Справа № К/9991/2704/12-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ К/9991/2704/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсонський комбінат хлібопродуктів»

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011 р.

у справі № 2-а-1256/09/2170

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Херсонський комбінат хлібопродуктів»

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Відкрите акціонерне товариство «Херсонський комбінат хлібопродуктів» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні (далі - відповідач) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.06.2009 р. позовні вимоги задоволено, визнано нечинним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 15.01.2009 р.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011 р. апеляційну скаргу відповідача задоволено, постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18.06.2009 р. скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанцій прийняте з порушенням норм матеріального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач до суду касаційної інстанції надав письмові заперечення на касаційну скаргу позивача, за змістом яких просив відмовити в задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанцій залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Посадовими особами ДПІ у м. Херсоні проведено позапланову невиїзну перевірку ВАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів», за результатами якої складено акт перевірки № 45/23-7/952367 від 12.01.2009 р. В акті перевірки зазначено, що причинами зменшення позивачу бюджетного відшкодування з ПДВ на загальну суму 600945,45 грн. слугувала відсутність підтвердження сплати податку на додану вартість суб'єктами підприємницької діяльності, що були постачальниками позивача та їх контрагентами в ході зустрічних перевірок.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 15.01.2009 р., яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2008 року на 315782,27 грн., за липень 2008 року на 242521,91 грн., за серпень 2008 року на 42641,27 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість слугувала неможливість встановлення сплати до бюджету податку на додану вартість постачальниками підприємства по всьому ланцюгу постачання, з огляду на неможливість проведення зустрічних перевірок контрагентів або підтвердження надмірної сплати податку на додану вартість зазначеними особами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами існування відповідних обставин, якими обґрунтовуються заявлені вимоги.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції та вважає їх передчасними з огляду на наступне.

Так, нормами п.1.8 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено бюджетне відшкодування як суму, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 вказаного Закону, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.6.1 ст.6 та ст.81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 цієї ж статті встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп.7.2.6 цього пункту).

Згідно п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п.п. 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п.п. 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до 7.7.2 цього ж пункту, у разі якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Щодо формування позивачем податкового кредиту спірного періоду на підставі податкових накладних отриманих від контрагентів, то судом першої інстанції встановлено, що податковий кредит позивачем був сформований на підставі належним чином оформлених податкових накладних за фактично придбаний товар (роботи, послуги) з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, що підтверджується наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Факт оплати придбаного позивачем товару у перевіреному періоді не заперечувався відповідачем.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього ж Закону визначено первинний документ як документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагента товару (робіт, послуг), на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідачем не спростовано.

Крім того, висновок податкового органу про те, що неможливість встановлення сплати до бюджету податку на додану вартість постачальниками підприємства по всьому ланцюгу постачання, свідчить про відсутність у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та бюджетного відшкодування є помилковим з огляду на те, що податкове законодавство, чинне на час виникнення спірних правовідносин, не ставило у залежність право позивача на формування податкового кредиту чи бюджетного відшкодування від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис зазначеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків відмовлено у наданні податкових вигод, зокрема, бюджетного відшкодування, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, спірне податкове повідомлення-рішення про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість обґрунтовано визнано судом першої інстанції протиправним та скасовано.

Враховуючи викладене та керуючись приписами ст.226 КАС України, відповідно до якої, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково, судова колегія дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсонський комбінат хлібопродуктів» задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011 р. у справі № 2а-1256/09/2170 скасувати, постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18.06.2009 р. у справі № 2а-1256/09/2170 залишити в силі.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.

Судді:Ланченко Л.В.

Пилипчук Н.Г.