Справа № 2а/0370/160/12
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/19785/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Загороднього А.Ф.

Костенка М.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції області Державної податкової служби на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2013

у справі 2а/0370/160/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП»

до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції

про часткове визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-

рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СМП» звернулось до суду з позовом до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції про часткове визнання нечинними та скасування податкових повідомлень- рішень.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2012 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2013 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2012 скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач оскаржив його в касаційному порядку. В скарзі просить суд скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2013 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом апеляційної інстанції при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «СМП» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 30.06.2011 року, за результатами якої складено акт перевірки від 21.10.2011 року № 858/44-23/31401373.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено п.п. 4.1.1 п. 4.1. ст. 4, п. 5.1, п.п. 5.2.1, п. 5.2, п.п. 5.4.10 п. 5.4 ст. 5, п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 3, ст. 4, п.7.3, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі зазначего акта фіскальним органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.10.2011 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за податком на прибуток підприємств на суму 457737.50 грн. та № , яким ТОВ «СМП» збільшено суму грошового зобов'язання за податком на додану вартість на суму 382887.50 грн.

Приймаючи спірне рішення податковий орган виходив з того, що укладений між позивачем та його контрагентом ТОВ «МКПК «Агенція Трейд» договір поставки від 03.09.2010 року № 03/09/10-П не мав на меті настання реальних наслідків, а був укладений з метою ухилення від сплати податків

За визначенням, наведеним у пункті 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Відповідно до приписів підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної вартості товарів, але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем надано належним чином оформлені накладні та податкові накладні, розрахунок за отриманий товар проведений позивачем шляхом безготівкового переказу грошових коштів на рахунок постачальника, що підтверджується банківськими виписками.

Подальший рух товарно-матеріальних цінностей підтверджено договором комісії, копія яких долучено до матеріалів справи, що підтверджує товарність операцій з поставки від даного постачальника.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, з доводами якого погодиджується колегія суддів Вищого адміністративного суду, дійшов вірного висновку, що податковим органом не було доведено правомірності збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість, оскільки витрати позивача підтверджені належними бухгалтерськими та податковими документами, у зв'язку з чим позивач правомірно включив до валових витрат вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, а податок на додану вартість, сплачений у складі цієї вартості, до податкового кредиту відповідного податкового періоду.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що касаційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції області Державної податкової служби на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2013 у справі 823/1192/13-а слід відхилити, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2013 у справі 823/1192/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді А.Ф. Загородній
М.І. Костенко