Справа № 826/2092/15
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2092/15 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Генеральної прокуратури України, Прокуратури Харківської області, Куп'янської міжрайонної прокуратури Харківської області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Харківської області, третя особа: Куп'янська міжрайонна прокуратура Харьківської області про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся з позовом до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Харківської області, третя особа: Куп'янська міжрайонна прокуратура Харьківської області про: - визнання протиправним та скасування Наказу Генерального прокуратура України №1356к від 26 вересня 2015 року про звільнення позивача з посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області; - поновлення на посаді Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області;- зобов'язання Генеральну прокуратуру України відшкодувати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.11.2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Генеральна прокуратура України звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити ухвалу, якою позов залишити без розгляду, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права.

Також, з апеляційними скаргами звернулись відповідачі - Прокуратура Харківської області та Куп'янська міжрайонна прокуратура Харківської області, просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3, працював в органах прокуратури з квітня 2002 року, з 21 квітня 2004 року - в органах прокуратури Харківської області.

З 18 грудня 2013 року позивач призначений Куп'янським міжрайонним прокурором Харківської області строком на 5 років, згідно наказу Генеральної прокуратури України № 668к від 18 грудня 2013 року.

Так, 23 вересня 2014 року позивачем подано рапорт про звільнення із займаної посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області за власним бажанням.

Однак, 25 вересня 2014 року ОСОБА_3 направив на адресу Генеральної Прокуратури України та прокурору Харківської області електронною поштою повідомлення про відкликання рапорту про звільнення.

Наказом Генеральної прокуратури України №1356к від 26 вересня 2014 року ОСОБА_3, відповідно до ст. 15 Закону України "Про прокуратуру", звільнено з посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області з 07 жовтня 2014 року за власним бажанням (ст. 38 КЗпП).

При цьому, підставою для видання оскаржуваного наказу було подання прокурора Харківської області Данильченка Ю.Б., рапорт ОСОБА_3

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним, а звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.1 ст. 46-2 Закону України "Про прокуратуру, прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

При звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не визначено спеціальним законом.

Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, в тому числі за власним бажанням, врегульовано статтею 38 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Таким чином, вищезазначеною статтею Кодексу на власника або уповноваженого ним органу покладено обов'язок розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник, у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням обґрунтована неможливістю продовжувати роботу через наявність істотних перешкод у її виконанні. Інакше, власнику чи уповноваженому ним органу слід дотримуватись двотижневого терміну перед вирішенням питання про звільнення працівника.

Крім того, працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа, якій відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору, зокрема особа, запрошена в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 5 ст. 24 КЗпП).

Згідно ч. 5 ст. 24 Кодексу законів про працю України, особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Отже, основною умовою звільнення працівника, який відкликав свою заяву про звільнення, є запрошення до дати відкликання заяви про звільнення на місце цього працівника іншої особи в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.

Разом з тим, професійна діяльність на посадах прокурорів відноситься до сфери публічної служби з певними особливостями і основні питання регулювання порядку прийняття та переміщення по службі, дисциплінарної відповідальності, оплати праці, звільнення з посади тощо регулюються Законом України "Про прокуратуру".

Відсилочної норми про загальний порядок прийому на роботу, відповідно до Кодексу законів про працю України, Закон України "Про прокуратуру" не містить.

В силу ст. 15 Закону України "Про прокуратуру" та Наказу Генеральної прокуратури України від 31.03.2006 р. № 740ц "Про посади номенклатури Генерального прокурора України", до посад, на які працівники призначаються і з яких звільняються Генеральним прокурором України, належать прокурори міст, районів, міжрайонні та прирівняні до них спеціалізовані прокурори.

