Справа № 812/2004/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ К/800/40158/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу спеціалізованої податкової інспекції по роботі з великими платниками у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - Інспекція)

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13.05.2013

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013

у справі № 812/2004/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13.05.2013, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.02.2013 № в частині збільшення Товариству грошового зобов'язання з ПДВ на 550 906 грн. за основним платежем із застосуванням 137 726,50 грн. штрафних санкцій.

У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з того, що позивач надав Інспекції усі необхідні документи, які в силу пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК) підтверджують право платника на включення до податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, не зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що необхідні підтверджувальні документи не були подані платником під час проведення камеральної перевірки, тоді як правила пункту 44.7 статті 44 ПК щодо існування у платника можливості надати відсутні документи після проведення податкової перевірки стосуються лише планових і позапланових перевірок та не поширюються на порядок проведення камеральних перевірок.

Товариством у відповідності до статті 216 Кодексу адміністративного судочинства України подано заперечення на касаційну скаргу, в якому позивач зазначає про правильність та обґрунтованість оскаржуваних судових актів та просить залишити ці рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Як встановлено судами обох інстанцій та вбачається з матеріалів справи, Інспекцією було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ за листопад 2012 року, оформлену актом від 18.01.2013 № 6/17-0/31443937.

Під час цієї перевірки відповідачем зроблено висновок про включення Товариством до податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, без додання до заяви із скаргою на постачальника копій товарних чеків або інших розрахункових документів, що підтверджують факт отримання товарів/послуг відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК.

Наведене стало підставою для донарахування позивачеві оспорюваної суми грошового зобов'язання з ПДВ.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з абзацом дев'ятим цього ж пункту відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

У той же час абзацом одинадцятим пункту 201.10 статті 201 ПК встановлено, що у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Таким чином, подання платником заяви зі скаргою на постачальника з одночасним представленням первинних документів на підтвердження реальності виконання господарської операцій з придбання товарів, робіт, послуг надає право платникові на включення до податкового кредиту сум ПДВ й відсутності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У справі, що переглядається, суди встановили, що Товариством було подано відповідну заяву до Інспекції; за твердженням позивача, до цієї заяви було додано необхідні копії документів, які підтверджують факт сплати позивачем відповідних сум податку у ціні придбаних товарів, робіт, послуг.

Отримавши акт камеральної перевірки від 18.01.2013 № 6/17-0/31443937, позивач повторно (у п'ятиденний строк з дня одержання цього акта) надіслав на адресу Інспекції копії первинних документів до додатку № 8 до декларації за листопад 2012 року; відповідні копії первинних документів (у тому числі видаткові накладні, платіжні доручення) залучені до матеріалів даної справи.

За таких обставин суди обох попередніх інстанцій дійшли цілком обґрунтованого висновку про підтвердження Товариством визначеного у декларації за листопад 2012 року податкового кредиту шляхом виконання вимог пункту 201.10 статті 201 ПК.

При цьому суди правомірно відхилили доводи Інспекції про неможливість подання платником відповідних документів у п'ятиденний строк з дня отримання акта камеральної перевірки.

Так, частиною другою пункту 44.7 статті 44 ПК (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

При цьому наведений припис не уточнює вид податкової перевірки, за наслідками якої платник може додатково представити відсутні первинні документи. Для встановлення дійсного обсягу податкових прав та обов'язків платника податковий орган повинен об'єктивно оцінити та дослідити усі наявні первинні документи.

До того ж, слід зазначити, що у будь-якому випадку нарахування платникові податкового зобов'язання виключно з підстав несвоєчасного подання платником первинних документів, які підтверджують правомірність сформованих таким платником даних податкового обліку, не можна визнати правомірним.

З урахуванням викладеного суди цілком об'єктивно задовольнили розглядувані вимоги, скасувавши податкове повідомлення-рішення від 08.02.2013 № в оспорюваній частині.

Доводи касаційної скарги є відтворенням правової позиції податкового органу по справі, ці доводи досліджувалися у судах першої та апеляційної інстанцій та отримали належну правову оцінку під час розгляду даного спору судами попередніх інстанцій.

Порушення норм матеріального чи процесуального права, які є підставою для скасування оскаржуваних рішень попередніх судових інстанцій, судом касаційної інстанції не встановлені.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу спеціалізованої податкової інспекції по роботі з великими платниками у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити.

2. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13.05.2013 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013 у справі № 812/2004/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько