Справа № 2а-3639/10/1970
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2015 р. м. Київ К/9991/43961/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Українсько-Іспанського спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Санза Топ»

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року

у справі № 2-а-3639/10/1970

за позовом Українсько-Іспанського спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Санза Топ»

до Бережанської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області, Головного управління Державного казначейства України в Тернопільській області

про скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Українсько-Іспанське спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю «Санза Топ» (далі - УІСП - ТОВ «Санза Топ»; позивач) звернулось до суду з позовом до Бережанської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області (далі - Бережанська МДПІ Тернопільської області; відповідач-1) та Головного управління Державного казначейства України в Тернопільській області (далі - ГУДК України в Тернопільській області; відповідач-2), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення № 6628//0 від 11 жовтня 2010 року та № 7168//0 від 25 жовтня 2010 року, а також зобов'язати повернути з Державного бюджету України заборгованість з податку на додану вартість за липень 2010 року в розмірі 109 558,00 грн. та за серпень 2010 року в розмірі 66 091,00 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, позивач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, УІСП - ТОВ «Санза Топ», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем-1 проведено виїзні позапланові перевірки УІСП - ТОВ «Санза Топ» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2010 року та за серпень 2010 року, які виникли за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось в період з 01 червня 2010 року по 30 червня 2010 року та з 01 липня 2010 року по 31 липня 2010 року відповідно, за результатами яких складено акти № 481/23-134/31274081 від 04 жовтня 2010 року та № 508/23-134/31274081 від 21 жовтня 2010 року.

На підставі зазначених актів перевірок контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 6628//0 від 11 жовтня 2010 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 109 558,00 грн., та податкове повідомлення-рішення № 7168//0 від 25 жовтня 2010 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 66 091,00 грн.

Перевірками встановлено порушення товариством підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.2, 7.4.5 пункту 7.4, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Приватним підприємцем ОСОБА_3, Приватним підприємцем ОСОБА_4, Приватним підприємцем ОСОБА_5, Приватним підприємством «Континент», Приватним підприємством «Добросин» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деревообробне підприємство «Жидачів ліс», з огляду на фіктивний характер здійснення господарських операцій з придбання лісосировини та агрегату до автомобіля марки МАЗ.

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган наголошував на відсутності в товарно-транспортних накладних: повної адреси місць відправки та отримання товарів; записів про якісні характеристики вантажу, що перевозиться; записів про документи, що супроводжують перевезення вантажу (санітарні, якісні сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо, що визначаються правилами перевезення вантажів); даних про матеріально-відповідальну особу вантажовідправника та вантажоодержувача; відмітки перевізника.

Крім того, податковий орган зазначив про відсутність у ПП ОСОБА_5 основних засобів та неперебування ПП «Добросин» за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням.

Відмовляючи в позові, суди попередніх інстанцій підтримали правову позицію відповідача-1 та дійшли висновку про недоведеність платником реального характеру розглядуваних господарських операцій.

Проте, колегія суддів вважає вказані доводи судів передчасними, зважаючи на таке.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, правоутворюючим фактом, з яким податкове законодавство пов'язує виникнення у платника права на формування даних податкового обліку, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

А відтак, для правильного вирішення спору суду необхідно достеменно з'ясувати характер та зміст операцій, які стали підставою для виникнення у позивача права на оспорювані суми податкового кредиту з податку на додану вартість; дослідити всі первинні документи; встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб як свідків; перевірити присутність у товариства ділової мети під час здійснення відповідних господарських операцій та на підставі встановлених обставин зробити вмотивований висновок про реальність проведених операцій.

При цьому слід мати на увазі, що певні недоліки первинних документів, в тому числі товарно-транспортних накладних, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Первинні документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте при цьому містять достатні дані про зміст та обсяг господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Крім того, варто врахувати, що заявлена УІСП - ТОВ «Санза Топ» у даній справі позовна вимога про зобов'язання повернути з Державного бюджету України заборгованість з податку на додану вартість за липень 2010 року в розмірі 109 558,00 грн. та за серпень 2010 року в розмірі 66 091,00 грн. не є належним способом захисту порушеного права, адже в даному випадку таким способом є звернення платника до суду з вимогою про стягнення суми коштів з Державного бюджету України.

Проте, зазначені у частині 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України способи захисту порушеного права не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Згідно з частинами 2, 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не виконано вимоги щодо об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи.

В зв'язку з цим, відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Українсько-Іспанського спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Санза Топ» задовольнити.

Скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.