Справа № 810/2695/15
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2015-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року 810/2695/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доВасильківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Васильківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.03.2015 № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки Акта перевірки є необґрунтованими, такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України та не підтверджуються фактично. Крім того, позивач вказує на порушення відповідачем вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 №395, оскільки в Акті перевірки не викладено зміст порушень податкового законодавства з посиланням на первинні документи та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Відповідач будь-яких пояснень з приводу заявленого позову суду не надав.

До судового засідання сторони, належно повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не зявились.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням, яким просив суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідач, належно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, явку свого представника до судового засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення засідання до суду не звертався.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець Васильківською районною державною адміністрацією Київської області 20.07.2007, як платник податків перебуває на податковому обліку в Васильківській ОДПІ з 24.07.2007 за №9328. Позивач в період з 15.01.2014 по 29.01.2015 був зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2015 року посадовою особою Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі наказів від 28.01.2015 №30, від 19.02.2015 №51 та згідно з п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75, ст. 77 Податкового кодексу України проведена планова документальна виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено Акт від 05.03.2015 №463/1703/НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки).

За висновками цього Акта, на переконання посадової особи ДПІ, позивачем порушено вимоги податкового законодавства, зокрема:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 5076,59 грн., у т.ч. за квітень 2014 року на суму 2630,12 грн., за травень 2014 року на суму 2446,47 грн.;

- ст. 138, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано суму податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб у 2014 році на суму 4568,93 грн.

За результатами перевірки відповідачем прийняті наступні рішення:

- від 20.03.2015 №, згідно з яким позивачу нараховано податкове зобовязання з податку на додану вартість в суму 6345,74 грн., в т.ч. основний платіж - 5076,59 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 1269,15 грн.

- від 20.03.2015 №, згідно з яким позивачу нараховано податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 5711,16 грн., в т.ч. основний платіж - 4568,93 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 1142,23 грн.

Не погоджуючись з висновками відповідача та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Щодо нарахування позивачу податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Як вбачається з п.п.3.1.2.3 Акту перевірки, податковим органом було встановлено, що залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2012 становили 16639,82 грн., станом на 31.12.2013 становили 47471,92 грн., станом на 31.12.2014 становили 70660,80 грн. Також вказано, що враховуючи вищезазначене, станом на 31.12.2014 у ФОП ОСОБА_1 є нестача залишків на загальну суму 30439,20 грн., а відтак, на думку податкового органу, ФОП ОСОБА_1 було придбано товару на суму 30439,20 грн., у т.ч. ПДВ 5073,20 грн., та використано у власних потребах.

Враховуючи зазначене, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем п. 177.4 ст. 177, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, оскільки позивачем було віднесено у витрати товар, який був придбаний та використаний у власних потребах на суму 30439,20 грн., а відтак занижено суму чистого оподатковуваного доходу.

Однак, слід зазначити, що висновок податкового органу про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу в розмірі 30459,54 грн., що призвело до донарахування податку на доходи з фізичних осіб, є суб'єктивним, нічим не обґрунтованим та документально не підтвердженим, адже, з Акта перевірки взагалі неможливо встановити, яким чином посадова особа, яка проводила перевірку вирахували вищезазначену суму розбіжностей та на підставі яких даних вона робила подібні розрахунки, оскільки такі розрахунки в Акті відсутні, як і посилання на конкретні документи при дослідженні яких податковий орган дійшов таких висновків.

Згідно пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Правила фіксування встановлених перевіркою порушень передбачені Порядком оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 14.03.2013 №395 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за №607/23139 (далі - Порядок №395).

Зокрема, згідно з вимогами вказаного Порядку №395, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів. У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Однак, відповідачем в Акті перевірки від 05.03.2015 №463/1703/НОМЕР_1 не вказані первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, які в свою чергу підтверджують наявність порушень та докази, що підтверджують наявність факту порушення, а саме заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу, також не наведено жодних розрахунків, на підставі яких зроблено висновок про нестачу залишків на суму 30439,20 грн.

В пункті 3.1.2.3 Акту перевірки також вказано, що згідно книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2012 становили 18893,00 грн. та згідно наданого пояснення, інвентаризація протягом перевіряє мого періоду не проводилась.

Суд звертає увагу на те, що протягом періоду, що перевірявся податковим органом, проведення інвентаризацій регулювалося Інструкцією по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 11.08.1994 №69.

Пункт 1 вказаної Інструкції передбачав, що Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для підтвердження правильності та достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності, передбачено проведення підприємствами незалежно від форм власності інвентаризації майна, коштів і фінансових зобовязань.

Таким чином, дія вказаної Інструкції на фізичних осіб-підприємців не поширюється і у позивача відсутній обовязок проведення інвентаризацій відповідно до п. 3 Інструкції (випадки обовязкового проведення інвентаризації).

В той же час, п.п.20.1.9. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України передбачено право відповідача вимагати підчас проведення перевірок від платника податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Однак будь-яких доказів, що відповідач при проведенні перевірки позивача скористався цим правом і вимагав від позивача зняти залишки товарно-матеріальних цінностей, матеріали справи не містять.

Крім того, в тому ж пункті 3.1.2.3 Акту перевірки вказано, що враховуючи придбання та реалізацію за період 01.01.2015 - 23.02.2015, залишки ТМЦ на складі становлять 18549,25 грн.

Однак, суд звертає увагу на те, що відповідачем не вказано на підставі яких документів враховувалося придбання та реалізація ТМЦ, а у вступній частині Акту перевірки вказано, що перевірка проводилась за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для оцінки реалізації та придбання ТМЦ за період після 31.12.2014.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що наведені в Акті документальної перевірки порушення позивачем вимог податкового законодавства не відповідають дійсності та не дають змоги встановити порушення ст. 138, п. 177.2 ст. 177 Податкового Кодексу України в частині донарахування суми податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб на суму 4568,93 грн.

Слід зазначити, що суд не наділений повноваженнями замість податкового органу проводити перевірку показників бухгалтерської та податкової звітності субєктів господарської діяльності та в ході судового розгляду фактично проводити перевірку. Такі функції належать виключно відповідачу як субєкту владних повноважень та фіскальному органу.

За таких обставин, винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.03.2015 № про донарахуванню позивачу податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб без встановлення відповідних порушень з посиланням на законодавство та первинні документи (або їх відсутність, дефектність тощо) в Акті перевірки як підстави винесення такого рішення, суд вважає протиправним, а відповідно вказане податкове повідомлення-рішення від 20.03.2015 № підлягає скасуванню.

Щодо нарахування позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Як вбачається з п.3.3.2 Акту перевірки, перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на додану вартість за квітень 2014 року та за травень 2014 року було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було включено до податкового кредиту суми ПДВ, які не підтверджені документально на факт використання придбаного товару у межах господарської діяльності.

Як наслідок, податковий орган дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 завищено суму податкового кредиту на загальну суму 5076,59 грн., чим порушено п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Так, зі змісту податкових накладних, на підставі яких позивачу зменшено податковий кредит на суму ПДВ 5076,59 грн. та копії яких наявні в матеріалах справи, вбачається, що позивач придбав алкогольні напої

Суд звертає увагу на те, що основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

А тому суд вважає, що підстави для виключення зі складу податкового кредиту позивача сум ПДВ, сплачених позивачем для постачальників в ціні придбаних алкогольних напоїв, у відповідача відсутні, оскільки отримання таких товарів належить до господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно з КВЕД в розумінні податкового законодавства.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до пункту 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судом встановлено, що податкові накладні, на підставі яких позивачем віднесено до податкового кредиту суму ПДВ 5076,59 грн., заповнені у відповідності до чинного законодавства, у відповідності до чинного законодавства є податковими документами, відображені у реєстрі отриманих податкових накладних ФОП ОСОБА_1 та у відповідності до ст. 201.10 Податкового кодексу України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, в Акті перевірки відповідачем не вказано на порушення щодо порядку складання податкових накладних, які могли б свідчити про відсутність права у ФОП ОСОБА_1 на формування податкового кредиту з ПДВ.

А відтак, податкові накладні відповідають за змістом вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 20.03.2015 № щодо донарахування податку на додану вартість є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У свою чергу, частина друга статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, як встановлено в ході розгляду справи відповідачем не виконано обовязку щодо доказування правомірності свого рішення, та не доведено суду належними і допустимими доказами правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 20.03.2015 № та № прийняті на підставі Акта перевірки, що складений із порушенням Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 №395, не містить чіткого та системного викладення обставин, посилання на конкретні документи та розрахунки, тому такі податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивачем вимоги про відшкодування понесених ним судових витрат не заявлялись, а відповідачем не надано суду доказів понесення ним витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з бюджету не підлягають.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69, 70, 71, 86, 97, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Васильківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 20.03.2015 № та №.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.