Справа № 2а-841
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2012-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2а-841
Головуючий у 1-й інстанції: Прищепа Т.П.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"10" лютого 2012 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області на постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від "12" серпня 2011 р. справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2011 року ОСОБА_4 звернулася до Ємільчинського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2011 року позов задоволено.

Визнано бездіяльність ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області, щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_4 щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва відповідно до ст.37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - неправомірною.

Зобов'язано ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_4 щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва в розмірі 40% від мінімальної заробітної плати передбачену ст.37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове пенсійне страхування", як особі яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, ІV категорії з 02 лютого 2011 року по 02 серпня 2011 року, за виключенням сум фактично проведених виплат щомісячної грошової допомоги, з урахуванням зміни розміру мінімальної заробітної плати протягом вказаного періоду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необєктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991р. віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю, а також є потерпілим від аварії на ЧАЄС 4-ї категорії, що підтверджується відповідними посвідченням та довідкою.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст.37 Закону, відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню з відповідача за визначений позивачкою період, застосуванню підлягають саме ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому позивач, відповідно до ст.37 Закону має отримувати допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 30% від розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до положень п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року №936 "Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на яку посилається відповідач в своїй апеляційній скарзі, виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад (далі - уповноважений орган) за місцем реєстрації громадян працюючим.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач порушував права позивачки і, що її вимоги підлягають до задоволення.

Однак, визнавши неправомірними дії відповідача щодо неналежного нарахування і виплати грошової допомоги, а також зобов'язавши останнього провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 коштів, передбачених ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 40% від мінімальної заробітної плати, суд першої інстанції не врахував, що особам, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю відповідно до норм вказаного Закону встановлюється грошова допомога допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі саме 30% мінімальної заробітної плати.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції неправомірно застосував положення ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до спірних правовідносин, а тому постанова суду першої інстанції в названій вище частині підлягає скасуванню, з прийняттям нової про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 грошова допомога допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі 30% мінімальної заробітної плати з 02.02.2011 року по 02.08.2011 року.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Ємільчинської райдержадміністрації Житомирської області задоволено частково.

Постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від "12" серпня 2011 р. скасувати в частині зобов'язання ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_4 щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва в розмірі 40% від мінімальної заробітної плати передбачену ст.37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове пенсійне страхування", як особі яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, ІV категорії з 02 лютого 2011 року по 02 серпня 2011 року, за виключенням сум фактично проведених виплат щомісячної грошової допомоги, з урахуванням зміни розміру мінімальної заробітної плати протягом вказаного періоду скасувати та ухвалити нову, якою зобов'язати ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_4 щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва в розмірі 30% від мінімальної заробітної плати передбачену ст.37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове пенсійне страхування", як особі яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, ІV категорії з 02 лютого 2011 року по 02 серпня 2011 року, за виключенням сум фактично проведених виплат щомісячної грошової допомоги, з урахуванням зміни розміру мінімальної заробітної плати протягом вказаного періоду.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 вул. Перемоги, 5, с. Миколаївка, Ємільчинський район, Житомирська область,11210

3- відповідачу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Ємільчинської райдержадміністрації Житомирської області вул.Шевченка, 2,смт. Ємільчине,Ємільчинський район, Житомирська область,11202