Справа № 2а/2570/5541/11
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2015 р. м. Київ К/9991/46297/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області до Відділу державної виконавчої служби Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року Управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області звернулося до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області, в якому просило визнати неправомірними дії начальника Відділу державної виконавчої служби Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області щодо винесення постанови від 13 жовтня 2011 року про стягнення з боржника виконавчого збору, визнати постанову начальника Відділу державної виконавчої служби Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області про стягнення виконавчого збору від 13 жовтня 2011 року такою, що суперечить нормам чинного законодавства та скасувати її.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання до відповідача надійшов виконавчий лист № 2а/2502/2744/11, виданий Бобровицьким районним судом Чернігівської області 30 вересня 2011 року, про зобов'язання позивача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_4 за період з 25 січня 2011 року по 25 липня 2011 року відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» надбавки до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», з урахуванням фактично сплачених сум у цей період.

На виконання вищезазначеного виконавчого листа відповідачем 04 жовтня 2011 року було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження із встановленням семиденного терміну для добровільного виконання рішення суду, копія якої в той же день була направлена боржнику. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження Управлінням Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області було отримано 06 жовтня 2011 року.

10 жовтня 2011 року позивачем було здійснено ОСОБА_4 перерахунок надбавки дітям війни у відповідності до рішення суду.

У зв'язку з невиконанням рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, 13 жовтня 2011 року начальником Відділу державної виконавчої служби Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області винесено постанову про стягнення з боржника - Управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області виконавчого збору у розмірі 1360 грн.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки на час винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору позивачем у повному обсязі не було виконано рішення суду в строк для його добровільного виконання, відповідач, приймаючи оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Отже, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове його виконання.

Положеннями частини 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Проте, приймаючи рішення про відмову позивачу у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій не з'ясували факту вчинення відділом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходів примусового виконання рішення.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства Україниє підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало