Справа № 814/443/15
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

09 червня 2015 року/ Справа № 814/443/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. секретар судового засідання Зощак В.В. розглянувши адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, Миколаїв, 54001

доДержавної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, вул. Потьомкінська, 24/2, Миколаїв, 54030

проскасування податкового повідомлення-рішення від 04.09.2014року № НОМЕР_1,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач) звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі по тексту також - відповідач, ДПІ, контролюючий орган) № НОМЕР_1 від 04.09.2014 р., яким їй визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 10248,00 гривень.

Відповідач позов не визнав, не погоджуючись з викладеними у позовній заяві вимогами зазначив про обґрунтованість оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд встановив наступне.

В квітні 2014 року ДПІ проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обліку підакцизних товарів у барі, що розташований в з/в Коблеве, с.Коблеве, Березанського району Миколаївської області, результати якої оформлені Актом № 0093/14/29/22/НОМЕР_2 від 20.04.2014 р. (далі по тексту також акт).

В ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем п. 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме неведення у встановленому порядку обліку товарних запасів за місцем реалізації та зберігання (відсутні первинні документи (накладні та ін.) та не ведення Книги обліку доходів та витрат).

На підставі зазначеного акта перевірки ДПІ 04.09.2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 10248 гривень.

Досліджуючи обставини, з якими закон пов'язує наявність або відсутність в діях суб'єкта господарювання податкового правопорушення, суд виходить з такого.

Приписами пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону облік товарних запасів фізичною особою субєктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для субєктів малого підприємництва. Обовязок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до ч.8 ст.19 Господарського кодексу України усі суб'єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов'язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом.

Згідно зі 20 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг до суб'єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування зобовязані вести облік товарних запасів за місцем їх зберігання або реалізації.

Згідно п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013р. №481 затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення.

Відповідно до пп.5 п.6 зазначеного Порядку у графі 5 Книги зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо повязані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Оскільки ведення даної Книги є єдиними видом обліку, передбаченим законодавством для фіксації придбання товарних запасів для фізичних осібпідприємців, що перебувають на загальній системі оподаткування, з урахуванням системного тлумачення зазначених вище норм, суд приходить до висновку про те, що ведення зазначеної книги в частині визначення витрат на придбання товарів та зберігання відповідних первинних документів і становлять собою в сукупності облік товарних запасів для таких фізичних осіб, як це передбачено статтею 12 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Доводи позивача про наявність первинних документів, які зберігалися, але в іншому місці ніж місце реалізації, ведення ним Книги обліку доходів і витрат у порядку, встановленому чинним законодавством, на час перевірки спростовуються наданими в результаті перевірки письмовими поясненнями, в яких позивач зазначає, що причиною не ведення обліку доходів і витрат слугувала його необізнаність з порядком заповнення Книги обліку доходів та витрат.

Ведення обліку доходів і витрат (в розумінні облік надходження та вибуття товарів) в Книзі обліку доходів і витрат є законодавчо-затвердженим обовязком субєкта господарювання. Відсутність такого обліку призводить до виникнення у субєкта господарювання різниці між облікованою та фактичною кількістю товару у вигляді надлишків товарних товарних запасів та, як наслідок, до порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Твердження позивача про те, що перевірка, на підставі якої прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення, проведена з порушенням норм чинного законодавства, суд вважає невмотивованими, оскільки позиція позивача стростовується дослідженими в судовому засіданні фактичними даними, а позивачем не надано жодного доказу на підтвердження зазначених суджень.

Отже при прийнятті податкового повідомлення-рішення, що оскаржується, субєкт владних повноважень діяв у відповідності до приписів законодавства.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в справах №21-147а13 (Постанова від 11.06.2013), №21-412а13 (Постанова від 11.06.2013), 21-19а14 (Постанова від 05.02.2014) про те, що фізичні особисубєкти підприємницької діяльності, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону № 265/95-ВР зобовязані вести облік товарних запасів у порядку.

Вищенаведене в сукупності є підставою для відмови в задоволені позову.

Приписами п.п.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що ставка судового збору при зверненні до суду з позовними вимогами майнового характеру складає 2 відсотки розміру позовних вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати - 1827грн. (в даному випадку 1827,70грн.).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України Про судовий збір під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 10% розміру ставки судового збору (182,70грн.), а за результатами розгляду справи в задоволенні позову йому відмовлено, то з відповідача слід стягнути 90 % розміру ставки судового збору, що становить 1644,30грн.

Керуючись ст. ст. 11, 70, 71, 86, 159-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 1644 гривні 30 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І. В. Желєзний