Пунктом 10 зазначеного наказу визначено, що при вирішенні питання про звільнення працівників номенклатури Генерального прокурора України прокурорам Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованим прокурорам (на правах обласних), ректору Національної академії прокуратури України надсилати до Генеральної прокуратури України такі матеріали: - подання із зазначенням причини та свого ставлення до звільнення; - рапорт працівника із зазначенням конкретних підстав звільнення; - медичні документи (у разі звільнення за станом здоров'я); - матеріали службового розслідування, рішення колегії, атестаційні документи (при звільненні в порядку дисциплінарного стягнення). У поданні про звільнення зазначати, чи добрано кандидатуру на посаду, що вивільняється, і коли її буде представлено для призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Генеральної прокуратури України №1356к від 26 вересня 2014 року позивача звільнено з посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області з 07 жовтня 2014 року за власним бажанням (ст. 38 КЗпП).

Підставою для звільнення слугував рапорт позивача на ім'я Генерального прокурора України від 23 вересня 2014 року, в якому позивач просив звільнити його з займаної посади - Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області за власним бажанням, відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України.

Матеріали справи свідчать, що 25 вересня 2014 року позивач через відділення поштового зв'язку "Укрпошта" направив електронне повідомлення через мережу Інтернет про відкликання рапорту про звільнення, оскільки написав його у стані душевного хвилювання.

Дане повідомлення отримано Генеральною прокуратурою України - 26.09.2014 року (надійшло до Генпрокуратури 25.09.2014 р. о 16:52 год.), що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося відповідачами під час розгляду справи.

Також, з 25.09.2014 року по 21.11.2014 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 6313 від 10.10.2014 року.

Крім того, прокурором Харківської області 24 вересня 2014 року було підготовлене подання про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади.

Вказані документи 24.09.2014 року вх. 11-159 отримані Генеральною прокуратурою України за допомогою факсимільного зв'язку .

На підставі подання та рапорту, 26 вересня 2014 року Генеральною прокуратурою України прийнято Наказ № 1356к про звільнення ОСОБА_3 з посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області, з 07.10.2014 року за власним бажанням.

Судом встановлено, що в справі наявний рапорт ОСОБА_4 від 24.09.2014 р. про призначення на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області.

Прокурором Харківської області 25.09.2014 було підготовлене подання про призначення ОСОБА_4 на зазначену посаду.

Вказані документи отримані Генеральною прокуратурою України та Наказом Генерального прокурора України № 1375к від 02.10.2014 року, старшого радника юстиції ОСОБА_4 призначено Куп'янським міжрайонним прокурором Харківської області.

Разом з тим, із заперечень відповідача вбачається, що після написання позивачем рапорту про звільнення на цю посаду 24.09.2014 року було запрошено ОСОБА_4, який на той час обіймав посаду начальника управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури Харківської області.

Також, згідно довідки старшого прокурора відділу роботи з кадрами територіальних прокуратур О. Мироненка від 30.09.2014 року, до управління кадрового забезпечення 26.09.2014 надійшло електронне повідомлення Куп'янського міжрайонного прокурора Долі А.Є. щодо відкликання поданого ним рапорту від 23.09.2014 року про звільнення його із займаної посади за власним бажанням.

У зв'язку з необхідністю перевірки повідомлення, старшим прокурором здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_3, під час якого йому було повідомлено позивачем, що рапорт про звільнення написано під психологічним тиском, а тому було відправлене вказане електронне повідомлення про відкликання рапорту. Крім того, повідомлено, що з 25 вересня 2014 року ОСОБА_3 перебуває на лікарняному.

Згідно п. 3 наказу Генеральної прокуратури України від 31.03.2006 року № 740ц "Про посади номенклатури Генерального прокурора України", при висуненні працівника на посаду, яка входить до номенклатури Генерального прокурора України, прокурори областей повинні надсилати до Головного управління кадрового забезпечення Генеральної прокуратури України, окрім інших документів, подання про призначення на посаду з обґрунтуванням запропонованої кандидатури із зазначенням, чи перебував працівник у резерві на висунення та яку роботу з його підготовки проведено, а також рапорт кандидата на посаду.

Матеріали щодо кандидатур для призначення на посади прокурорів міст, районів та прирівняних до них слід надсилати до Генеральної прокуратури України за місяць до закінчення строку їх повноважень. Якщо посада прокурора вивільняється з інших причин, - не пізніше одного місяця з часу виникнення вакансії.

На виконання п. 4 зазначеного наказу Генеральної прокуратури України від 31.03.2006 р. № 740ц, начальник Головного управління кадрового забезпечення Генеральної прокуратури України, упродовж трьох днів від дня надходження матеріалів, організовує їх вивчення працівниками відділу роботи з кадрами, відділу особового складу та внутрішньої безпеки, після чого готує висновки щодо можливості призначення працівників на посаду.

Таким чином, наказ про звільнення працівника в зв'язку з переведенням на посаду міжрайонного прокурора приймається після вивчення пакету документів, в тому числі і подання прокурора області та рапорту працівника.

Як встановлено судом, представник відповідачів відомостей щодо дати та часу, обставин запрошення ОСОБА_4 на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області, проведення з ним співбесіди не повідомив, копії висновку Головного управління кадрового забезпечення Генеральної прокуратури України щодо можливості призначення ОСОБА_4 на посаду не надав.

Матеріали справи свідчать, що підставою прийняття Генеральним прокурором України наказу №1375к від 02 жовтня 2014 року про призначення ОСОБА_4 на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області з 08.10.2014 року слугувало подання прокурора Харківської області від 25.09.2014 року та рапорт ОСОБА_4 про призначення його на посаду від 24.09.2014 року.

Разом з тим, представником відповідачів не було надано доказів дати та часу реєстрації в Генеральній прокуратурі України вищезазначених подання та рапорту, в той час, як електронне повідомлення позивача про відкликання рапорту про звільнення зареєстровано в Генеральній прокуратурі України -26.09.2014 року.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про недотримання порядку призначення ОСОБА_4 на посаду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у рапорті позивача про звільнення від 23 вересня 2014 року не вказано ні підстав, ні дати звільнення, в той час, як електронне повідомлення до Генерального прокурора України з проханням не розглядати заяву про звільнення містило пояснення причини написання рапорту, а саме: у стані душевного хвилювання.

За даних обставин, колегія суддів вважає, що при звільненні з посади позивача відповідач не врахував всіх істотних обставин та причин.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивача не було повідомлено про запрошення на посаду, яку він обіймав, іншого працівника, а також те, що ОСОБА_3 з 25.09.2014 року по 21.11.2014 року перебував на лікарняному та, при цьому, не мав наміру залишати робоче місце і звільнятись з роботи.

Також, слід зазначити, що, згідно рапорту ОСОБА_4 від 24.09.2014 року поданого Генеральному прокурору України, останній просив призначити, а не перевести його на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області, яка не була вакантною.

А тому правомірно судом першої інстанції зазначено, що в даному випадку відбулось призначення ОСОБА_4 на іншу посаду в органах прокуратури, а не переведення працівника з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств,відповідно до ч. 5 ст. 24 КЗпП, на підставі чого було позбавлено позивача права відкликати раніше подану ним заяву про звільнення , згідно ч. 2 ст. 38 КЗпП України.

Колегія суддів також зазначає, що відповідачем не надано доказів погодження кандидатури ОСОБА_4 на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області до відкликання позивачем раніше поданого ним рапорту про звільнення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Генеральною прокуратурою України не були враховані заяви позивача про відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням , що є порушенням прав ОСОБА_3

Крім того, доводи апеляційної скарги представника Генеральної прокуратури України щодо помилкового висновку суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що з оскаржуваним наказом позивача ознайомлено у відділі роботи з кадрами прокуратури Харківської області 14.01.2015 року та цього ж дня позивач отримав трудову книжку, а тому судом правомірно було поновлено пропущений з поважних причин строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ №1356к від 26 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади не відповідає ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому правомірно скасований судом.

Крім того, зважаючи на протиправність оскаржуваного наказу, судом першої інстанції також правомірно задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 в частині поновлення на посаді Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Генеральної прокуратури України, Прокуратури Харківської області, Куп'янської міжрайонної прокуратури Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 23.06.2015 року

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Міщук М.С.

Гром Л.М.