Справа № 131/1783/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2015 р. м. Київ К/800/16666/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 січня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до Іллінецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення в частині,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" звернулось до суду з позовом до Іллінецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Іллінецької міської ради від 16.04.2013 25 сесії 6 скликання в частині пунктів 2, 5 рішення.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Іллінецької міської ради від 16.04.2013 25 сесії 6 скликання затверджено ставки земельного податку, у той же час пунктом 2 вказаного рішення зазначено, що ставки земельного податку, встановлені цим рішенням, застосовуються з 01 січня 2013 року, що за посиланням позивача суперечить вимогам підпункту 275.3.1 пункту 275.3 статті 275 та пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, якими встановлено спеціальний порядок набрання чинності рішень рад щодо затвердження ставок податку за земельні ділянки.

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі публічне акціонерне товариство "Укртелеком" із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Іллінецької міської ради від 16.04.2013 затверджено ставки земельного податку по земельних ділянок на території Іллінецької міської ради згідно з додатком.

Пунктом 2 рішення від 16.04.2013 встановлено, що ставки земельного податку, встановлені даним рішенням, застосовуються з 01.01.2013; пунктом 5 - визнано таким, що втратив чинність додаток 6 до рішення 6 сесії міської ради.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності оскаржуваних пунктів рішення як таких, що прийнято із дотриманням вимог пункту 24 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України", за відсутності порушень прав позивача. Так, судами зазначено, що сума орендної плати за земельну ділянку, що перебуває в користування позивача, погоджена сторонами шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди, у зв'язку з чим судами зроблено висновок, що рішення міської ради про затвердження ставок земельного податку в частині встановлення дати набрання чинності не порушує права позивача. Також судами попередніх інстанцій вказано на необґрунтованість посилання позивача на положення пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, оскільки останніми врегульовано порядок оприлюднення рішень рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 275.3 статті 275 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ставки податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь та земель лісогосподарського призначення) диференціюють та затверджують відповідні сільські, селищні, міські ради виходячи із ставок податку, встановлених пунктом 275.1 цієї статті, функціонального використання та місцезнаходження земельної ділянки, але не більше трикратного розміру цих ставок податку, з урахуванням коефіцієнтів, установлених пунктом 275.2 цієї статті.

Рішення рад щодо затвердження ставок податку за земельні ділянки набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 цього Кодексу.

Пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Виходячи з аналізу наведених положень, колегія суддів вказує на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо непоширення на порядок набрання чинності рішенням ради про затвердження ставок земельного податку положень пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, оскільки зазначене прямо встановлено підпунктом 275.3.1 пункту 275.3 статті 275 Податкового кодексу України, яка в даному випадку є відсилочною нормою.

Так само, колегія суддів не погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо відсутності факту порушення прав позивача у спірних правовідносинах з мотивів погодження сторонами розміру орендної плати шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Конституційним Судом України у рішенні від 16 квітня 2009 року №-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Повноваження щодо диференціації та затвердження ставок податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь та земель лісогосподарського призначення) надано сільським, селищним, міським радам пунктом 275.3 статті 275 Податкового кодексу України.

Рішення органу місцевого самоврядування про затвердження ставок земельного податку є нормативним актом, оскільки встановлюють, змінюють чи припиняють норми права (розмір ставок земельного податку), мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень встановлено статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої вказаної статті право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Суди попередніх інстанцій, посилаючись на факт погодження розміру орендної плати шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди, не врахували, що позивач є або ж може бути платником земельного податку і по іншим земельним ділянкам.

Суди попередніх інстанцій, посилаючись на наявність у органу місцевого самоврядування повноважень на прийняття оскаржуваного рішення, а також на відповідність розміру ставок земельного податку вимогам податкового законодавства, залишили поза увагою той факт, що позивачем рішення Іллінецької міської ради від 16.04.2013 25 сесії 6 скликання оскаржувалось з мотивів недотримання радою встановлених законодавством вимог щодо спеціального порядку набрання чинності таким рішенням, а не з мотивів недотримання законодавства під час встановлення конкретної ставки на ті чи інші земельні ділянки.

Одночасно з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що відповідно до частини третьої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов'язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Згідно з частиною шостою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України якщо оголошення опубліковано своєчасно, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Скарги на судові рішення в цій справі таких осіб, якщо вони не брали участі у справі, залишаються без розгляду.

В матеріалах справи відсутні докази опублікування оголошення про відкриття провадження у справі щодо оскарження рішення Іллінецької міської ради від 16.04.2013 25 сесії 6 скликання.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що оскаржуване позивачем рішення впливає на права та інтереси невизначеного кола осіб, зважаючи на відсутність доказів опублікування оголошення про відкриття провадження в адміністративній справи про оскарження такого рішення, колегія суддів з метою рівного забезпечення захисту прав та інтересів юридичних та фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваних рішень із направленням справи на новий судовий розгляд.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртелеком" задовольнити частково.

Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 січня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2014 року скасувати.

Справу за позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до Іллінецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення в частині направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: