Справа № 2а/1270/1923/12
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2015 р. м. Київ К/9991/47571/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання незаконними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в якому просив: скасувати постанови відповідача ВП № 30655324 та ВП № 30655494 від 06 січня 2012 року про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту; визнати незаконними дії відповідача щодо подачі заяви про реєстрацію обтяження до Луганської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; зобов'язати відповідача подати до Луганської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України заяву про внесення змін до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про припинення обтяження шляхом виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за Витягом УР № 730220 від 01 лютого 2012 року та за Витягом УР № 730210 від 01 лютого 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що виконавче провадження було відкрито за рішенням органу Пенсійного фонду України, яке з 01 січня 2011 року у зв'язку зі змінами, внесеними до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не є виконавчим документом.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2012 року, позов задоволено частково. Скасовано постанови Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області від 06 січня 2012 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 30655324 та ВП № 30655494. Зобов'язано Відділ державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області вирішити питання про подання заяви про вилучення обтяження рухомого майна з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на яке відповідно до постанов Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області від 06 січня 2012 року ВП № 30655324 та ВП № 30655494 було накладено арешт. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановами державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 06 січня 2012 року відкриті виконавчі провадження № 30655324 та № 30655494 з виконання рішень Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 10 від 12 січня 2011 року про застосування фінансових санкцій в розмірі 170 грн. та № 116 від 09 лютого 2011 року про застосування фінансових санкцій в розмірі 340 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що станом на час відкриття виконавчих проваджень, тобто на 06 січня 2012 року, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачені обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження. Тому, з урахуванням вимог пункту 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач повинен був відмовити у відкритті виконавчих проваджень з виконання рішень органу Пенсійного фонду України про застосування фінансових санкцій.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності зі статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Із статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно пункту 8 частини 2 статті 17 вказаного Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції до 01 січня 2011 року) у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI передбачено, що територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до частини 5 статті 25 зазначеного Закону вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Таким чином, прийняті Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області рішення про застосування фінансових санкцій за своїм правовим характером та з урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчими документами, які підлягають виконанню органами державної виконавчої служби.

Разом з тим, відповідно до положень абзаців 2, 3 частини 15 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які набрали чинності з 06 серпня 2011 року, фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами державної виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особа-суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються. Нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню.

Аналіз цих положень свідчить про те, що вони стосуються фінансової відповідальності за несплату суми основного боргу (недоїмки), яка може бути застосована до фізичної особи-підприємця у вигляді штрафу чи пені на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у вигляді штрафу на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень на підставі рішень Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 10 від 12 січня 2011 року та № 116 від 09 лютого 2011 року.

Таким чином, для правильного вирішення справи судам необхідно було встановити походження сум боргу, зазначених у вказаних рішеннях Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, а саме, чи є вони фінансовою відповідальністю за несплату основного боргу.

Проте суди першої та апеляційної інстанцій наведених обставин не встановили.

Крім того, суди не надали належної оцінки тим обставинам, що позивачем було оскаржено рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 10 від 12 січня 2011 року в судовому порядку. Проте постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року, у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним вказаного рішення було відмовлено.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало