Справа № 2а-0770/2783/12
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Київ К/800/60789/14 , № К/800/62342/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби та Комісії з ліквідації Державного підприємства "Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств"

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2014

у справі № 10093/13/876

за позовом Державного підприємства "Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств"

до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби

про скасування акта перевірки та податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати нечинним і скасувати акт перевірки № 1662/22-02 від 08.08.2012 в частині; визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.08.2012 №, №, №, №.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.04.2013 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2014 скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.04.2013 та прийняти нову постанову, якою позов задоволено частково: визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення № від 21.08.2012 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в розмірі 36228,68 грн. В частині позову про визнання протиправним та скасування акта перевірки № 1662/22-02/32434750 від 08.08.2012 - провадження у справі закрито. У задоволенні решти позову відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2014 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Також, не погодившись з оскаржуваним рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить змінити постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2014 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги в частині скасування податкових повідомлень-рішень.

Крім того, відповідачем були подані заперечення на касаційну скаргу позивача, в яких він з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом була проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 31.03.2012, за результатами якої складено акт перевірки №1662/22-02/32434750 від 08.08.2012, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог, зокрема:

- пп.4.1.4 п.4.1 ст.4, пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого донараховано податок на прибуток на суму 8528,00 грн.;

- пп.7.8.1, 7.8.2 п.7.8 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого донараховано авансовий внесок з податку на прибуток за 2010 рік в сумі 28521,00 грн.;

- пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, а саме: неподання Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету за період ІІІ квартал 2010 року - І квартал 2012 року;

- п.1 постанови КМ України № 610 від 21.07.2010р. «Про порядок відрахування у 2010 році державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету частини чистого прибутку» (доходу) та ст.58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», в результаті чого донараховано частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету за 2010 рік у сумі 114084,00 грн.

- п.8-1.6 ст.8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» та УКТ ЗЕД, у зв'язку з чим донараховано податкові зобов'язання з ПДВ в загальному розмірі 1594846,00 грн.;

- п.п.2.6, 2.8, 2.11 ст.2, п.5.2 ст.5, п.7.37, п.7.38 ст.7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Національного Банку України № 637 від 15.12.2004, які виразилися у несвоєчасному відзвітуванні виданих коштів під звіт та видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів в сумі 10374,00 грн.; несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів в сумі 700,00 грн.; перевищення ліміту залишку готівки в касі на суму 18868,29 грн.

На підставі вказаного акта перевірки, податковим органом прийняті 21.08.2012 податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на 1992629,00 грн., з яких 1593827,00 грн. за основним платежем та 398802,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 46138,00 грн., з яких 37049,00 грн. за основним платежем та 9089,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з частини прибутку (доходу) державних підприємств, що вилучається до бюджету, на суму 149745,00 грн., з яких 114084,00 грн. за основним платежем та 35661,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в загальному розмірі 43830,08 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами проведеної перевірки податковий орган прийшов до вірних висновків про неправомірне застосування позивачем пільг зі спеціального режиму оподаткування ПДВ; через допущені порушення норм з обігу готівки відповідачем правомірно застосовані до підприємства штрафні (фінансові) санкції; також, позивачу обґрунтовано визначені податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та нараховано до сплати частину чистого доходу.

Однак, колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне.

Щодо висновку податкового органу про збільшення позивачу грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств, ПДВ та частини прибутку (доходу) державних підприємств, що вилучається до бюджету, то колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, беручи до уваги наступне.

Так, проведеною перевіркою повноти нарахування ПДВ за період з 01.10.2009 по 31.03.2011 встановлено, що позивачем неправомірно застосовано пільгу із спеціального режиму оподаткування ПДВ.

Зокрема, позивач здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України № 57 від 07.03.2003 «Про створення головного державного спеціалізованого лісогосподарського агропромислового підприємства «Закарпатагроліс», та зареєстрованого в Юридичному управлінні Міністерства аграрної політики України від 07.03.2003, реєстраційний номер 445-03/2003.

Відповідно до Статуту основними напрямками діяльності підприємства є планування, організація ведення лісового господарства, включаючи заходи по раціональному використанню лісів, їх відновленню та збереженню, охорона та захист лісів, ведення лісонасіннєвої справи і розсадницького господарства на селекційній основі, захисне лісорозведення, тощо.

Згідно зі ст.8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), спеціальний режим оподаткування може обрати сільськогосподарське підприємство, яке проводить підприємницьку діяльність, зокрема, у сфері лісового господарства.

Відповідно до цієї ж статті, сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів, поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у групах 1 - 24 УКТЗЕД, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовлюються) безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування, а також продукти обробки (переробки) таких товарів, які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником (п.8-1.7 ст.8-1 цього Закону).

Для цілей ст.8-1 цього Закону термін «діяльність у сфері лісового господарства (лісництво)» застосується для позначення діяльності, пов'язаної з: а) залісенням, вирощуванням і доглядом за деревами або чагарниками чи вирубуванням дерев та/або чагарників; б) збиранням дикорослих грибів та ягід, інших дикорослих рослин, їх обробкою та консервацією.

Отже, що для підприємств, які здійснюють діяльність у сфері лісового господарства, спеціальний режим оподаткування поширюється на операції, що здійснюються в межах видів діяльності, передбачених Законом України «Про податок на додану вартість» та Переліком видів діяльності, на які поширюються норми ст.8-1 Закону України «Про податок на додану вартість», затвердженого Кабінетом Міністрів України постановою № 23 від 21.01.2009.

Отже, оскільки встановлено, що підприємство здійснювало поставку лісоматеріалів та дров, отриманих внаслідок життєдіяльності лісових ресурсів та їх обробки, що належать до групи 44 УКТ ЗЕД та не є сільськогосподарськими товарами, які віднесені до груп 1-24 УКТЗЕД, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що така діяльність має оподатковуватися у загальновстановленому порядку.

Крім того, проведеною перевіркою встановлено невідображення в облікових регістрах, на рахунках бухгалтерського обліку операцій, пов'язаних із здійсненням внесків в спільну діяльність за період IV квартал 2009 року - І квартал 2011 року. При цьому, позивачем не зазначалися конкретні суми, що підлягали до сплати за відповідні періоди згідно укладених договорів.

Також, перевіркою встановлено порушення п.1 постанови КМ України № 610 від 21.07.2010 «Про порядок відрахування у 2010 році державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу)» та ст.58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 року», в результаті чого донараховано частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету за 2010 рік у сумі 114084,00 грн.

В порушення пп.7.8.1., пп.7.8.2. п.7.8. ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підприємством не нараховано авансовий внесок з податку на прибуток за 2010 рік в сумі 28521 грн.

Таким чином, перевіркою встановлено порушення вимог пп.4.1.4 п.4.1 ст.4., пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого донараховано податку на прибуток всього у сумі 8528,00 грн. та порушення пп.7.8.1., 7.8.2. п.7.8 ст.7 вказаного Закону, внаслідок чого донараховано авансовий внесок з податку на прибуток за 2010 рік в сумі 28521,00 грн.

Пунктом 1 постанови КМ України № 610 від 21.07.2010 «Про порядок відрахування у 2010 році державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу)» встановлено, що відрахування у 2010 році державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМ України № 158 від 05.03.2008р, з урахуванням вимог ст.58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік».

На порушення приписів ст.10 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затв. наказом Міністерства фінансів України № 69 від 11.08.1994р, інвентаризація дебіторської та кредиторської заборгованості, витрат майбутніх періодів, доходів майбутніх періодів, незавершеного виробництва та готової продукції, на підприємстві не проводилася.

Оскільки на підприємстві не здійснювались операції, які відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 291 від 30.11.1999, можна обліковувати як доходи та витрати майбутніх періодів, через що такі слід трактувати як непокриті збитки та нерозподілені доходи підприємства. Таким чином, непокриті збитки, відображені у графі 4 рядка 350 фінансового звіту форми № 1 «Баланс», занижено станом на 31.12.2010 на 1692000,00 грн.

Перевіркою достовірності відображення по обліку та фінансовій звітності готової продукції та незавершеного виробництва встановлено, що залишки готової продукції та незавершене виробництво у філіях по обліку не відображалась або відображені залишки не відповідали фактичним.

Співставленням даних звітів про використання лісосічного фонду та заготівлю деревини філій із даними їх бухгалтерського обліку щодо заготівлі, реалізації та залишків лісопродукції встановлено, що залишки лісопродукції по обліку філій не співпадають із залишками, відображеними у звітах про використання лісосічного фонду, що, у свою чергу, вплинуло на достовірність визначення собівартості реалізованої продукції, відображеної у фінансовій звітності та вартості оборотних активів підприємства. Загальний обсяг невідображених залишків склав 13736,91 куб.м деревини.

Сума невідображених залишків готової продукції (незавершеного виробництва) склала 1123980,00 грн., а відповідно і собівартість реалізації завищено на вказану суму.

Внаслідок відсутності контролю за станом розрахунків та виконанням договірних зобов'язань, непроведення своєчасної претензійно-позовної роботи щодо погашення дебіторської заборгованості підприємством втрачено доходів у сумі 203150 грн.

