Справа № 595/918/15-а
Суддя: Федорончук В. Б.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 595/918/15-а
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2015

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Тарчинській Л.Я.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бернася І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бучачі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату Тернопільської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату Тернопільської області, в якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №14 від 01 травня 2015 року, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що вона перебуває на посаді секретарем Золотопотіцької селищної ради і 01 травня 2015 року щодо неї було винесено постанову тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара Бучацько Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату полковником ОСОБА_2 , якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП. У постанові зазначено, що нею порушено ч.10 ст.18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не організовано в установленому порядку своєчасне оповіщення та прибуття громадян до військового комісаріату під час мобілізації. З даною постановою не погоджується, оскільки нею здійснювалося оповіщення військовозобов`язаних осіб, проте, через їх відсутність за місцем проживання, повістки вручити не було можливості, а тому відбиралися пояснення в родичів щодо місця перебування військовозобов`язаних.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що секретарем селищної ради ОСОБА_1 не здійснювалося належним чином оповіщення військовозобов`язаних осіб, оскільки мобілізаційне завдання на 4 та 5 черги мобілізаційного розгортання для смт.Золотий Потік становило 7 осіб відповідно, а до військового комісаріату за дві черги мобілізації не з`явився жоден військовозобов`язаний, оповіщений селищною радою, таким чином бездіяльність секретаря селищної ради ОСОБА_1 призвела до порушення ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому в позові слід відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

01 травня 2015 тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 була винесена постанова №14 про накладення адміністративного стягнення, якою секретаря Золотопотіцької селищної ради ОСОБА_1 визнано винною у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тобто, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КупАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Згідно ст.ст. 288,289 КупАП постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена, зокрема, до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому КАС України.

Відповідно до ст. 18 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" виконавчі органи сільських, селищних, міських рад: планують, організовують і забезпечують мобілізаційну підготовку та мобілізацію на території відповідних населених пунктів; забезпечують на території відповідних населених пунктів виконання мобілізаційних завдань (замовлень) підприємствами, установами і організаціями, які залучаються ними до виконання цих завдань ; організовують під час мобілізації в установленому порядку своєчасне оповіщення та прибуття громадян, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, забезпечують на території відповідних населених пунктів ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; сприяють військовим комісаріатам у їх роботі в мирний час та під час мобілізації; забезпечують на території відповідних населених пунктів виконання законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації.

В судовому засіданні встановлено, що позивачкою, згідно списків військовозобов`язаних, які надавалися Бучацько Монастирським міжрайонним військовим комісаріатом, здійснювалося оповіщення військовозобов`язаних осіб про необхідність прибуття до військомату, в разі відсутності таких осіб за місцем проживання від родичів відбиралися пояснення, які реєструвалися в журналі реєстрації пояснень щодо місцезнаходження військовозобов`язаних, що відповідачем по справі не оспорюється. Крім того, до Бучацько Монастириського міжрайонного військового комісаріату надсилались листи з списками військовозобов`язаних із зазначенням можливого їх місця знаходження.

Твердження відповідача про те, що до Бучацько Монастириського міжрайонного військового комісаріату не з`явився жоден військовозобов`язаний з переліку тих осіб, яких повинен був про це повідомити секретар селищної ради ОСОБА_1 , і це є неналежним здійсненням сповіщення військовозобов`язаних секретарем селищної ради, суд оцінює критично, оскільки, згідно тверджень відповідача в судовому засіданні, належно повідомити військовозобов`язаного можливо лише за його присутності, а, як вбачається з матеріалів справи, саме відсутність військовозобов`язаних за місцем проживання була причиною неможливості їх неналежного повідомлення.

Також, як встановлено в судовому засіданні, ні протокол про адміністративне правопорушення, ні оскаржувана постанова не містять викладу обставин, які б вказували в чому виразилися порушення вимог ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме, в чому полягає неналежна та несвоєчасна організація оповіщення громадян про прибуття до військового комісаріату під час мобілізації.

Відтак, суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що на момент притягнення її до відповідальності нею, як посадовою особою, були вжиті усі заходи в межах її повноважень .

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

При цьому, згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про, зокрема, визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень.

Вирішуючи питання про притягнення позивачки до відповідальності за вказане адміністративне правопорушення, відповідач керувався виключно припущеннями, оскільки не зміг надати суду переконливих доказів порушення ОСОБА_1 , вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, адже ні протокол, ні оскаржувана постанова не містять викладу обставин вчинення правопорушення, не конкретизовано та не зрозуміло, які саме дії чи бездіяльність з боку ОСОБА_1 призвели до настання наслідків у вигляді неналежної організації мобілізаційної підготовки.

За таких обставин суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова, якою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП України, не відповідає вимогам закону, викладені у постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому оскаржувана постанова винесена неправомірно і підлягає скасуванню.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 210-1,283, 288, 289 КупАП України, ст.ст. , 158-163, КАС України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року N 3543-XII, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату Тернопільської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову №14 від 01 травня 2015 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, винесену тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара Бучацько Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату полковником ОСОБА_2 , скасувати.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана Львівському адміністративному апеляційному суду через Бучацький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: В. Б. Федорончук