Справа № 2а-431/11
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

19 січня 2015 року м. Київ В/800/6043/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Леонтович К.Г.,

Мороза В.Ф.,

Чалого С.Я.,

перевіривши заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 28.10.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.12.2011 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугою років з 01.08.2000 року по 01.12.2010 року, враховуючи всі надбавки та встановити розмір пенсії з урахуванням надбавок, та зобов`язано здійснювати виплату пенсії постійно згідно проведеного перерахунку.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволено частково. Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.12.2011 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 в частині проведення перерахунку та виплати пенсії за період з 01.08.2000 року по 09.01.2010 року залишено без розгляду. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» за період з 10.01.2010 року по 01.12.2010 року, враховуючи всі надбавки та встановлення розміру пенсії з урахуванням надбавок відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2013 року ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014 року.

У заяві про перегляд Верховним Судом України зазначеної вище ухвали Вищого адміністративного суду України від 28.10.2013 року заявник порушує питання про її скасування, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропустив строк для подання заяви про перегляд судового рішення, ним було подано клопотання про поновлення даного строку.

Причини пропуску строку для подання заяви про перегляд судового рішення, викладені у клопотанні є поважними.

Зважаючи на викладене, наявні підстави для задоволення клопотання про поновлення ОСОБА_1 строку звернення з заявою про допуск до перегляду Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними.

Статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти, зокрема: різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб`єктивних прав і обов`язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов`язків осіб, які беруть участь у справі; різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто незастосування закону, який підлягав застосуванню; різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, скаржником надано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 року у справі № К/800/14098/13.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що судами касаційної інстанції по-різному застосовано норми Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Так, у справі, про перегляд рішення в якій подано заяву, предметом розгляду була правомірність не включення до грошового забезпечення, з якого вираховується пенсія, доплат та премій, встановлених Указом Президента України від 04.10.1996 року № 926 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» та Указом Президента України від 23.02.2002 року № 173 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів».

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 року, на яку скаржник посилається як на доказ неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, йдеться про невключення до грошового забезпечення, з якого вираховується пенсія, надбавки за інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади та оперативно-розшукову діяльність, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та доплати за службу у нічний час та понад встановлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні.

Вивчивши заяву, дослідивши рішення, на яке посилається заявник як на приклад неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, колегія суддів вважає, що обставини даної справи не є подібними тим, що розглядалися в межах справи, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права, ознаки неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах відсутні, а отже відсутні передбачені пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для допуску даної справи до провадження у Верховному Суді України.

Враховуючи вищенаведене, обговоривши доводи заяви та виходячи з мети судового перегляду, колегія суддів не знаходить підстав, встановлених пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, для допуску справи до провадження у Верховному Суді України.

Керуючись статтями 237, 238, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення із заявою про перегляд Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними.

Відмовити ОСОБА_1 в допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, в порядку перегляду по цій справі ухвали Вищого адміністративного суду України від 28.10.2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.Є. Донець

С.А. Горбатюк

К.Г. Леонтович

В.Ф. Мороз

С.Я. Чалий