Справа № 804/6786/14
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 р. Справа № 804/6786/14

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у місті Дніпропетровську в письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баланс» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

14.05.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Баланс» (надалі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (надалі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № , № від 07.02.2014 р.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що вважає зазначені податкові повідомлення-рішення незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки не ґрунтуються на законі та прийняті податковим органом без достатніх на те правових підстав.

Позивач надав заяву про розгляд справи в письмовому провадженні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач надав заяву про розгляд справи в письмовому провадженні. Надав заперечення проти позову, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 10.12.2013 р. по 11.01.2014 р. податковим органом проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено Акт №101/22-1/32964957 від 17.01.2014 р. (надалі - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення ст. 134, пп. 138.1.1 п.138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього у сумі 252 628 грн., у т.ч. в 1 кварталі 2012 року на загальну суму 149 282 грн., в 2 кварталі 2012 року на загальну суму 33 609 грн., в 3 кварталі 2012 року на загальну суму 18 141 грн., в 4 кварталі 2012 року загальну суму 51 596 грн.; п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.4, п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податку на додану вартість всього у сумі 186 654 грн., у т.ч. за січень 2012 року на суму 56 100 грн., за лютий 2012 року на суму 62 215 грн., за березень 2012 року на суму - 5 384 грн., за квітень 2012 року на суму - 5 419 грн.,за травень 2012 року на суму 5085 грн., за червень 2012 р. на суму - 5 125 грн., за липень 2012 року на суму - 3 920 грн., за серпень 2012 року на суму - 3 920 грн., за вересень 2012 року на суму - 117 грн., за жовтень 2012 року на суму 38 грн., за листопад 2012 року на суму 39 002 грн., за грудень 2012 року 329 грн.

Не погодившись з висновками Акту перевірки, позивач подав заперечення до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (лист від 30.01.2014 р. №30/01), за результатом розгляду якого висновки у Акті перевірки залишені без змін (лист від 03.02.2014 р. №1805/10/04-61-22-1).

07.02.2014 р. відповідачем винесено податкові повідомлення рішення №, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 279981,00 грн., у тому числі 186654,00 грн. за основним платежем, 93327,00 за штрафними (фінансовими) санкціями); №, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 378942,00 грн., у тому числі 252628,00 грн. за основним платежем, 126314,00 за штрафними (фінансовими) санкціями).

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач скаргу до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (лист від 27.02.2014 р. №27/02/1).

Рішенням Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.04.2014 р. №2381/10/04-36-100809 «Про результати розгляду скарги» податковий орган скасував податкове повідомлення - рішення від 07.02.2014 р. № в частині збільшення сум грошових зобов'язань з податку на додану вартість у загальній сумі 87,00 грн. (основний платіж - 58,00 грн., штрафна санкція - 29,00 грн.), а в іншій частині скаргу ТОВ «БАЛАНС» на зазначене повідомлення - рішення залишило без змін; залишило без змін податкове повідомлення - рішення від 07.02.2014 р. № , а скаргу - без задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-ХІV, із змінами та доповненнями, встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за № 168/704 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Відповідно до пунктів 2.15, п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

· придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

· придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

· Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

· У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

· У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що у період, який перевірявся позивач мав спірні господарські відносини з ТОВ «Шоковіта», ТОВ «Компанія Ексімсервіс», ТОВ ВФ «Агат-С», ПП ОСОБА_1

По кожному контрагенту перевіркою встановлені наступні порушення.

1. З ТОВ «Шоковіта» позивач здійснював господарську діяльність на підставі Договору поставки товару №100312 від 01.10.2012 р., Договору про надання транспортно-експедиційного обслуговування №100212 від 01.10.2012 р., Договору про переробку давальної сировини №100112 від 01.10.2012 р., Договору на виконання робіт №261112 від 26.11.2012 р.

До перевірки не надано інформації щодо подальшої реалізації товарів та послуг отриманих від ТОВ «ШОКОВІТА».

Крім того, до відповідача надійшли матеріали перевірки - Акт від 21.12.2012 р. №7206/224/33421689 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «Шоковіта» () під час здійснення господарських відносин з БПП «СУРА» (), за період вересень 2011 р., ТОВ «Компанія «Хімагросервіс» () за період листопад 2011 р.».

В даному Акті вказано, що згідно інформації наданої відділом контролю за розрахунковими операціями стосовно ТОВ «Шоковіта», РРО, КОРО на обліку не значиться. В процесі перевірки встановлено, що за юридичною адресою підприємства відсутні первинні та бухгалтерські документи: договори, накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, реєстри отриманих та виданих накладних, банківські виписки та будь-які інші документи, що засвідчують здійснення господарської діяльності.

