Справа № 2-а-4004/10/0270
Суддя: Аліменко В. О.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-4004/10/0270
Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Аліменка В. О.

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Залімського І.Г.

при секретарі: Афанасьєвій Зінаїді Володимирівні

за участю представників сторін:

позивача-Козар О.Г.

представника позивача -ОСОБА_2

представника відповідача- Мазура О.О., ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2010 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області про скасування рішення , -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції з вимогою визнати не чинними та скасувати рішення № від 27.09.2010р. про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1239296,6 грн..

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2010 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Гайсинська міжрайонна державна податкова інспекція Вінницької області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В якості обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про неповне зясування судом всіх обставин, що мають значення для вирішення справи та не врахування положень закону.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених письмово та доданих до матеріалів справи. Зазначив, що постанова суду першої інстанції від 18.11.2010р. є законною та обґрунтованою, у звязку з чим просить апеляційний суд залишити її без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи у період з 10 по 23 вересня 2010 р. на підставі направлення від 10 вересня 2010 року працівниками Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції проведено планову виїзну перевірку з дотримання вимог податкового законодавства позивача. За результатами перевірки складено акт № 1930/1700/НОМЕР_1 від 27.09.2010 року, на підставі якого Гайсинською міжрайонною державною податковою інспекцією 27.09.2010 року винесено рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1239296,6 грн.

Позивач, присутній під час проведення перевірки, ознайомлений з даним актом, що підтверджується його підписом.

Даючи правову оцінку діям відповідача по проведенню згаданої перевірки суд першої інстанції в першу чергу звернув увагу на те, що статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.90 р. N 509-XII ( 509-12 ).

Згідно п. 2 ст. 11 даного Закону органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 року № 265/95-ВР, що вбачається з його преамбули.

У відповідності до статті 15 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Відповідно до ст. 16 вказаного Закону контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону.

Питання проведення органами державної податкової служби України планових, позапланових перевірок врегульовано виключно нормами Закону України Про державну податкову службу в Україні», зокрема, статтею 11-1, в тому числі щодо питань, визначених статтею 15 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг . Зазначене узгоджується з вимогами статті 19 Конституції України, у відповідності до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі, щодо порядку проведення перевірок органами податкової служби.

Повноваження податкових органів та загальний порядок проведення перевірок встановлений статтями 11-1 та 11-2 Закону України Про державну податкову службу в Україні від 04.12.1990 року № 509-ХІІ. При цьому, частиною 7 статті 11-1 вказаного Закону, яка передбачає підстави та порядок проведення органами податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), до яких не відноситься перевірка за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари ( послуги), встановлене спеціальне правило, згідно якого позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а в інших випадках - за рішенням суду.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами субєктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Визначення поняття розрахункова операція дано в абзаці 3 статті 2 Закону № 265, якоювизнається приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг). А місцем проведення розрахунків згідно цієї ж статті визнається місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Указом Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (в редакції Указу Президента України від 28.06.1999 року № 746/99, далі - Указ) запроваджено спрощену систему оподаткування, облік звітності для суб'єктів малого підприємництва, зокрема, для фізичних осіб, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи. Умовами переходу та перебував на спрощеній системі для громадян - суб'єктів малого підприємництва є перебування з ними трудових відносинах не більше 10 осіб, включаючи членів їх сімей, та обсяг виручки від реалі: продукції, товарів (робіт, послуг) за календарний рік не повинен перевищувати 500 тис. гривен Такі фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання Свідоцтва про сплату єдиного податку. Форма Свідоцтва та Пор його видачі затверджено наказом ДПА України від 29.10.1999 № 599 (у редакції наказу ДПА У від 28.12.2001 № 521). Свідоцтво видається на зазначений в заяві термін, але в межах календарного року.

Відповідно до норм Указу не поширюється спрощена система оподаткування на суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють торгівлю лікеро-горілчаними, тютюновими виробами або пально-мастильними матеріалами.

Для платника єдиного податку - фізичної особи порядок ведення Книги обліку, доходів і витрат затверджено наказом ДПА України від 29.10.99р. №599 "Про затвердження Свідоцтва про сплаті єдиного податку та Порядку його видачі".

Відповідно до цього Порядку для визначення результатів власної підприємницької діяльності і підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку підприємець веде Книгу обліку доходів і витрат згідно з додатком 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.93 № 12.

Згідно Указу Президента України від 28 червня 1999 р. №746/99 "Про внесення змін до Указу Президента України від 3 липня 1998 р. №727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку т звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ) фізична особа - платник єдиного податку - сплачує єдиний податок у фіксованому розмірі, який встановлюється місцевими радами за місцем державної реєстрації цього платника залежно від виду діяльності в межах від 20 до 200 грн. на місяць і розмір єдиного податку не залежить від результатів підприємницької діяльності (доход збитків) при умові, що обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не перевищує 500 тис. грн. на календарний рік.

Указом (абзац 5 стаття 1) встановлено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, по вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності - платником єдиного податку на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операції з продажу комісійного товару, вважається виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), і згідно положення Указу, не повинна перевищувати протягом календарного року 500 тис. грн.

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу за договором комісії одна сторона (комісіонер -особа, яка вчиняє угоди або інші юридичні дії від свого імені, але за рахунок комітента) зобов'язана за дорученням іншої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів. Договір комісії відноситься до числа договорів про надання нематеріальних посередницьких послуг, головним чином при здійсненні торгових операцій.

Тобто, комісіонер діє від свого імені, а отже, приймає на себе всі права та обов'язки за договором, що укладаються з третіми особами, та несе за них відповідальність.

Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" (п.31 стаття 1) визначено, що продаж товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Для цілей оподаткування не можуть вважатися продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу права власності на такі товари.

Статтею 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 р. № 436-І// громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу Громадянин - підприємець зобов'язаний своєчасно надавати податковим органам декларації про доходи, інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів, вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.

Відповідальність за не ведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов'язкову форму обліку визначена статтею 1641 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 р. (зі змінами та доповненнями) та тягне собою попередження або накладення штрафу у розмірі від трьох до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі від п'яти до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є фізичною особою - підприємцем, здійснює свою підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування та у період що перевірявся працював з єдиним контрагентом - Публічним акціонерним товариством "Тростянецький м'ясокомбінат" за договорами доручення на закупівлю худоби від 18.05.2009 року та від 03.05.2010 року. Згідно п.1.1 даних договорів доручень позивач був зобовязаний за винагороду від імені і за рахунок довірителя здійснював закупівлю худоби у живій вазі. Також відповідно до п. 2.1 вищезазначених договорів, позивач здійснював закупівлю худоби у сільгоспвиробника і передавав її довірителю, не набираючи при цьому права власності на придбану худобу.

Тому, посилання відповідача на те що відповідно до п. 4.1 договорів позивач здійснював передачу товару за договорами купівлі-продажу не відповідають дійсності. Документальним підтвердженням цього є копії приймальних квитанцій на закупку худоби, видаткові касові ордера на отримання коштів для закупівлі, видаткові касові ордера на отримання коштів за надання послуги, авансові звіти по оплаті за здану худобу.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із акту перевірки, ПАТ "Тростянецький м'ясокомбінат" видав кошти СПД ОСОБА_4_1 на закупівлю сировини у сумі 387358,50 грн. та комісійну винагороду за здану ВРХ у сумі 31621,66 грн. Згідно наданих даних СПД сума комісійної винагороди за перше півріччя 2010 року становить 8879,16 грн. Виплати підтверджуються картками особового рахунку ФОП ОСОБА_4 що ведуться на ПАТ "Тростянецький м'ясокомбінат" та інформацією, наданою Тростянецькій ОДПІ (№5896/10/17-102 від 31.08.2010 року) про взаєморозрахунки ФОП ОСОБА_4 (ід. №) за період з 01.04.2009 року по 31.12.2009 року

Висновки відповідача про те , що загальна сума прийнятих позивачем готівкових коштів за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року становить: 20000,00 грн. (за 2008 рік) + 387358,50+31621,66(за 2009 рік)+8879,16 (за 2010 рік) = 447859,32 грн., а тому, відповідно до п.1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", із змінами та доповненнями, за порушення вимог цього Закону до позивача застосовано фінансові санкції :

- у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих розрахункових операцій, у разі не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункових операцій, або проведення її без використання розрахункової книжки (447859,32 грн. х 5 = 2239296,60 грн). є помилковим.

Таким чином сума виручки винагороди за виконаними договорами доручень в 2009 році складає - 31621,66, а в 2010 році - 8879,16 грн., загальна сума становить 40500,82 грн., що і є обсягом виручки, що є дохідною частиною позивача згідно Указу Президента "про спрощенусистему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

З огляду на те, що позивач, як платник єдиного податку, суб'єкт підприємницької діяльності мав право не застосовувати РРО та розрахункові книжки по продажу товарів, він повинен був вести книги обліку доходів та витрат.

Згідно з преамбулою Закону України Про застосування реєстратора розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

У преамбулі Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами зазначено, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення. Також він встановлює спеціальний порядок нарахування, оскарження нарахування, процедуру сплати та примусового стягнення, яка може застосовуватися лише щодо податків і зборів (обовязкових платежів), сплата яких передбачена Законами з питань оподаткування, тобто він не регулює питання застосування та стягнення фінансових санкцій за порушення порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

У відповідності до пунктів 1.2, 1.9 статті 1 цього Закону податкове зобовязання це зобовязання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та в строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Податкове повідомлення є письмовим повідомленням контролюючих та податкових органів про обовязок платника податків сплатити суму податкового зобовязання та погасити суму податкового боргу. Таким чином, ця форма акта ненормативного характеру може застосовуватися лише щодо обовязків по сплаті податків і зборів (обовязкових платежів), вичерпний перелік яких визначено у статтях 14 та 15 Закону України Про систему оподаткування .

Разом з тим, за результатом проведеної перевірки податковим органом прийнято саме рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Слід зауважити, що у зазначених вище нормах штраф, накладений відповідачем на позивача, не визначений як податок або збір (обовязковий платіж). Тому обовязки субєкта підприємницької діяльності по сплаті штрафу за порушення ним норм Закону про застосування реєстраторів розрахункових операцій не відноситься до категорії податкового зобовязання або податкового боргу, а тому фінансові санкції за порушення вимог Закону про застосування реєстраторів розрахункових операцій визначаються як різновид адміністративно-господарських санкцій. Правовою підставою для такого висновку є стаття 238 Господарського кодексу України, яка передбачає, що санкції, передбачені за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, є адміністративно-господарськими санкціями.

Відтак при вирішенні даної справи суд встановлює також і факт дотримання податковим органом строків застосування адміністративно-господарських санкцій.

Так, строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, згідно із якою адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Суд зазначає, що уповноважений орган державної влади при виявленні факту порушення субєктом підприємницької діяльності встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, мав дотримуватися наведених положень законодавства, у звязку з чим міг прийняти рішення про застосування такого виду адміністративно-господарських санкцій, як фінансові санкції, виключно протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Закінчення будь-якого із встановлених статтею 250 Господарського кодексу України строку виключає застосування таких санкцій до субєкта підприємницької діяльності за вчинене ним порушення правил здійснення господарської діяльності.

Згідно рішення Гайсинської МДПІ про застосування штрафних санкцій прийнятого 27 вересня 2010 року, періодом за який нараховано відповідні штрафні санкції є 2 та 3 квартали 2009 року, а тому штрафна санкція застосована з порушенням вимог статті 250 ГКУ.

Беручи до уваги вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції , що позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення Гайсинської МДПІ № НОМЕР_2 від 27.09.2010 року про застосування штрафних фінансових санкцій у сумі 2239296,6 грн. підлягає задоволенню.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та повністю спростовуються встановленими по справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2010р. є законною і обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області, залишити без задоволення, а Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2010 року, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 14 лютого 2011 року .

Головуючий Аліменко В. О.

Судді Мельник -Томенко Ж.М.

ОСОБА_5