Крім того, аналізом кредиторської заборгованості встановлено прострочену заборгованість, яка не списана, чим занижено у 2010 році доходи підприємства на суму 39150 грн.

Перевіркою правильності відображення доходів від отриманого бюджетного фінансування встановлено, що суми використаного бюджетного фінансування відображено у фінансовій звітності, як фінансові доходи, що суперечить вищевказаній Інструкції та п.п.21, 27 П(С)БО 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 87 від 31.03.1999, оскільки суми використаного цільового фінансування у сумі 2280000,00 грн. повинні відображатись на субрахунку 718 «Дохід від безоплатно одержаних оборотних активів», як інший дохід, пов'язаний з операційною діяльністю.

Оскільки бюджетні кошти були використані на оплату праці працівників підприємства, тому відображення понесених витрат по заробітній платі у складі інших фінансових витрат суперечить вимогам п.п.19, 22 та п. 29 П(С)БО 3 «Звіт про фінансові результати». Як наслідок, відображення отриманого цільового фінансування із державного бюджету у складі інших фінансових доходів та фінансових витрат суттєво вплинуло на достовірність фінансової звітності, а витрати на лісову охорону у сумі 378800 грн., які оплачено за рахунок цільового фінансування, включено по обліку і у Великоберезнянському та Тячівському держспецлісгоспах, і у головному підприємстві, що призвело до завищення витрат у сумі 378800 грн.

Виявлені під час проведення аудиту (звіт КРУ в Закарпатській обл.) завищені витрати, інші недоліки та розбіжності в обліку господарства призвели до внесення у фінансову звітність даних, які не відображають реальний фінансовий стан та можливі результати від діяльності підприємства станом на 31.12.2010р.

Статтею 14 Закону України «Про систему оподаткування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) належить, зокрема, податок на прибуток підприємств, у тому числі дивіденди, що сплачуються до бюджету державними некорпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами.

Згідно з п.1.9 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під дивідендами розуміється платіж, який здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав чи інвестиційних сертифікатів на користь власника таких корпоративних прав (інвестиційних сертифікатів) у зв'язку з розподілом частини прибутку такого емітента, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку. До дивідендів прирівнюється також платіж, який здійснюється державним некорпоратизованим, казенним чи комунальним підприємством на користь відповідно держави або органу місцевого самоврядування у зв'язку з розподілом частини прибутку такого підприємства.

Таким чином, платіж у вигляді відрахувань частини чистого прибутку (доходу), що здійснюється державними некорпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами, прирівняно до податку на прибуток підприємств.

За наведених обставин, суди дійшли вірного висновку, що податковим органом правомірно донараховано частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету за 2010 рік в сумі 114084,00 грн.

Щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки, слід зазначити, що в ході перевірки встановлено перевищення позивачем ліміту залишку готівки в касі на загальну суму 18868,29 грн.

Також, перевіркою встановлено несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів в сумі 700,00 грн., отриманих з банку 15.09.2010, що були оприбутковані в касу 30.09.2010.

Крім того, перевіркою встановленого порядку видачі на підприємстві готівкових коштів під звіт виявлено несвоєчасне відзвітування виданих коштів під звіт та видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів в сумі 10374,00 грн.

Наведені дії позивача свідчать про недотримання останнім приписів п.п.2.6, 2.8, 2.11 ст.2, п.5.2 ст.5, п.п.7.37, 7.38 ст.7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Національного Банку України № 637 від 15.12.2004 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при цьому, правильність таких висновків податкового органу позивачем не спростована.

Щодо дотримання строків застосування штрафних (фінансових) санкцій, колегією суддів слід зазначити наступне.

Так, як було вірно встановлено судом апеляційної інстанції, штрафні санкції, нараховані податковим органом за порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України № 72 від 19.02.2001, не є податковими зобов'язаннями; у разі несплати таких вони не набувають статусу податкового боргу, при цьому, не застосовується порядок його стягнення, передбачений Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується перевищення позивачем ліміту залишку готівки в касі на суму 16364,34 грн. за період 01.10.2009-31.12.2010 та несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів в сумі 700,00 грн., що мало місце 30.09.2010.

За вказані порушення податковим органом застосовані штрафні (фінансові) санкції відповідно у розмірі 32728,68 грн. та 3500,00 грн., однак, як було вірно встановлено апеляційним судом, санкції застосовані поза межами строків, передбачених ст.250 ГК України.

Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення № від 21.08.2012 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в розмірі 36228,68 грн. було правомірно скасовано судом апеляційної інстанції.

Доводи, наведені скаржниками в касаційних скаргах, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень суду, не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби та Комісії з ліквідації Державного підприємства "Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств" - відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль