Справа № 823/776/15
Суддя: Васильківська Т. В.
Дата ухвалення: 2015-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 823/776/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Васильківської Т.В.

при секретарі Палієві В.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, а саме просить визнати дії відповідача щодо відмови йому у встановленні статусу інваліда війни і видачі відповідного посвідчення неправомірними та зобов'язати відповідача встановити йому статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, безпосереднім учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням загальнодержавного зразку серії А № 41 від 17.07.2014р., та вкладкою до нього серії А № 41 від 17.07.2014р. Як стверджує позивач, внаслідок участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС він отримав другу групу інвалідності довічно, яка пов'язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ № 852100. Позивач вважає, що на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання статусу «інвалід війни», для чого звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області з відповідними листами та документами. Однак, надані позивачем документи, що підтверджують його право на отримання статусу інваліда війни не були враховані відповідачем, статусу інваліда війни він не отримав, що на думку позивача, є підставою для задоволення його позову.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення адміністративного позову, вказала, що на її думку у задоволені позову слід відмовити з тих підстав, що управлінням правомірно було відмовлено у наданні позивачу статусу інваліда війни, оскільки у документах, наданих позивачем, відсутнє документальне підтвердження залучення його особисто до формувань Цивільної оборони для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Довідки які надані позивачем на її думку є сумнівними, оскільки видані не тією організацією щодо якої в них міститься інформація. Крім того, відповідно до розяснень Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи , викладених в листі від 14.08.2006р № 04-9492/281 чинність Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту «не поширюються на осіб , які направлялися на виконання робіт з ліквідації на Чорнобильську АЕС органами управління у справах Цивільної оборони створеними у складі підприємств, установ, організацій. Наполягала на тому, що згідно ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інваліди війни входять охоплюються визначенням ветерани війни, а ветеранами війни є лише ті особи, що які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, ОСОБА_3 в бойових діях участі не брав, а тому на її думку не може бути визнаний інвалідом війни.

Представник позивача на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити їх з підстав наведених у позові. Пояснив, що розбіжності назвах підприємства, що містяться у довідках наданих позивачем відповідачу зумовлені тим, що Припятське АТП 31015, на якому працював позивач на момент аварії на ЧАЕС згодом було реорганізовано в Поліське АТП-13248, яке розформовано в Іваньківське АТП-13266, що перейменовано в Іваньківське ВАТ «Автомобіліст» (а.с.106). Зауважив, що позовні вимоги обумовлені нормами ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які жодним чином не конкурують зі статтею 4 відповідного закону.

Позивач в письмовому клопотанні просив справу розглянути без його участі та позов задовольнити повністю з підстав зазначених в позовній заяві.

Заслухавши пояснення представників відповідача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, та є безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, що підтверджується відповідним посвідченням загальнодержавного зразка серії А № 41 від 17 липня 2014р. та вкладкою до нього серії А № 41 від 17 липня 2014р. копії яких долучені до матеріалів справи. Внаслідок участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач у 2014 році отримав другу групу інвалідності довічно, яка пов'язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ № 852100.

Судом встановлено, що позивач 26 серпня 2014р. звернувся до відповідача із заявою, в якій просив встановити йому статус інваліда війни як особі, що брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони. В обґрунтування підстав для встановлення статусу інваліда війни як особи, що брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, позивачем було надано копії: паспорту, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, довідки до акту огляду МСЕК, довідки про виплату підвищеної заробітної плати, експертного висновку, витяги з розпоряджень начальника ЦО Київської області від 26 квітня 1986р та від 19 травня 1986р., довідки та витяги з нормативних документів з питань ЦО СРСР. У відповідь на вказану заяву, відповідачем надіслано лист № 01-2782/20 від 02 вересня 2014р., в якому зазначено, що статус інваліда війни встановлюється органами праці та соціального захисту населення на підставі довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення особи до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та документів про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також довідки про встановлення інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Також в цьому листі вказано, що питання встановлення позивачу статуту інваліда війни відповідно до п. 9 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» може бути вирішено тільки у разі надання всіх необхідних документів.