За юридичною адресою ТОВ «Шоковіта» особи, що відповідають за ведення фінансово-господарської діяльності відсутні, фактичне місцезнаходження підприємства за період з моменту реєстрації та в ході проведення перевірки встановити немає можливості.

Встановлено відсутність виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення основного виду діяльності, визначеного згідно довідки з ЄДРПОУ. Інформація щодо офісних складських приміщень ТОВ «Шоковіта» відсутня.

В ході перевірки не встановлено факту поставок товарів. Встановлено відсутність документів, які б підтверджували факт прийому/передачі товару.

Виходячи з наведеного, ТОВ «Шоковіта» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій з наданням вигоди третіх осіб.

На підставі викладеного, податковим органом зроблений висновок, що операції з продажу та купівлі товарів (робіт, послуг) ТОВ «БАЛАНС» порушують ч. 1,5 ст. 203, ч. 1,2 ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними та суперечать моральним засадам суспільства. У зв'язку з чим, ТОВ «БАЛАНС» завищено витрати, що враховуються при визначення оподаткування за 4 квартал 2012 р. у сумі 193995,00 грн.

2. З ТОВ «Компанія Ексімсервіс» позивач здійснював господарську діяльність на підставі Договору на переробку давальницької сировини №040511/2 від 04.05.2011 р., Договору про надання послуг №070111 від 01.07.2011 р., Договору про транспортно-експедиційне обслуговування №49 від 04.05.2011 р., Договору про надання послуг №050112 від 05.01.2012 р.

Згідно використаних АРМ АІС «Податки», АРМ «Бест-Звіт», АРМ «РПП», АРМ «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» та інші ТОВ «Компанія Ексімсервіс» знаходиться у стані 16 ПРИПИНЕНО (ЛІКВІДОВАНО, ЗАКРИТО), згідно баз даних на період взаємовідносин у ТОВ «Компанія Ексімсервіс» на балансі не було основних фондів. Таким чином, відповідач зазначає, що ТОВ «Компанія Ексімсервіс» не мало змоги надати вказані у договорах послуги.

За відсутності у ТОВ «Компанія Ексімсервіс» факту придбання товарів, послуг, трудових ресурсів для здійснення вищезазначених операцій відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, перевіркою встановлено нереальність проведення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Компанія Ексімсервіс» та юридичну дефектність первинних документів. У зв'язку з чим, ТОВ «БАЛАНС» завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 1 квартал 2012 р. на суму 538079,00 грн.

3. З ПП ОСОБА_1 позивач здійснював господарську діяльність на підставі Договору на транспортно-експедиційне обслуговування №20/06-06 від 20.06.2006 р.

За відсутності у ПП ОСОБА_1 факту придбання товарів, послуг, трудових ресурсів для здійснення вищезазначених операцій відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Також встановлено, що ПП ОСОБА_1 не мало виробничих потужностей та людських ресурсів для надання ТОВ «БАЛАНС» послуг згідно укладеного Договору.

Таким чином, перевіркою встановлено нереальність проведення господарських операцій між позивачем та постачальником ПП ОСОБА_1 та юридичну дефектність первинних документів. У зв'язку з чим, ТОВ «БАЛАНС» завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 1 квартал 2012 р. у сумі 92370,00 грн., за 2 квартал у сумі 81900,00 грн., за 3 квартал 2012 р. у сумі 46600,00 грн., за 4 квартал 2012 р. у сумі 49100,00 грн.

4. З ТОВ ВФ «Агат-С» позивач здійснював господарську діяльність на підставі Договору про надання інформаційно-технічних послуг забезпечення виробництва гофрокартону та виробів з нього №90112 від 01.09.2012 р., Договору про переробку давальницької сировини №1/4-2 від 01.04.2011 р.

За відсутності у ТОВ ВФ «Агат-С» факту придбання товарів, послуг, трудових ресурсів для здійснення вищезазначених операцій відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, перевіркою встановлено нереальність проведення господарських операцій між позивачем та постачальником ТОВ ВФ «Агат-С» та юридичну дефектність первинних документів. У зв'язку з чим, ТОВ «БАЛАНС» завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування ТОВ на загальну суму 200 947,51 грн., а саме в 1 кварталі 2012 року на суму 80 419,17 грн., в 2 кварталі 2012 року на суму 78 143,34 грн., в 3 кварталі 2012 року на суму 39 785,00 грн., в 4 кварталі 2012 року на суму 2 600 грн.

