстав для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземець та особа без громадянства зобовязані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України.

Враховуючи те, що позивача було відраховано з навчального закладу Коледжу НФаУ на підставі наказу № 61-КС від 25.06.2014 року, отже підстави для його подальшого перебування в Україні відпали, однак в порушення наведеного вище абз. 5 п. 10 Порядку позивач за межі України не виїхав та продовжував перебувати на території України без законних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

На виконання вимог вказаного Закону спільним наказом № 353/271/150 від 23.04.2012 року Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби Безпеки України було затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства. Зазначена Інструкція визначає порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (форма рішення міститься у Додатку № 1 до Інструкції) готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органу СБУ і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обовязки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства протягом 24 годин прокуророві за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців може супроводжуватися забороною щодо подальшого в"їзду в Україну строком на три роки.

Один із примірників рішення про примусове повернення негайно видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято. Інший примірник залишається в органі, який його прийняв.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, оскаржуване позивачем рішення № 301/2014 від 17.10.2014 року, прийняте відносно нього, відповідає зазначеним вище вимогам діючого законодавства, оскільки на примірнику рішення, копія якого міститься в матеріалах справи, мається підпис позивача, а також записано його прізвище та імя. Також підписи позивача містяться на протоколі про адміністративне правопорушення серії ПР МХК №054736 від 14.10.2014 року, постанові про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХК №054736 від 14.10.2014 року, наданих ним поясненнях, які записані з його слів.

Зазначене спростовує доводи позивача про те, що він не підписував оскаржуване ним рішення, а також те, що копія рішення йому не вручалася.

Також суд зазначає, що у постанові про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХК №054736 від 14.10.2014 року міститься запис про її виконання 14.10.2014 року.

Таким чином, сплативши штраф, визначений постановою, позивач погодився із правомірністю дій посадових осіб Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області щодо притягнення його до відповідальності, а також протиправності своїх дій, що виявилася у порушенні ним вимог законодавства, що визначає правила перебування іноземців на території України. Зазначена постанова про накладення адміністративного стягнення позивачем оскаржена не була.

За вказаного вище суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимог позивача про скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області № 301/2014 від 17.10.2014 року в частині про його примусового повернення до країни походження немає.

З приводу визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області № 301/2014 від 17.10.2014 року в частині заборони позивачу вїзду в Україну строком на три роки суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Як вбачається з наведеної норми права уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов'язані одночасно приймати рішення й про заборону в'їзду цієї особи на територію України і такі їх повноваження мають дискреційний характер.

Положеннями статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не визначено підстав для заборони в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

В свою чергу, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і при прийнятті рішення про заборону в'їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб'єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені у ст. 13 Закону.

Згідно до ст. 13 Закону в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства заборонений:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Як вбачається із тексту, оскаржуваного позивачем рішення, про заборону його вїзду в України строком на три роки, воно не містить жодної передбаченої законом підстави для заборони позивачу вїзду в Україну, також як і обґрунтування такої підстави.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, відповідачу належить довести правомірність своїх дій під час прийняття оскаржуваного позивачем рішення.

Однак відповідачем правомірність його дій під час прийняття оскаржуваного рішення доведена не була. Будь-якого обґрунтування та зазначення підстави для заборони позивачу вїзду в Україну в оскаржуваному рішенні не міститься. Будь-яких доказів на спростування позиції позивача відповідач не надав.

Таким чином суд вважає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області № 301/2014 від 17.10.2014 року в частині заборони позивачу вїзду в Україну строком на три роки, підлягає задоволенню.

Також підлягає задоволенню позовна вимога про погашення відповідного штампу у паспортному документі позивача, оскільки вона є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в їзду в Україну.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст.ст. 4, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 10 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251, та керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-5, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській області № 301/2014 від 17.10.2014 року в частині заборони громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2 Меддеб Мехді, ІНФОРМАЦІЯ_1, вїзду в Україну на три роки.

Зобовязати ГУ ДМС України в Харківській області погасити відмітку про заборону вїзду в України строком на три роки в паспорті громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Меддеб Мехді W №820343, виданого 24.01.2012 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі відкладення складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: В.В. Федосенко

24 червня 2015 року року м. Харків