Справа № 2-а-4813/10/2270/5
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/9991/14880/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2010 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2011 року

у справі № 2-а-4813/10/2270/5

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інвест-Груп»

до Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2011 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інвест-Груп» (далі - ТОВ «Агро-Інвест-Груп»; позивач) до Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області (далі - Городоцька МДПІ Хмельницької області; відповідач) задоволено. Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення № /0 від 20 травня 2010 року, № /0 від 20 травня 2010 року, № /0 від 20 травня 2010 року та рішення № від 20 травня 2010 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, Городоцька МДПІ Хмельницької області, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2010 року, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2011 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить відмовити повністю в її задоволенні, а постановлені у справі судові рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Агро-Інвест-Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої складено акт № 272/23/33617059 від 05 травня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 20 травня 2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 59 199,00 грн., податкове повідомлення-рішення № /0 від 20 травня 2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 4 732,50 грн., податкове повідомлення-рішення № /0 від 20 травня 2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів найманих працівників у розмірі 31 582,14 грн., та рішення № від 20 травня 2010 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 92 834,78 грн.

Перевіркою встановлено порушення товариством підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з безпідставним включенням до декларації з податку на додану вартість № 3 (за якою здійснюються розрахунки із державним бюджетом) за грудень 2008 року сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних послуг з ремонту автомобілів, шин, інформаційно-консультаційних послуг та послуг цифрового телебачення, а також неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних у Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроспрінг» мандаринів, з підстав безтоварності вчинених господарських операцій, яка мотивована ненаданням платником транспортної документації.

Крім того, контролюючий орган дійшов висновку про порушення ТОВ «Агро-Інвест-Груп» пункту «г» частини 1 статті 4, частини 4 статті 5 Закону України від 11 грудня 1991 року № 1963-XII «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1963-XII) з огляду на заниження податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за 2008 рік на 3 155,00 грн.

Поміж іншого, встановлено порушення платником пункту 3.5 статті 3, підпункту 4.2.1, підпункту «д» підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4, пункту 6.5 статті 6 Закону України від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 889-IV) внаслідок безпідставного неоподаткування податком з доходів фізичних осіб неповернутих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у визначений термін поворотних фінансових допомог.

Також, перевіркою виявлено порушення позивачем пунктів 3.5, 3.12 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, (далі - Положення) з огляду на перевищення залишку ліміту каси підприємства 13 червня 2008 року на 46 247,39 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано, зокрема, врахували те, що при визначенні об'єкта оподаткування платник податку на додану вартість, який підпадає під дію пункту 11.29 статті 11 Закону № 168/97-ВР, і податкові зобов'язання, і податковий кредит, пов'язані із реалізацією сільськогосподарської продукції, товаровиробником якої він є, декларує за спеціальною (скороченою) податковою декларацією.

Оскільки платник, реалізовуючи продукцію власного виробництва, не сплачує податок до бюджету, а декларує податкові зобов'язання за спеціальною податковою декларацією, використовуючи грошові кошти, отримані від покупців продукції як суми податку на додану вартість у ціні продукції, відповідно до Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками-платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999 року № 271 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), то і податковий кредит за операціями із придбання (будівництва) основних засобів, товарів (послуг), які використовуються для виготовлення цієї продукції, він відображає за спеціальною декларацією, зменшуючи тим самим суму грошових коштів, що залишається в його розпорядженні.

Втім, як з'ясовано судами, придбані позивачем у розглядуваній ситуації товари та послуги не пов'язані з виробництвом сільськогосподарської продукції, а відтак суми податку на додану вартість, сплачені в їх ціні, цілком обґрунтовано відображено товариством у складі податкового кредиту загальної (бюджетної) декларації за грудень 2008 року.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як встановлено судовими інстанціями, на підтвердження реального характеру проведених поставок мандарин позивачем долучено до матеріалів справи належним чином оформлені рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні, платіжні доручення, акти видачі із складу мандарин, подорожні листи вантажного автомобіля, товарно-транспортні накладні.

Суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано прийняли вказані документи до уваги, надали їм належну правову оцінку та відхилили посилання податкового органу на ненадання деяких з представлених документів (транспортної документації) на перевірку, як на підставу для відмови в задоволенні позову.

Адже, положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

При цьому суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 4 Закону № 1963-XII від сплати податку звільняються особи, які згідно із законодавством є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, - за трактори колісні (код 8701, крім сідельних тягачів - код 8701 02) та вантажні автомобілі (код 8704).

Враховуючи те, що ТОВ «Агро-Інвест-Груп» в охоплений перевіркою період було платником фіксованого сільськогосподарського податку, воно цілком правомірно користувалось пільгою, передбаченою наведеною нормою Закону № 1963-XII.

Пунктом 1.15 статті 1 Закону № 889-IV визначено, що податковим агентом є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4 Закону № 889-IV до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), зокрема, у вигляді суми фінансової допомоги, включаючи суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства.

В той же час, за правилами підпункту 4.3.23 пункту 4.3 статті 4 Закону № 889-IV до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума кредиту, що отримується платником податку.

Таким чином, поворотна фінансова допомога, що надається фізичній особі її працедавцем, не анульована кредитором за його самостійним рішенням, не є доходом, отриманим платником податку від його працедавця як додаткове благо, та не підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

А відтак, враховуючи те, що в охоплений перевіркою період суми безпроцентних поворотних фінансових допомог, надані товариством ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не були анульовані позивачем, строк позовної давності для їх стягнення, визначений Цивільним кодексом України, не сплинув, а ТОВ «Агро-Інвест-Груп» при цьому вживались заходи, спрямовані на повернення наданих названим фізичним особам коштів, відсутні підстави для кваліфікації зазначених сум як додаткового блага.

При наданні оцінки правомірності прийняття контролюючим органом рішення № від 20 травня 2010 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій, слід враховувати, що штрафні (фінансові) санкції, застосовані за порушення норм з регулювання обігу готівки до набрання чинності Податковим кодексом України (01 січня 2011 року), за своєю правовою природою були адміністративно-господарськими санкціями.

Статтею 250 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ГК України) передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Як свідчить акт перевірки № 272/23/33617059 від 05 травня 2010 року, порушення позивачем вимог Положення відбулось при здійсненні ним господарської діяльності 13 червня 2008 року, а тому штрафні (фінансові) санкції застосовано відповідачем до ТОВ «Агро-Інвест-Груп» названим актом індивідуальної дії поза межами визначеного статтею 250 ГК України гранично допустимого строку.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2010 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2011 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області відхилити, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2010 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.