Справа № 0670/5737/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2015 р. м. Київ К/9991/28451/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Володарсько-Волинської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року

у справі № 0670/5737/11

за позовом Закритого акціонерного товариства «Головинський кар'єр «Граніт»

до Володарсько-Волинської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року, позовні вимоги Закритого акціонерного товариства «Головинський кар'єр «Граніт» (далі - ЗАТ «Головинський кар'єр «Граніт»; позивач) до Володарсько-Волинської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області (далі - Володарсько-Волинська МДПІ Житомирської області; відповідач) задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 24 травня 2011 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, Володарсько-Волинська МДПІ Житомирської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку ЗАТ «Головинський кар'єр «Граніт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складено акт № 10/23-107/31603505 від 18 травня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 24 травня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 958 626,00 грн. (766 901,00 грн. - основний платіж, 191 725,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством підпунктів 7.2.1, 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість за відсутності належним чином оформленої податкової накладної та без подання до податкового органу заяви зі скаргою на постачальника.

Зокрема, під час здійснення перевірки з'ясовано, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферум-М» укладено договір № 2 від 29 травня 2008 року на поставку обладнання загальною вартістю 10 581 000,00 грн.

На виконання умов договору ЗАТ «Головинський кар'єр «Граніт» у червні -серпні 2008 року перераховано на адресу постачальника кошти за обладнання в повному обсязі.

Проте, контрагентом виписано на адресу позивача лише одну податкову накладну № 4559 від 06 червня 2008 року на суму податку на додану вартість у розмірі 166 666,67 грн., яку включено товариством до складу податкового кредиту за червень 2008 року.

В подальшому, в зв'язку з тим, що ТОВ «Ферум-М» не змогло виконати умови договору, воно звернулось до позивача із заявою про переведення боргу на Товариство з обмеженою відповідальністю «Аметт», що стало підставою для укладання 30 вересня 2008 року трьохстороннього договору про переведення боргу, відповідно до умов якого новий боржник - ТОВ «Аметт» прийняло на себе зобов'язання за основним договором та здійснило поставку обладнання позивачу на підставі видаткових накладних № 1957 від 02 грудня 2008 року та № 3355 від 26 грудня 2008 року на загальну суму в розмірі 10 581 000,00 грн.

При цьому жодної податкової накладної на адресу товариства виписано не було, в зв'язку з чим 03 березня 2009 року ЗАТ «Головинський кар'єр «Граніт» звернулось із письмовим запитом до ТОВ «Аметт» про надання податкових накладних на отримане обладнання. Не одержавши податкові накладні від постачальника, позивач 19 квітня 2010 року звернувся до Володарсько-Волинської МДПІ Житомирської області із заявою-скаргою на ТОВ «Аметт».

В свою чергу, обґрунтовуючи власну правову позицію щодо неправомірності формування товариством податкового кредиту з податку на додану вартість у розглядуваній ситуації, контролюючий орган наголошував на тому, що позивач повинен був подати скаргу на ТОВ «Ферум-М», а не на ТОВ «Аметт».

Суди попередніх інстанцій цілком об'єктивно не погодились з такими доводами відповідача, позаяк за правилами статті 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Отже, чинне законодавство допускає заміну боржника новим, до якого, відповідно, переходить обов'язок виконати зобов'язання перед кредитором.

При цьому згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

З огляду на викладене, судові інстанції дійшли правильного висновку про те, що платник має право включити до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість, не підтверджену податковою накладною, у разі звернення до контролюючого органу із скаргою на постачальника, який відмовився надати таку накладну, в порядку підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР.

В той же час, судами не враховано, що правоутворюючим фактом, з яким податкове законодавство пов'язує виникнення у платника права на формування даних податкового обліку, є реальне здійснення операції з придбання товарів (обладнання).

Докази, що можуть використовуватись при аналізі реальності операції - дані про існування активу (ким і коли вироблявся), про його рух на шляху до платника податку-набувача (як транспортувався), як використовувався далі.

Реальність потребує також з'ясування того факту, чи справді актив отримано від указаного в первинних документах контрагента.

При цьому варто мати на увазі, що якщо під час розгляду справи буде встановлено, що відповідне обладнання справді придбавалось позивачем, але не в тієї особи, що зазначена в первинних документах, то такі документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право товариства на податковий кредит з податку на додану вартість.

А відтак, враховуючи те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі з метою об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід врахувати, що згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Володарсько-Волинської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.