Враховуючи зазначений лист позивач 19 вересня 2014р. повторно звернувся до відповідача з заявою про встановлення статусу інваліда війни та подав на вимогу відповідача довідку департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської облдержадміністрації від 16 вересня 2014р № 01.01-09/1421/2, щодо підтвердження того, що позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формування ЦО Київської області, на що 19 грудня 2014р отримав від відповідача лист про те, що відповідно до розяснень Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, викладених в листі від 124.08.2006р № 04-9492/281 чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не поширюються на осіб, які направлялися на виконання робіт з ліквідації на Чорнобильську АЕС органами управління у справах Цивільної оборони створеними у складі підприємств, установ, організацій.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, цей закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Як вбачається з матеріалів справи, участь позивача в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, підтверджується копією довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 16 вересня 2014 року № 01-01-09/1421/2, виданої ОСОБА_3 про те, що він 27 квітня 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування автотранспортної служби ЦО Київської області від Припятського АТП 31015 і був залучений до участі в транспортному забезпеченні евакуаційних заходів Цивільної оборони по евакуації населення м. Припять.

Із вказаної довідки суд встановив, що вона видана на підставі: Положення про Цивільну оборону СРСР. затверджене Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 - 1976 p., наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 р. (Настанова по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), розпорядження начальника ЦО СРСР від 26.04.19 86, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 № 01, від 30.04.1986 № 02, від 04.05Л986 № 16, від 19.05.1986 № 52 та інші), наказу по Припятському АТП 31015 від 26.04.1986р. № 227 «Про організацію роботи підприємства у звязку з аварією на ЧАЕС», маршрутного листа, документів і матеріали по ЦО за 1986 рік, які зберігаються в департаменті та інших офіційних документів.

Листами від 28 листопада 2005 року № 02-10047/271 та від 30 грудня 2008 року № 02-17796/284 Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи роз'яснено, що залучення до складу формувань Цивільної оборони для участі в ліквідації аварії на ЧАЕС підтверджується довідками, виданими відповідними підрозділами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Враховуючи встановлення позивачу другої групи інвалідності внаслідок захворювань, пов'язаних з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також його участь при ліквідації цієї аварії у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони, суд приходить до висновку, що позивач має право отримувати пільги згідно з положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як інвалід війни.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача стосовно необхідності надання ОСОБА_4 розпорядження органів Цивільної оборони про його безпосереднє залучення до формувань Цивільної оборони, оскільки чинне на момент ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС законодавство, не передбачало видачу розпорядчих документів про особисту участь кожної особи в ліквідації наслідків на ЧАЕС у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони. Також суд вважає безпідставними посилання відповідача на розяснення Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, викладених в листі від 14 серпня 2006р № 04-9492/281, які мають рекомендаційний характер. Крім того даний лист був відкликаний наказом Міністерства з надзвичайних ситуацій України за № 63 від 20 січня 2011р.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з пунктом 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі -Положення № 302), «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни»і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого»видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з пункту 10 положення № 302 посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Відповідно пункту 2 положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

З наведеного випливає, що позивач надав усі необхідні документи і має право на встановлення йому статусу інваліда війни та одержання відповідного посвідчення, проте відповідач не забезпечив у встановленому законодавством порядку, реалізацію наведених прав ОСОБА_3

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що згідно вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено Конституцією та законами України.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на недоведеність відповідачем правомірності своїх дій, які оскаржені ОСОБА_3, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 160163, 244-2 КАС України , суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області щодо відмови ОСОБА_3 у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення протиправними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області встановити ОСОБА_3 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом , якщо вона не буде скасована.

Повний текст постанови виготовлено 3 липня 2015 року.

Головуючий: Т.В.Васильківська