Також, ТОВ «БАЛАНС» завищено витрати з отриманням товару та послуг від ТОВ ВФ «Агат-С» на загальну суму 42 199 грн., у т.ч. в 1 кварталі 2012 року на загальну суму 16 888 грн., в 2 кварталі 2012 року на загальну суму 16 410 грн., в 3 кварталі 2012 року на загальну суму 8 355 грн., в 4 кварталі 2012 року на загальну суму 546 грн.

З приводу встановлених порушень суд зазначає наступне.

Щодо посилання позивача на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2013 р. у справі № 804/1271/13-а за позовом ТОВ «Шоковіта» до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська.

Даним рішенням визнано протиправними дії ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби щодо формування в Акті про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово - господарської діяльності № 7206/224/33421689 від 21.12.2012 р. з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «Шоковіта» () під час здійснення господарських відносин з БПП «Сура» () за вересень 2011 року, ТОВ «Компанія «Хімагросервіс» () за листопад 2011 року висновків про визнання відсутності у ТОВ «Шоковіта» об'єктів оподаткування по операціях з продажу товарів (послуг) підприємствам - покупцям у період з вересня 2011 по жовтень 2012 року; визнано протиправними дії ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби щодо коригування показників податкової звітності ТОВ «Шоковіта» () за період з липня 2012 по жовтень 2012 року, яке відбулося на підставі акту про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово - господарської діяльності № 7206/224/33421689 від 21.12.2012 р. з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «Шоковіта» () під час здійснення господарських відносин з БПП «Сура» () за вересень 2011 року, ТОВ «Компанія «Хімагросервіс» () за листопад 2011 року, в тому числі дії з виключення з електронної бази даних «Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України» сум податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, які визначені ТОВ «Шоковіта» () у податкових деклараціях за період з липня 2012 року по жовтень 2012 року; зобов'язано ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби відновити показники податкової звітності ТОВ «Шоковіта» () за період з липня 2012 року по жовтень 2012 року., в тому числі зобов'язати відобразити в електронній базі даних «Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України» суми податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, які ТОВ «Шоковіта» () включило до податкових декларацій з податку на додану вартість за період з липня 2012 року по жовтень 2012 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2013 р. у справі № 804/1271/13-а було скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2013 р. в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби, щодо формування в Акті про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово - господарської діяльності № 7206/224/33421689 від 21.12.2012 р. з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «Шоковіта» () під час здійснення господарських відносин з БПП «Сура» () за вересень 2011 року, ТОВ «Компанія «Хімагросервіс» () за листопад 2011 року висновків про визнання відсутності у ТОВ «Шоковіта» об'єктів оподаткування по операціях з продажу товарів (послуг) підприємствам - покупцям у період з вересня 2011 по жовтень 2012 року.

В інший частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Обґрунтовуючи необхідність скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2013 р. в частині визнання протиправними дій ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська висновків про визнання відсутності у ТОВ «Шоковіта» об'єктів оподаткування по операціях з продажу товарів (послуг) підприємствам - покупцям, суд апеляційної інстанції зазначив, що законодавством не передбачено можливості для оскарження в судовому порядку та, відповідно, для визнання протиправними дій податкового органу щодо викладення в Акті перевірки відповідних висновків податкового органу.

Враховуючи судову практику, суд зазначає, що, процедурні порушення контролюючим органом при проведенні перевірки та формування ним Акту перевірки ніяким чином не впливають на правильність визначення податкових зобов'язань встановлених при проведенні такої перевірки, а отже не є виключною підставою для визнання противоправними таких зобов'язань. У визначених позивачем рішеннях не досліджувалися господарські відносини з питань їх реальності або нереальності, предметом розгляду були дії податкового органу щодо формування висновків у Акті перевірки та коригування показників податкової звітності.

Таким чином, посилання позивача на зазначені вище рішення не може братися судом до уваги при вирішенні даної справи по суті.

Крім того, позивач вказує, що ним надано усі первинні документи підприємства, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами та використання придбаного товару у власній господарській діяльності.

Проте, надання вказаних документів до суду не підтверджують їх надання до перевірки.

Суд звертає увагу, що усі доводи позивача ґрунтуються на наявності первинних документів підприємства. Щодо перебування контрагентів у стані «ПРИПИНЕНО (ЛІКВІДОВАНО, ЗАКРИТО) (ТОВ «Компанія Ексімсерсіс») або не встановлення їх місцезнаходження (ТОВ «Шоковіта») доводів не наведено.

Викликаний у судове засідання контрагент позивача - ТОВ «Шоковіта» для дачі показань з проводу здійснення господарських відносин з ТОВ «БАЛАНС» у судове засідання не з'явився.

Таким чином, ніяких належних та достатніх доказів надання необхідних первинних документів до перевірки, зокрема на підтвердження руху товарів, позивачем не наведено.

Також не надано доказів, що на момент вчинення господарських операцій, за якими податкова інспекція визначила оспорювану суму податкового зобов'язання, контрагенти позивача мали податкову правосуб'єктність.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У статті 203 ЦК України наведено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Законом закріплено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК). З наведеного випливає, що правочин (договір) є правомірним, а отже й дійсним. Неправомірність (недійсність) правочину повинна бути прямо передбачена законом або встановлена рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Згідно частин 2, 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена ЦК, законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Визнання правочину недійсним судом не вимагається лише у тому випадку, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно статті 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Недійсними правочини можуть вважатися лише за умови доведеності фактів, що свідчать про нікчемність даного правочину.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 216 ЦК України до моменту визнання правочину недійсним або нікчемним правові наслідки, а саме те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю - не настають.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У п. 24 Постанови Пленуму від 06.11.2009 № 9 Верховний Суд України відзначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Під час перевірки податковий орган встановив обставини, які свідчать про умисел позивача на укладення договорів з контрагентами (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договорами.

Зазначені обставини були встановлені податковим органом під час перевірки і залишились не спростованими під час судового розгляду справи.

Крім того, керуючись Листом Вищого Адміністративного Суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини.

1. Рух активів у процесі здійснення господарської операції.

2. Установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

3. Установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Слід зазначити, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Дана позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.02.2014 р. у справі № К/800/23671/13.

Позивач під час розгляду справи не навів суду жодних обставин та доказів, які б свідчили про відповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, звичність цих операцій для цих осіб, цін за спірними операціями або про їх прибутковість, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про реальність вчинених операцій, наявність факту поставки товарів/послуг, а також того, що вчинення зазначених операцій було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання обґрунтованої податкової вигоди.

Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем наведено та надано достатньо доказів наявності підстав, з якими закон пов'язує настання наслідків нікчемності угод передбачених ст. 215 ЦК України, а тому суд погоджується з висновком відповідача, що правочини укладений між позивачем та контрагентами суперечать інтересам держави та суспільства.

Розглядаючи даний адміністративний спір, окружний адміністративний суд керується положеннями ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України і бере до уваги, постанову Верховного Суду України від 24.12.2006р. у справі Господарського суду Вінницької області №9/175-04 за позовом АКБ «Мрія»до ДПІ у м.Вінниці про визнання неправомірною позапланової комплексної перевірки, згідно з якою право податкової інспекції на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом. Суд може захистити право платника податку в разі проведення перевірки за відсутності для цього належних юридичних підстав та з порушенням правил, процедури, встановлених законом. Наявність негативних наслідків такої перевірки для можливості судового захисту законом не вимагається. Право на судовий захист пов'язане із самою протиправністю дій. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені (статті 7, 8, 11, ч. 4 ст. 112, ст. 162); спосіб захисту порушеного права може залежати від того, припинене порушення чи ні - при встановленні факту продовження протиправної поведінки суб'єкта владних повноважень на момент вирішення спору належним способом захисту права може бути зобов'язання відповідача припинити протиправні дії, а при припиненні порушення суд може задовольнити вимогу про встановлення відсутності компетенції (повноважень) у суб'єкта владних повноважень, зокрема на вчинені дії, чи про визнання дій протиправними.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що в спірних правовідносинах відповідач зробив висновок щодо визнання правочинів нікчемними під час встановлення певних фактів та обставин в порядку виконання покладених на неї обов'язків, а саме: планової виїзної перевірки ТОВ «БАЛАНС». По суті зазначений висновок відповідача не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії в розумінні положень ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, та не виходить за рамки компетенції податкового органу.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві не наведені обставини, які б могли свідчити про обґрунтованість позовних вимог.

За наведених обставин у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Баланс» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи те, що під час звернення до адміністративного суду позивач сплатив судовий збір за майнові вимоги у розмірі 487,20 грн., із необхідних 4872,00 грн. то з нього підлягає стягнення до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4384,80 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Баланс» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, - відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баланс» судовий збір в розмірі 4384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн. 80 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 18.06.14 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова В.С. Парненко Ю.Ю. Ковтун