Справа № 2а-10271/10
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року м. Київ К/800/35478/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Заїки М.М.

Швеця В.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_2 до Львівської митниці Міндоходів про стягнення заробітної плати за час затримки виконання судового рішення,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою у порядку статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України про стягнення з Львівської митниці Міндоходів заробітної плати за час затримки виконання судового рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2014 року заяву ОСОБА_2 було задоволено, стягнуто з Львівської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2011 за період з 16.02.2011 по 07.06.2013 у розмірі 83018,14 грн. з утриманням єдиного соціального внеску в сумі 5064,11 грн. та податку з доходів фізичних осіб в сумі 11693,11 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2014 року та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2011, визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України № 1976-к від 19.10.2010 «По особовому складу митних органів» в частині припинення перебування на державній службі ОСОБА_2 з 19.10.2010. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці від 19.10.2010 «Про оголошення наказу Державної митної служби України» в частині оголошення наказу Державної митної служби України № 1976-к від 19.10.2010 «По особовому складу митних органів». Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді провідного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці з 19.10.2010. Стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.10.2010 по 15.02.2011 в сумі 12064,92 грн.

01 червня 2013 року Державною митною службою України видано наказ № 876-к про поновлення ОСОБА_2 на посаді. Протягом періоду з 16.02.2011 по 07.06.2013 (до дня фактичного поновлення) ОСОБА_2 перебував у вимушеному прогулі, що і стало причиною звернення до суду.

Приймаючи рішення про задоволення заяви суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 з 19.10.2010, тобто з часу свого звільнення поновлений на роботі, а фактично допущений до роботи 07 червня 2013 року та за період з 16.02.2011 по 07.06.2013 грошового забезпечення не одержував, то має місце порушення його трудових прав, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за цей період.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову в задоволенні заяви суд апеляційної інстанції виходив з того, що підстав для задоволення заяви немає, оскільки стягнення з Львівської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_2 заробітної плати за час затримки виконання судового рішення з 16.02.2011 по 10.06.2013 є вирішенням спору в порядку позовного провадження, а не у порядку судового контролю за виконанням судового рішення на підставі поданої ОСОБА_2 заяви в порядку статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Положеннями статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано питання здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Спеціальними способами судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах є: зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; штраф за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Частинами 1-2 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого його ухвалено, подати звіт про виконання цього рішення.

Відповідно до частини 9 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. При цьому у такій заяві повинно бути зазначено, зокрема, інформацію про день отримання виконавчого листа та пред'явлення його до виконання, а також інформацію про хід виконавчого провадження.

Окрім того, вказаною нормою передбачено, що таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

Аналіз положень вказаної правової норми свідчить про те, що законодавцем право особи-позивача, на користь якої ухвалено постанову суду, на звернення до адміністративного суду із такою заявою прямо пов'язано із отриманням нею відповідного виконавчого листа на виконання судового рішення у справі.

Разом із тим, у заяві ОСОБА_2, поданої ним у порядку статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, не було зазначено інформацію про день отримання виконавчого листа щодо поновлення його на роботі та пред'явлення його до виконання, а також інформацію про хід виконавчого провадження.

Водночас у вказаній заяві не ставиться питання про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача Львівської митниці Міндоходів на виконання постанови суду або порушення його прав, підтверджених такою постановою, а лише ставиться вимога про стягнення з Львівської митниці Міндоходів на його користь заробітної плати за час затримки виконання судового рішення з 16.02.2011 по 10.06.2013.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, зазначає про те, що заявником обрано невірний спосіб захисту порушених (на його думку) прав, свобод та інтересів, оскільки у випадку незгоди з діями суб'єктів владних повноважень щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, що набрало законної сили, чинне законодавства наділяє особу правом звернення до суду в порядку позовного провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_2 до Львівської митниці Міндоходів про стягнення заробітної плати за час затримки виконання судового рішення - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді М.М. Заїка

В.В. Швець