Справа № 2-а-646/10
Суддя: Левко Т. Ю.
Дата ухвалення: 2010-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________
Справа № 2-а-646/10
Номер рядка звіту 90
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2010 м. Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області в особі ОСОБА_1, розглянувши відповідно ст.183-2 КАС України в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та зобовязання його вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС його визнано інвалідом першої групи. Відповідно до положень статті 13 Закону №796-ХІІ позивача віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідачем вказану допомогу було виплачено в таких розмірах; за 2004 р. 130 грн., за 2005 р. 330 грн., за 2006 р. 330 грн., за 2007 р. 360 грн. Згідно зі статтею 28 зазначеного закону , інвалідам 2 групи йому мала бути виплачена щорічна разова грошова допомога в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Фактично розмір проведених йому виплат значно менший ніж той, що визначений Законом.

З врахуванням того, що у справі наявні та достатні докази, суддя приходить до висновку про можливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання, відтак суддя у відповідності до ч.4 ст.183-2 КАС України розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суддя приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до Закону України від 06.06.1996 р. № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» частину першу викладено в такій редакції: Одноразова компенсація учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується в таких розмірах: інвалiдам III групи- 30 мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІ групи- 45 мінімальних заробітних плат, а частину частину четверту викладено в такiй редакцiї: щорiчна допомога на оздоровления винлачусться в таких розмiрах: iнвалiдам І и ІІ групи пять мiнiмальних заробiтних плат;

iнвалiдам III групи, - учасникам лiквiдацi наслiдкiв аварії на Чорнобильськiй АЕС 1 категорii чотири мiнiмальних заробiтних плат.

. Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік» дію абзацу третього частини першої та дію абзацу третього частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2007 рів в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 67 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», яким зупинено на 2008 рік дію ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині встановлення розмірів щорічної грошової допомоги інвалідам війни на 2008 рік із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-VI текст статті 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був викладений в новій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які сталиінвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровленнявиплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України". Однак Конституційний Суд України своїм рішенням № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року по справі №1-28/2008 року, керуючись статтями 147,150,152 Конституції України та статтями45,51,61,63,65 Закону України «Про Конституційний Суд України», зміну визнав неконституційною. Рішення Конституційного Суду є обовязковим до виконання на території України, остаточним, і не може бути оскаржене.

За конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру одноразової компенсації та щорічних грошових допоміг застосуванню підлягає ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постанови КМУ від 26.07.1996 р. № 836 та від 12.07.2005 р. № 562, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Тобто КМУ повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно - правовового актаКонституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права. Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При розгляді справи "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок, вносячи відповідно зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих випадках, доки відповідні положення є чинними. При цьому органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання свої зобов'язань. Оскільки правові положення, які передбачають виплату компенсації за шкоду, заподіяну здоров"ю, щорічну допомогу на оздоровлення не скасовані, не змінені і позивач має право на їх отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати.

Згідно ч. 1 ст. 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 8 лютого 1995 року № 39/95-ВР, в якій передбачено, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності. Також згідно п.3 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

За таких встановлених обставин, суддя, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись вищенаведеним та ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 8, 22, 55, 95 Конституції України, ст. 2, 6 , 7, 8 , 9, 10, 11, 71, 94, 99, 100, 122, 160-163, 183-2 КАС України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації в частині недоплати ОСОБА_2 щорічної разової допомоги до 5 травня, як інваліду війни 2 групи за 2004, 2005, 2006, 2007 роки.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 недоплачену щорічну разову допомогу до 5 травня, як інваліду війни 2 групи за 2004, 2005, 2006, 2007 роки. У розмірі, встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_1