Справа № 826/15338/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді – Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва

до

Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно»

про

стягнення заборгованості по перерахуванню сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, -

В С Т А Н О В И В:

УПФУ в Деснянському районі міста Києва звернулось до суду з позовом до ВАТ «Київхімволокно», в якому, з урахуванням остаточних уточнень, визначених в заяві від 22 червня 2015 року, просило стягнути заборгованості по перерахуванню сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №1 за період з січня по червень 2014 року на загальну суму 4 727 591,11 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідача утворилась заборгованість у зазначеному розмірі з відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, яка платником у встановлені законодавством строки погашена не була.

В судових засіданнях уповноважені представники позивача позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, наголосивши на тому, що станом на час розгляду справи заборгованість по перерахуванню сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за спірний період у визначеному в позові розмірі відповідачем не погашена. Одночасно представниками позивача заявлялось клопотання про поновлення строку звернення до суду, що мотивовано необхідністю на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013, здійснити перерахунок пільгового стажу для отримання пільгових пенсій особам, які працювали на ВАТ «Київхімволокно» після 01.04.1992 шляхом включення до таких розрахунків виключно пільгового стажу за період з 01.04.1992. Однак, 06.02.2014 постановою Вищого адміністративного суду України вказані судові рішення скасовані, а в задоволені адміністративного позову ВАТ «Київхімволокно» – відмовлено. Крім того, зважаючи на велику кількість осіб, що працювали у відповідача і отримують пільгову пенсію (650 осіб), які мешкають у різних територіальних одиницях, збір документів на обґрунтування заявленого позову потребував великого проміжку часу.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав для приєднання до матеріалів справи письмові заперечення і пояснення, які зводяться до того, що Управління не мало законних підстав направляти відповідачу щомісячні розрахунки спірних витрат, оскільки такі розрахунки складаються один раз на рік і мають направлятись до 20 січня поточного року. До того ж представник відповідача стверджує про неотримання від Управління розрахунки фактичних витрат, на підставі яких заявлено позов. Наведені позивачем суми, що підлягають стягненню з Товариства, за твердженням представника відповідача, невірно розраховані. Крім того, до розрахунків витрат позивач не додано доказів фактично понесених витрат; стаж деяких з осіб, що працювали у відповідача, неправильно обрахований, що призвело до помилкового обрахунку пропорцій відшкодування Товариством таких витрат. Отже, помилки у розрахунках, на яких наголошено відповідачем, засвідчують неможливість задоволення вимог позивача про заявленою суми відшкодування фактичних витрат.

З огляду на предмет дослідження і зміст письмових заперечень відповідача, судом неодноразово зупинялось провадження і оголошувалась перерва у розгляді даної справи для отримання від сторін додаткових доказів.

З огляду на висловлену у даній справі позицію учасників процесу щодо розгляду даної справи в порядку письмового провадження, суд на підставі частини 6 статті 71 та частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши надані ними документи і матеріали, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Відкрите акціонерне товариство «Київхімволокно» перебуває на обліку в УПФУ в Деснянському районі міста Києва як платник внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та як платник єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування та відповідно до положень Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування» і Прикінцевих положень вказаного Закону несе обов’язок щодо покриття витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону.

Пенсійним фондом сплачуються пенсії, які призначені на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», фізичним особам, що працювали за Списком №1 на підприємстві відповідача.

Згідно з направленими Управлінням розрахунками відповідачу призначено до сплати за період з січня по червень 2014 року розмір фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за Списком №1 коштів на загальну суму 4 727 824,21 грн., в тому числі: за січень – 776 818,24 грн., за лютий – 777 841,28 грн., за березень – 788 809,56 грн. за квітень – 790 516,40 грн., за травень – 800 162,80 грн., 793 675,93 грн.

Отримані Товариством розрахунки у встановлені законодавцем строки і порядку відповідачем в судовому порядку не оскаржені, загальна сума заборгованості на час розгляду справи по суті не сплачена, що підтверджується наявними копіями карток особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №1.

Порядок компенсації витрат Пенсійного фонду України визначено у Прикінцевих положеннях Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», який не змінився у зв’язку з набранням чинності Законом України від 9 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту – Закон №1058-ІV).

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону №1058-ІV в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-ХІІ. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону №1058-ІV. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами абзацу четвертого підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до ПФУ плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Пільгові пенсії призначаються працівникам на підставі довідок, що видаються підприємствами про характер шкідливості виконуваної роботи працівника на даному підприємстві.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах за Списком №1, покриваються підприємствами та організаціями.

Порядок покриття витрат на виплату та доставку пільгових пенсій встановлено Інструкцією «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» (далі – Інструкція), затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663.

Відповідно до Інструкції, плату Пенсійному фонду на покриття фактичних витрат на виплату пенсій за віком на пільгових умовах вносять підприємства незалежно від форм власності та господарювання. Несвоєчасно перераховані суми витрат на виплату і доставку пенсій вважаються боргом (недоїмкою).

Пунктом 6.4 Інструкції визначено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з пунктом 6.8 вказаної Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Отже, підприємство зобов’язане відшкодовувати фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону (№1058-15), сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об’єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином, виплати по оплаті пільгових пенсій відшкодовуються Пенсійному фонду за рахунок відповідних підприємств.

Виходячи зі змісту вказаних норм законодавства, підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період. Наведене спростовує доводи відповідача щодо неналежного виконання відповідачем вимог законодавства в частині направлення відповідачу розрахунків щомісяця.

Розрахунки формуються згідно з Інструкцією №21-1 від 19.12.2003 р. Сума обчислена на підставі додатків 8 та 8 а, які були сформовані програмним способом Інформаційно-обчислювальним центром Міністерства праці і соціальної політики (ІОЦ МПС).

Отже, виплати обчислюються автоматично, з урахуванням проведених виплат. Вони містяться у додатках №6 та № 7 і управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва не розраховуються.

На адресу ВАТ «Київхімволокно» були направлені копії додатків №7, що були сформовані програмним способом і на основі яких сформовано щомісячні розрахунки для зручного користування, що надсилаються на адресу підприємства кожного місяця, у зв’язку з не сплатою боргу.

Отже, на підставі належних і допустимих доказів, судом встановлено, що позивач здійснював доставку та виплату пільгових пенсій працівникам відповідача, що підтверджується розрахунками, копії яких з доказами направлення відповідачу і отримання останнім, наявні в матеріалах справи.

Згідно розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, розрахунку заборгованості за період з січня по червень 2014 року, з урахуванням проведених позивачем на вимогу суду обрахунків і виправлення помилок, на які звертав увагу представник відповідача, заборгованість Товариства перед Пенсійним фондом по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 4 722 591,11грн.

Таким чином, згідно Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» ВАТ «Київхімволокно» зобов’язане сплатити до Пенсійного фонду заборгованість, що виникла у зв’язку з несплатою фактичних витрат на виплату та доставку пенсій.

Надаючи правову оцінку висловленим відповідачем заперечень, суд вважає за доцільне вказати на наступне.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, у відповідності до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є трудова книжка. Записи у трудових книжках працівників здійснюються у відповідності з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін’юсту і Мінсоцзахисту від 29.07.1993 року (із змінами).

Згідно з пунктом 2.14 цієї Інструкції, записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників і службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Водночас, законодавством допускається, що запис у трудовій книжці може бути без уточнення характеру виконуваної роботи. Так, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за №383 «Про обчислення Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.

У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків або їхні номери, до яких включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.

Відповідно до абзацу 2 пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-ІV, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначені підстави, наявність яких дає громадянам право на пенсію за віком на пільгових умовах. На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п), затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць – після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Так, підприємство отримало розрахунки Управління Пенсійного фонду фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, які з моменту отримання є узгодженими і обов’язковими для виконання, оскільки розрахунок відповідач не оскаржив, а тому він є обов’язковим для виконання, тобто підлягає сплаті.

Також, ухвалою від 29.10.2014 р. по касаційному провадженню №К/800/3757/13 Вищий адміністративний суд України підтвердив, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що колишньому працівнику відповідача призначена пенсія на пільгових умовах відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», дійшли обґрунтованого висновку про наявність у відповідача обов’язку відшкодовувати фактичні витрати на виплату та доставку такої пільгової пенсії.

Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва на вимогу суду з урахуванням заперечень відповідача надані детальні письмові пояснення та розрахунки щодо кожної із осіб (пенсіонерів), зазначених відповідачем, зокрема, щодо обрахунку пільгового стажу (повного і з урахуванням часу роботи у ВАТ «Київхімфолокно») і частки плати, що підлягає стягненню з відповідача, та відповідно в судових засіданнях доведено допустимими у справі доказами обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по фактичних витратах на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком №1 за період з січня по червень 2014 року на загальну суму 4 727 591,11 грн.

