Справа № 134/569/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 134/569/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Зарічанський В.Г.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

01 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Гори О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області на постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області про визнання рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії протиправним та зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Крижопільського районного суду Вінницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України в Крижопільському районі про визнання рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії протиправним та зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах. Постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 18.05.2015 року позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 18.05.2015 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник відповідача (апелянта) апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просила постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 18.05.2015 року скасувати, дала пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав у повному обсязі, проти її задоволення заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 після досягнення 55 років звернувся до управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі з документами для призначення пенсії на пільгових умовах, згідно п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788 від 05.11.1991 року, у зв'язку із тим, що у нього є достатньо пільгового стажу. Однак у призначенні пенсії на пільгових умовах йому було відмовлено по причині відсутності належних документів, що підтверджували б атестацію робочих місць та первинних документів, що підтверджували роботу заявника повний робочий день в шкідливих умовах праці, надання за роботу в таких несприятливих умовах, доплат до тарифних ставок та додаткових відпусток, як компенсацій, що підтверджують право працівника на пенсію на пільгових умовах.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно відомостей трудової книжки та архівних довідок, позивач з 1989 року працював муляром. Суд першої інстанції встановив, що спеціальний трудовий стаж позивача складає понад 12,5 років, а загальний стаж роботи більше 25 років, що підтверджується записами в трудовій книжці та доданим розрахунком.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За правилами ч. 1 ст. 101 вищенаведеного Закону органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Це означає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Разом з тим, відповідно до п. 20 Постанови КМУ від 12.08.1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Оскільки позивач надав відповідачу трудову книжку та архівні довідки, які містять записи про роботу на посаді муляра, в тому числі у бригаді (а.с. 14), орган Пенсійного фонду України безпідставно вважав записи в трудовій книжці позивача за вищевказані періоди роботи неповними. Стосовно доводів апелянта в частині неподання уточнюючої довідки для підтвердження спеціального трудового стажу, з матеріалів справи встановлено, що підприємства, на яких працював позивач, визнано банкрутами, тому подання такої довідки є неможливим.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 06 липня 2015 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.