Справа № 2-а-3229/10/0270
Суддя: Аліменко В. О.
Дата ухвалення: 2011-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-3229/10/0270
Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Аліменка В. О.

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Залімського І.Г.

при секретарі: Зелінській І.В.

за участю представників сторін:

відповідача ОСОБА_2

позивач не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Вінниці на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2010 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Омко" до Державної податкової інспекції у м.Вінниці про скасування податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2010 року ТОВ "Омко" звернулось до суду з позовом до ДПІ у м. Вінниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомленнярішення № /0 від 02.06.2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2007 року по 31.03.2010 року, по податку на додану вартість за період з 01.04.2009 року по 31.03.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 року по 31.03.2010 року, здійсненою ДПА у Вінницькій області, складено Акт перевірки № 198/2301/33209344 від 28.05.2010 року (далі Акт перевірки), на підставі якого відповідачем прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення № /0 від 02.06.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 680564 грн., з яких: 453709 грн. основний платіж та 226855 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Позивач не погоджується з висновками викладеними в Акті перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, та вважає, що відповідач неправильно застосував пункт 4.1 статті 4 Закону України Про податок на додану вартість і без будь-яких законних підстав визначив базу оподаткування за звичайними цінами.

Відповідачем не враховано, що звичайна ціна на товар для визначення бази оподаткування має визначатися відповідно до вимог встановлених підпунктом 1.20.5 пункту 1.20 статті 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств. Враховуючи те, що ціна на побутове обладнання (термінали цифрові для прийому супутникового сингалу, супутникові антени), яку реалізовував позивач, не підлягає державному регулюванню, підстав для визначення бази оподаткування по операціях з ним виходячи із звичайних цін податковий орган не мав.

Крім того, на думку позивача, відповідач помилково застосував до внутрішньої господарської операції порядок визначення звичайної ціни, встановлений пунктом 4.3 Закону України "Про податок на додану вартість" для імпортних операцій, внаслідок чого, базу оподаткування з реалізації побутового обладнання відповідач безпідставно завищив.

За таких підстав, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення № /0 від 02.06.2010 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2010 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Вінниці № /0 від 2 червня 2010 року. Відповідач не погоджується з прийнятим рішенням і в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду і винести нову якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Омко" зареєстроване Реєстраційною палатою Вінницької міської ради, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію серії А00 № 142469 від 27.10.2004 року та перебуває на обліку платників податків у ДПІ у м. Вінниці з 29.10.2004 року .

28.05.2010 року ДПІ у м. Вінниці була проведена планова виїзна перевірка ТОВ Омко з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2007 року по 31.03.2010 року, по податку на додану вартість за період з 01.04.2009 року по 31.03.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 року по 31.03.2010 року, за результатами якої складено Акт перевірки № 198/2301/33209344 від 28.05.2010 року, яким було встановлено порушення пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість, п.3.4 п.3, п.5.12.5 п.5 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України від 30.06.2005 року №702/10982, а саме, занижено суму податку на додану вартість та завищено залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (квітень 2009 року березень 2010 року) на 1017698 грн. (а.с.9-37).

На підставі вказаного Акту перевірки, ДПІ у м. Вінниці прийнято податкове повідомлення рішення № /0 від 02.06.2010 року, яким ТОВ Омко визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 680564 грн., з яких: 453709 грн. основний платіж та 226855 грн. штрафні (фінансові) санкції (а.с.8).

Як слідує з Акту перевірки, дані порушення виникли внаслідок того, що платником при визначені бази оподаткування податком на додану вартість операцій з поставки побутового обладнання, використано вартість, встановлену на основі договору з покупцем, не врахувавши при цьому зміни до пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість", який доповнено абзацом наступного змісту: у разі, якщо звичайна ціна на товари (роботи, послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (роботи, послуги) більше ніж на 20%, база оподаткування операцій поставки таких товарів (робіт послуг) визначається за звичайними цінами.

Відповідач, посилаючись на статті 259, 261 Митного кодексу України, Порядок декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1375 від 28.08.2003р., п.п.1.20.5 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" з метою визначення бази оподаткування податком на додану вартість товарів, що були імпортовані на митну територію України і в подальшому реалізовані, застосував звичайну ціну, яка відповідає митній вартості, зазначеній у вантажних митних деклараціях з урахуванням сплаченого митного збору.

Однак з таким висновком суд не погодився та вважає прийняте податкове повідомлення - рішення № /0 від 02.06.2010 року протиправним з наступних підстав.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Частиною 1 статті 3 цього Кодексу передбачено, що порядок переміщення через митний кордон України товарів і транспортних засобів, митне регулювання, пов'язане з встановленням та справлянням податків і зборів, процедури митного контролю та оформлення, боротьба з контрабандою та порушеннями митних правил, спрямовані на реалізацію митної політики України, становлять митну справу.

З огляду на викладене, сфера дії Митного кодексу України не розповсюджується до господарських відносин по сплаті податків, за наслідками реалізації на території України товарів, що не перебувають під митним контролем.

Відповідно до статті 43 Митного кодексу України, товари і транспортні засоби перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно з заявленим митним режимом, а в свою чергу митний контроль у разі ввезення на митну територію України - після здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

Таким чином, митна вартість застосовується для нарахування податків і зборів для товарів, які перебувають під митним контролем, оскільки у відповідності до статті 259 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

В свою чергу, побутове обладнання (термінали цифрові для прийому супутникового сингалу, супутникові антени), у звязку з реалізацією якої виникло бюджетне відшкодування, не перебувала під митним контролем в момент продажу, оскільки митний контроль у відповідності до статті 43 Митного кодексу України закінчився до продажу даного товару, що підтверджується актом перевірки і поясненнями представників сторін в судовому засіданні. Тому митну вартість до вказаного товару не можна застосовувати.

Згідно підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", звичайною, якщо не встановлено цим пунктом інше, вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Поняття митна вартість та звичайна ціна не є тотожними поняттями, виходячи хоча б з порядку встановлення звичайної ціни, що визначено пунктом 1.20 даного Закону.

Для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах.

Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобовязань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші обєктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між неповязаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, повязані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів (підпункт 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 вищезгаданого Закону).

Посилання відповідача на підпункт 1.20.5 пункту 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", яким передбачено, що у разі, коли ціни на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена згідно з принципами такого регулювання є безпідставними, оскільки у відповідності до статті 7 Закону України "Про ціни та ціноутворення", вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Статтею 4 Закону України "Про ціни та ціноутворення" передбачено, що Кабінет Міністрів України визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління, крім сфери телекомунікацій.

Постановами Кабінету Міністрів України № 33 від 21 січня 2009 року, № 40 від 20 січня 2010 року, встановлено перелік обєктів державного цінового регулювання на 2009-2011 рик, до якого побутове обладнання (термінали цифрові для прийому супутникового сингалу, супутникові антени) не входять.

Крім того, жодним іншим законодавчим актом не передбачено державне регулювання цін на вказаний вид товару.

Також безпідставним є застосування відповідачем до спірних правовідносин пункту 4.3 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість", у звязку з визначенням принципів державного регулювання цін, оскільки даною нормою визначено порядок нарахування податку на додану вартість для товарів, які імпортуються на митну територію України, тобто перебувають під митним контролем, а не для товарів, які вже імпортовані і розмитнені на території України та митний контроль щодо яких закінчився.

Крім того, відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобовязаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено обґрунтованість його висновків про те, що договірна ціна на реалізоване позивачем побутове обладнання (термінали цифрові для прийому супутникового сингалу, супутникові антени) більше ніж на 20% відрізняється від звичайних цін на неї.

В Акті перевірки відсутні розрахунки визначення звичайних цін на побутове обладнання (термінали цифрові для прийому супутникового сингалу, супутникові антени на інше), будь-які відомості щодо них, обґрунтованість визначення такої ціни.

У звязку із викладеним, судом встановлено, що донарахування позивачу податкового зобовязання за порушення вимог пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість є безпідставним.

Окрім того судом не взято до увагиаги зазначені в Акті перевірки порушення позивачем положень п.5.12.5 п.5 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України від 30.06.2005 року №702/10982, з огляду на наступне.

Наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення відповідача вимогам чинного законодавства є визначення такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюване рішення в іншій частині не втрачає свою цілісністю, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних санкцій в якійсь сумі.

Тому, суд вважає, за доцільне скасувати вищезгадане оскаржуване податкове повідомлення-рішення повністю, оскільки частину рішення, що стосується порушення положень п.5.12.5 п.5 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, не можна ідентифікувати, виокремити та визнати правомірною, а в решті рішення скасувати у звязку із його протиправністю, адже таким чином вказане рішення втрачає свою цілісність та значення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 3 листопада 2010 року ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у звязку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Вінниці, залишити без задоволення, а Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2010 року, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 07 лютого 2011 року .

Головуючий Аліменко В. О.

Судді Мельник-Томенко Ж.М.

ОСОБА_3