Зважаючи на це, посилання відповідача на те, що чинним законодавством не передбачено визначення розміру відшкодування на основі щомісячних розрахунків, а також щодо неправильного визначення стажу роботи на пільгових умовах, наведених у розрахунках осіб, щодо неправильного обрахунку частки плати відповідача, - не відповідає дійсності, є необґрунтованим та спростовуються зібраними у справі доказами.

Суд також вважає за доцільне вказати на те, що за клопотанням представників сторін судом зупинялось провадження у даній справі для надання можливості проведення звірки сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з січня по червень 2014 року, однак, така не відбулась з огляду на висунуті відповідачем вимоги до Управління щодо надання документів, обов’язок по наданню яких чинним законодавством не закріплений.

Що ж стосується посилань відповідача, як на підставу для відмови у задоволені позовних вимог, не надання Управлінням до розрахунків на підтвердження понесених витрат з виплати та доставки пільгових пенсій документів, що підтверджують понесені управлінням Пенсійного фонду України витрати на виплату та доставку пенсій, а саме первинних документів: копій квитанцій, платіжних доручень, які свідчать про розмір понесених витрат, то, на думку суду, зазначені вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, у пункті 2 розділу VI Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» закріплено, що підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій призначених на підставі пільгового стажу, а також даним пунктом законодавець визначає відсоткове відношення для відшкодування підприємствами фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій понесених управліннями Пенсійного фонду України.

Жодним чином норма п.2 розділу VI Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» не зобов’язує Пенсійний фонд України звітувати перед підприємствами по використанню даних коштів, а також не наділяє обов’язком доказування фактичних або реальних витрат, а лише встановлює відсотки розміру відшкодування.

З метою перевірки правомірності тверджень представника відповідача про неточності та необґрунтовані дані, що наведені у розрахунках, судом оглянуті та досліджені довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії по громадянам, які вказані в запереченнях та додаткових поясненнях представника відповідача, а також довідок, на підставі яких, особи зазначені в розрахунках, отримали право на отримання пільгових пенсій за списком №1.

За результатами дослідження тих доказів, що наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про безпідставність і помилковість тверджень представника відповідача, які в своїй сукупності не спростовують доводи позивача.

Відповідно до п.4 ч.3 ст129 Конституції України та ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, на підставі належних і допустимих доказів судом встановлено, що суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій відповідач у визначеному Управлінням розмірі за спірний період не відшкодовував, що призвело до порушення встановлених державою норм чинного законодавства, а саме Закону України «Про пенсійне забезпечення», яким встановлені державні гарантії соціальної захищеності пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтовному на прожитковий мінімум та відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання, шляхом надання трудових соціальних пенсій. Пенсійний фонд України є центральним органом центральної виконавчої влади, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення і несвоєчасного відрахування до пенсійного фонду України призводить до відсутності коштів та заборгованості по соціальних виплатах перед пенсіонерами.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду – це строк, який регламентує часові межі захисту прав і інтересів у сфері публічно-правових відносин. Строк звернення до адміністративного суду встановлено статтею 99 КАС України. Відповідно до частини 1 вказаної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Вимоги територіального управління Пенсійного фонду України про стягнення заборгованості по перерахуванню сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, виходячи з положень, передбачених абз.4 п.1 ст.2, абз.3 п.1 ст.4 Закону України «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року №400/97-ВР, пунктами «б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ, є збором, а тому вимоги про його стягнення повинні бути заявлені у строки, передбачені статтею 99 КАС України.

Частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

За процесуальним законодавством поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об’єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов’язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дій, що підтверджені належними доказами.

З огляду на встановлені судом обставини, наведені представниками позивача доводи в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду визнаються судом переконливими і такими, що засвідчують поважність причин пропуску строку.

З огляду на зазначене та враховуючи, що заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій на загальну суму 4 727 591,11 грн. відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив; наявність такої заборгованості не спростував; свою правову позицію суду не довів; наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується копіями розрахунків, які знаходяться в матеріалах справи; - суд приходить до висновку, що вимога Управління щодо відшкодування відповідачем витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону №1788-XII, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь суб’єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача – суб’єкта владних повноважень, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись вимогами ст.ст.69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва задовольнити.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Н.А. Добрівська