Справа № 816/5634/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2015 р. м. Київ К/800/29036/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
за участю секретаряГончар Н.О.
та представників сторін: від позивача не з'явився
від відповідачаПасько Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд»
на постановуПолтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2014
та ухвалуХарківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014
у справі № 816/5634/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд»
доКременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Мндоходів у Полтавській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд» звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /487 від 11.03.2013.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено виїзну планову документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 по 30.06.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 по 30.06.2012, за результатами якої складено акт № 5096/22-209/32275458 від 30.11.2012;

- названим актом встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог п.1.4, п.1.6, п.1.18 ст.1, п.4.1 ст.4, пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.7.5, п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 3 086 874 грн.;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № /2162 від 20.12.2012, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 2 814 228 грн. за основним платежем та на 703 557 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- за результатами адміністративного оскарження рішенням Державної податкової служби № 500/10/10.2-07 від 01.03.2013 податкове повідомлення-рішення № /2162 від 20.12.2012 було скасоване в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 465 523,75 грн. (з яких: 374 419 грн. - основний платіж та 91 104,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

- з урахуванням результатів адміністративного оскарження, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /487 від 11.03.2013, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 3 052 261,25 грн. (з яких: 2 439 809 грн. - основний платіж та 612 452,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій висновку, що позивачем в порушення п.1.4, п.1.6, п.1.18 ст.1. п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» при формуванні об'єкту оподаткування не враховано податкові зобов'язання по податку на додану вартість від реалізації об'єктів інвестування за звичайними цінами на суму 2 439 809 грн.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, що між позивачем (як забудовником) та ВАТ «Кредитпромбанк» (як управителем) укладено генеральний договір на забудову від 18.02.2008 №ФБ08.0102/08, за умовами якого ВАТ «Кредитпромбанк» замовляє позивачу будівництво об'єктів, введення в експлуатацію та передачу довірителям у власність об'єктів інвестування, що є у складі об'єктів будівництва (установники управління майном - фізична чи юридична особа, яка передала кошти в управління Управителю на підставі договору про участь у фонді з метою отримання у власність закріпленого за нею об'єкту інвестування).

Також, між позивачем та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено договір відступлення майнових прав від 18.02.2008 № ВП080102/08, за умовами якого майнові права на об'єкт будівництва (житловий будинок №37 (друга черга) квартал № 278 м. Кременчук) переходять до ВАТ «Кредитпромбанк» при настанні відкладальних умов, як то збільшення строків будівництва більш ніж на 90 днів, збільшення вартості будівництва більш ніж на 20 відсотків понад кошторисну вартість без письмового погодження ВАТ «Кредитпромбанк» та інше.

За змістом пп.5.1.20 п.5.1 ст.5 Закону України «Про податок на додану вартість» звільняються від оподаткування операції з поставки житла (об'єктів житлового фонду), крім їх першої поставки.

Для цілей цього підпункту під першою поставкою житла (об'єкта житлового фонду) розуміється перше передання готового новозбудованого житла (об'єкта житлового фонду) у власність покупця або поставка послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника.

Таким чином, операції з першої поставки новозбудованого житла, незалежно від джерел фінансування (включаючи кошти учасників фінансування будівництва житлового будинку (пайовиків) або власні фінансові ресурси забудовника), підлягають оподаткуванню податком на додану вартість на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст.138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

З огляду на зміст вищенаведених положень податкового та процесуального законів, а також зважаючи на підстави виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що предметом доказування у даній справі, зокрема, мають бути обставини, які свідчать про наявність або відсутність у позивача об'єкта оподаткування податком на додану вартість, а саме, - настання фактичних обставин першої поставки позивачем житла в розумінні пп.5.1.20 п.5.1 ст.5 Закону України «Про податок на додану вартість».

Недотримання судами першої й апеляційної інстанцій вимог цієї статті призвело до неповного з'ясування фактичних обставин справи, які входять до предмету доказування та мають вирішальне значення для правильного вирішення спору.

Крім того, як вбачається з доводів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки обставинам, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме, - щодо укладення договору про внесення змін №1 від 18.07.2008 до Генерального договору на забудову від 18.02.2008 №ФБ08.0102/08, за змістом якого до об'єктів інвестування житлового призначення будуть входити 64 квартири та 5 офісних приміщень у житловому буд. №37 (друга черга) кварталу №278 у м.Кременчуці Полтавської області, та щодо декларування та сплати позивачем податкових зобов'язань у період 2008 року, першої половини 2009 року на час введення в експлуатацію 64 квартир та 5 офісних приміщень другої черги будівництва буд.37 у м.Кременчуці Полтавської області; щодо правових наслідків укладення позивачем договору відчуження майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення з Державною іпотечною установою та договору відступлення майнових прав з ВАТ «Кредитпромбанк».

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що під час нового розгляду справи судам попередніх інстанцій необхідно врахувати вищевикладене, надати належну правову оцінку усім доводам позивача, встановити наявність об'єкту оподаткування податком на додану вартість у господарських операціях, здійснених позивачем на підставі укладених договорів, в результаті чого дійти обґрунтованого висновку про підставність визначення позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням суми податкового зобов'язання по ПДВ та, як наслідок, про наявність чи відсутність законних підстав для задоволення позову.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору та вважати, що оскаржувані рішення винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд» задовольнити частково.

2. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний