Справа № 2а-2563/11/1609
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2012-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2012 р.Справа № 2а-2563/11/1609
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві на постанову Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2011 р. та постанову Київського районного суду м. Полтави від 05.07.2011р. по справі № 2а-2563/11/1609

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві

про визнання неправомірними дій та зобовязання провести перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

22.02.2011 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Київського районного суду м.Полтави з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві (далі по тексту УПФУ Київського району в м.Полтаві, відповідач), в якому просив:

1. Визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави від 09.02.2011р., в здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1, відповідно до Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та її нарахування в цілому з 01.01.2004р. - неправомірними.

2. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави з 01.01.2004 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, відповідно до ст.ст.50, 54, 67 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», провівши обчислення пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати недоплаченої пенсії за минулий період за результатами даного перерахунку.

3. Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Київському районі м. Полтави до негайного виконання постанови суду за цим позовом.

4. Справу розглядати без участі позивача.

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 05.05.2011р. по справі № 2а-2563/11/1609 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними відмову Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави у здійснені перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01 січня 2004 року в розмірах, передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави провести перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з виконанням приписів ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеного ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести виплату недоплаченої пенсії з урахуванням проведених виплат.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з виконанням приписів ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком з 01 січня 2004 року по 31 рудня 2007 року та з 22 травня 2008 року та провести відповідні виплати з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимг відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Постанову звернуто до негайного виконання.

Судом першої інстанції справу розглянуто у порядку скороченого провадження.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Київського районного суду м.Полтави від 05.05.2011 р., ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постанову винесено з порушенням норм матеріального права. Наполягає на тому, що неправомірність в діях відповідача щодо нарахування державної та додаткової пенсій позивачу відсутня, оскільки УПФУ Київського району в м.Полтаві при здійсненні обчислення позивачеві державної та додаткової пенсій діяло на підставі Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, від 16.07.2008 року № 654 Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян, тобто в межах своїх повноважень, передбачених чинним законодавством, та в межах бюджетних асигнувань. Вважає, що судом не враховано положення ст.63 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до яких фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а також положення ст.62 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до яких розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Посилаючись на ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування наполягає на тому, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений цією статтею, застосовується винятково для визначення розмірів пенсії, призначених згідно із вказаним законом. Застосування мінімального розміру пенсії за віком для визначення надбавок, підвищень до пенсії та розмірів допомог Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не передбачено. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення п.1 ст.100 КАС України.

Відповідачем було подано заяву про роз`яснення постанови Київського районного суду м.Полтави від 05.05.2011р. по справі № 2а-2563/11/1609, в якій УПФУ в Київському районі м. Полтави просив суд роз`яснити, чи підлягає негайному виконанню постанова в межах суми стягнення за один місяць чи період в межах задоволених позовних вимог.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05.07.2011 року по справі № 2-а-2563/11 в задоволенні заяви УПФУ Київського району в м. Полтаві відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05.07.2011 р. по справі №2-а-2563/11 скасувати; прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

З урахуванням відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, з огляду на приписи ч.8 ст.183-2, п.1 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд даної адміністративної справи слід проводити в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві на постанову Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2011 року та на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05.07.2011 року підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року має право на отримання державної пенсії в розмірі, передбаченому ч.4 ст. 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та додаткової пенсії відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з урахуванням ч.3 ст.67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а відповідач неправомірно відмовив у проведенні перерахунку даних пенсій за вказаний період.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача на отримання основної та додаткової пенсій з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року, а також зобов'язав відповідача за цей період здійснити такий перерахунок та провести відповідні виплати основної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви про роз'яснення рішення, суд першої інстанції виходив з приписів ч.1 ст.170 КАС України, у відповідності до яких судове рішення підлягає роз`ясненню лише у випадку, коли воно є незрозумілим. При цьому, судом першої інстанції зазначено, що підстави вважати спірне рішення незрозумілим для осіб, які беруть участь у справі, або для державного виконавця, відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності роз'яснення Управлінню Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві постанови Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2011 року по справі № 2-а-2563/11/1609.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про роз`яснення постанови від 05.05.2011 року, та частково погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, однак вважає постанову Киъвського районного суду м.Полтави від 05.05.2011р. по справі № 2а-2563/11/1609 такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом 22.02.2011 року із вимогами до субєкта владних повноважень (УПФУ Київського району в м.Полтаві) щодо захисту його порушених прав на отримання основної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що мали місце за період з 01.01.2004 року.

З аналізу положень преамбули Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи колегією суддів встановлено, що виплати, передбачені зазначеним Законом, є заходами соціального захисту населення, що постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС, та за своєю правовою природою є відповідною соціальною допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З набуттям чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VІ зазначений строк звернення з позовом до адміністративного суду було скорочено до шести місяців. Тобто, перебіг шестимісячного строку у спірних правовідносинах розпочався з 30.07.2010 року.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати основної та додаткової пенсії відбувалося періодично кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, починаючи з 01.01.2004 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (22.02.2010р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (22.08.2010р.) та період, за який позивач просить суд захистити його права (з 01.01.2004 року), колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 22.08.2010 року.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Однак позивачем ані до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату державної та додаткової пенсій за період за період з 01.01.2004 року по 21.08.2010 року.

Посилання позивача на приписи ч. 2 ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з якими помилково погодився суд першої інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки з аналізу положень зазначеної статті вбачається, що вони стосуються сум пенсій, які були нараховані, однак не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, а позивачеві пенсії у розмірі, визначеному ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, нараховані не були.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача та суду першої інстанції на положення ч.2 ст.87 Закону України Про пенсійне забезпечення, оскільки за змістом цих норм права без обмеження будь-яким строком виплачуються за минулий час лише нараховані та не виплачені суми пенсії.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст.76 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", оскільки правовідносини в даній справі повинні розглядатись, в першу чергу, виходячи з правомірності або неправомірності дій чи бездіяльності органу владних повноважень, на звернення для оскарження яких Кодексом адміністративного судочинства України встановлено певний строк.

Крім того, положеннями зазначеного Закону встановлено строк звернення до суду з позовом про відшкодування ядерної шкоди, а не з позовом про перерахунок пенсії.

Також не підлягають застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 268 ЦК України, оскільки цими положеннями не обмежується строк звернення до суду з позовом до оператора ядерної установки про відшкодування ядерної шкоди, а не з позовом до суб'єкта владних повноважень з приводу призначення, перерахунку, надання соціальних виплат, допомоги, що є предметом у спірних правовідносинах.

Колегія вважає недоречними доводи суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки за змістом цих норм права без обмеження будь-яким строком виплачуються за минулий час лише нараховані, але не виплачені суми пенсії, в той час як суми основної та додаткової пенсій за спірний позивачеві нараховані не були.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на пропущення позивачем строку звернення до суду та безпідставно, з порушенням норм процесуального права, незважаючи на відсутність клопотання про поновлення строку звернення до суду та належних доказів поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, поновив строк звернення до суду та задовольнив позовні вимоги за період з 01.01.2004 року по 21.08.2010 року.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (ст.100 КАС України).

Оскільки, позивачем до судів першої та апеляційної інстанції не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до суду з позовом про визнання дій незаконними, зобов`язання здійснити перерахунок та провести відповідні виплати державної та додаткової пенсій з 01.01.2004 року по 21.08.2010 року, а колегією суддів апеляційного суду не знайдено підстав для поновлення такого строку, висновок суду про поновлення строку звернення до суду з 01.01.2004 року по 21.08.2010 року є помилковим.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачеві строку звернення до суду за захистом своїх прав за період з 01.01.2004 року по 21.08.2010 року.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ч.2 ст.99 КАС України, постанова Київського районного суду м.Полтави від 05.05.2011р. по справі № 2а-2563/11/1609 в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій, зобовязання провести перерахунок та виплату основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 21.08.2010 року не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а позов в зазначеній частині згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про визнання дій неправомірними, зобов`язання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 22.08.2010 року колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом IIІ групи, віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується доданими до справи копіями посвідчення серії А № 053273 від 03.04.1996 року, довідки МСЕК серії МСЕ № 0004088 від 05.05.2008 року та має право на отримання державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008).

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по третій групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірах: інвалідам третьої групи - 50% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві за період з 22.08.2010 року застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не наведені вище постанови Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Відтак, враховуючи період, за який підлягають захисту порушені права позивача на отримання державної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), колегія суддів зазначає, що підстави для невиплати позивачеві державної та додаткової пенсій у відповідності до наведених норм права в період з 22.08.2010 року були відсутні, зміни у зазначені статті не вносились, а тому колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованої відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсій за зазначений період.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обов'язку відповідача з 22.08.2010 року здійснювати позивачеві нарахування та виплату державної та додаткової пенсій у відповідності до ст.ст.50 та 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008).

При цьому колегія суддів зазначає, що 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України N 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 7 частини першої цього Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14 червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" 6 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, з 23 липня 2011 року розміри виплат, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначаються постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року.

Оскільки, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права на отримання пенсії 22.02.2011 року, враховуючи строк звернення до суду з цим позовом, встановлений ст.99 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судовому захисту підлягає порушене право позивача, починаючи з 22.08.2010 року по 22.07.2011 року.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в огляду на наступне.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При вирішенні спору суд першої інстанції, виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, обґрунтовано визнав, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою цієї статті.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на ст.62 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якими передбачено, що роз`яснення порядку застосування даного Закону визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем таких прав Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 22.08.2010 року по 22.07.2011 року суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Отже, необхідність роз'яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.

Пунктом 1 частини 1 статті 256 КАС України чітко встановлено, що рішення про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів підлягають негайному виконанню в межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для роз`яснення постанови Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2011 року по справі № 2-а-2563/11/1609.

При цьому, як вбачається з апеляційної скарги, відповідач фактично не погоджується з самою постановою Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2011 року по справі № 2-а-2563/11/1609.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05.07.2011 року на положення ст.40, ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пп.3 п.11 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року, оскільки вони не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті оскаржуваної ухвали від 05.07.2011 року про відмову в роз`ясненні постанови Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2011 року по справі № 2а-5263/11/1609, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 196, 197, 198, п. 4 ч.1 ст. 202, ст.ст.205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05.07.2011 року по справі № 2а-5263/11/1609 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві на постанову Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2011 року по справі № 2-а-2563/11/1609 - задовольнити частково.

Постанову постанови Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2011 року по справі № 2-а-2563/11/1609 скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві про визнання протиправними дій, зобовязання провести перерахунок та виплату основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 21.08.2010 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві про визнання протиправними дій, зобовязання провести перерахунок та виплату основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 21.08.2010 року- залишити без розгляду.

В іншій частині Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2011 року по справі № 2-а-2563/11/1609, а також ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05.07.2011 року по справі № 2а-5263/11/1609 - залишити без змін.

Ухвала в частині залишення без змін ухвалу суду першої інстанції та залишення позову без розгляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

В іншій частині ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та в силу ч.10 ст.183-2 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5