Справа № 2а/117/48/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/36097/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 15 червня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Сакської міської ради, першого заступника Сакського міського голови Івкіна Андрія Миколайовича, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним рішення, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним рішення Сакської міської ради АР Крим №25 від 30.10.2009 року, яким ОСОБА_8 надала згоду на розробку технічної документації для видачі державного акту на право приватної власності на присадибну земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, рішення Сакської міської ради №3/11 від 11.08.2010 року, яким затверджена технічна документація про приватизацію земельної ділянки та земельна ділянка передана у власність, також просила визнати неправомірними дії першого заступника голови Сакської міської ради Івкіна А.М., який підписав погодження маж між сусідами.

Постановою Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 15 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, рішенням Сакської міської ради № 25 від 30.10.2009 року, ОСОБА_8 наданий дозвіл на розробку технічної документації для підготовки та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки під будівництво житлових будинків та господарських будівель площею 707,0 кв. метрів за адресою:АДРЕСА_1.

11.08.2010року рішенням 54 сесії 5 скликання №3/11 затверджена технічна документація по землеустрою для складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Присадибна земельна ділянка площею 707 кв. метрів передана ОСОБА_8 у власність, кадастровий номер НОМЕР_1. На підставі вказаних рішень ОСОБА_8 отримав Державний акт про право власності на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий на підставі вказаного рішення міськради. Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №8 від 19 квітня 2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали, що в діях відповідача при прийнятті спірного рішення відсутні порушення вимог чинного законодавства, а отже підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Позивач в касаційній скарзі вказує, що з прийняттям Сакської міською радою оспорюваних рішень, порушене її право користування присадибною земельною ділянкою, а саме: вона є власницею будинку АДРЕСА_2. Згідно договору на забудову від 26 серпня 1948 року, її батькам у користування передана земельна ділянка площею 900 кв. метрів. Крім того, рішенням Сакської міської ради від 30 жовтня 2009 року саме така земельна ділянка передана їй у власність.

Проте, матеріалами справи підтверджено та доведено під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, межі земельної ділянки у договорі на забудову від 1948 року не визначалися. Власником будинку та користувачем присадибної земельної ділянки позивач стала, як спадкоємець, 17 лютого 1989 року, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. ОСОБА_4 успадкувала жилий будинок, також вказане у свідоцтві, що площа присадибної ділянка складає 778 кв. метрів, що позивачу було відомо з часу успадкування 900 кв. метрів вона не успадковувала.

27 листопада 2007 року Сакським міськрайсудом АР Крим розглядався спір ОСОБА_4 до ОСОБА_9, ОСОБА_10( інших сусідів) Сакської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки.

Рішеннями судів встановлено, що позивач тривалий час користувалися меншою земельною ділянкою, ніж заявлені 900 кв. метрів, що також підтверджується копією свідоцтва про спадщину.

Наявними доказами по справі не встановлено, що ОСОБА_8 порушив межі земельної ділянки позивача, що стало наслідком прийняття відповідачем оскаржених рішень. Позивач не позбавлена права отримати земельну ділянку в межах і розмірах фактичного користування. Питання щодо призначення експертизи, ініційоване судом апеляційної інстанції та підтримане позивачем, сторонами у подальшому не підтримано. Третя особа у відповідності до статей 116 та 118 Земельного кодексу України правомірно отримав земельну ділянку. Відповідач у відповідності до статті 122 Земельного кодексу України розглянув та прийняв рішення щодо розробки та затвердження технічної документації.

Відповідно ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджує висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 15 червня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: