Справа № 2а-3015/12/0170/13
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2015 р. м. Київ К/9991/73668/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайло О.М.
СуддівГолубєва Г.К.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

на постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 29.05.2012 р.

та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2012 р.

у справі №2а-3015/12/0170/13

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Білогірського відділення Сімферопольської міжрайонної державної податкової інспекції АР Крим

про визнання частково недійсним податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Білогірського відділення Сімферопольської міжрайонної державної податкової інспекції АР Крим (далі - відповідач) про визнання частково недійсним податкового повідомлення - рішення.

Окружний адміністративний суд Автономної Республіки Крим постановою від 29.05.2012 р., залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2012 р., у задоволенні позовних вимог відмовив.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу позивача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівниками податкового органу проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2011 р., про що складено акт від 01.03.2012 р. №909/17-01/НОМЕР_1.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо правильності утримання та перерахування податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності до бюджету в сумі 3 282,00 грн., неподання декларації про доходи за 2 квартал 2011 р., неподання податкової звітності про виплачені доходи до податкових органів за 1, 2, 4 квартали 2011 р., заниження податку на додану вартість в сумі 93 642,70 грн., у тому числі за квітень 2011 р. в сумі 9 418,90 грн., травень 2011 р. в сумі 5 703,20 грн., червень 2011 р. в сумі 38 584,40 грн., липень 2011 р. в сумі 10 516,80 грн., серпень 2011 р. в сумі 24 044,60 грн., вересень 2011 р. до 18.09.2011 р. в сумі 5374,80 грн.

За результатами проведеної перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 14.03.2012 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 103 629,75 грн., у тому числі 93 642,70 грн. основного платежу, та 9 987,05 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваним рішенням податкового органу в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 66 855, 50 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено актом перевірки, сума доходу позивача від реалізації товарів (робіт, послуг) за 1 квартал 2011 р. склала 19 3096, 20 грн. Згідно наданих позивачем відомостей, зокрема - декларації про доходи за 2011 рік, встановлено розмір валового доходу за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2011 р. у сумі 904 946,00 грн., у тому числі за квітень 2011 р. -47 094,50 грн., травень - 28 516,00 грн., червень - 192 922,00 грн., липень - 52 584,00 грн., серпень - 120 223,00 грн., вересень - 81 766,00 грн., жовтень - 124 214,00 грн., листопад - 178 452,00 грн., грудень - 118 746,00 грн.

З 01.01.2011 р. позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування, 18.09.2011 р. отримав свідоцтво платника податку на додану вартість. За період з 19.09.2011 р. по 31.12.2011 р. позивачем самостійно задекларовано податкові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 79 384,00 грн.

За висновками податкового органу, позивачем в період з 01.04.2011 р. по 18.09.2011 р. порушено п. 183.1, п. 183.4 ст. 183, п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, в результаті чого нараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 93 642,70 грн., у тому числі по періодах: квітень - 9 418,90 грн., травень 2011 р. - 5 703,20 грн., червень - 38 584,40 грн., липень - 10 516,80 грн., серпень - 24 044,60 грн., вересень (до 18.09.2011 р.) - 5 374,80 грн.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що у ІІ кварталі 2011 р. позивач самостійно перейшов на загальну систему оподаткування у зв'язку з перевищенням доходів межі у 500 000 грн.

При цьому, позивач вважає, що обов'язок зареєструватися та сплачувати податок на додану вартість виник у нього тільки після досягнення 300 000 грн., розрахунок яких повинен починатися з 01.04.2011 р., тобто з моменту його переходу на загальну систему оподаткування, оскільки такий розмір оподатковуваних операцій був досягнутий ним тільки у липні 2011 р., тому обов'язок зареєструватися та сплачувати податок на додану вартість виник у серпні 2011 р.

Відповідно до п. 180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Згідно з п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно з пунктом 18 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (у редакції чинній станом на 01.04.2011 р.), особи, які перейшли на загальну систему оподаткування із спрощеної системи оподаткування і не були зареєстровані платниками податку на додану вартість, підлягають обов'язковій реєстрації платниками податку на додану вартість з урахуванням вимог пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу. Обсяг оподатковуваних операцій визначається починаючи з періоду переходу на загальну систему оподаткування.

За таких умов, податковий орган помилково тлумачить приписи «Перехідних положень», як безумовний обов'язок позивача зареєструватися та сплачувати податок на додану вартість одночасно з відмовою від спрощеної системи оподаткування. Оскільки, зміст самої норми свідчить на користь висновку, що реєстрація платника податку на додану вартість має відбуватись з урахуванням вимог п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, який передбачає сукупне перевищення обсягу оподаткованих операцій у 300 000 грн. з моменту переходу на загальну систему оподаткування.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідач не заперечує, що до 01.04.2011 р. позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок, а з 01.04.2011 р. перейшов на загальну систему оподаткування доходів від підприємницької діяльності, у зв'язку з перевищенням доходів межі у 500 000 грн.

З урахуванням наведених нормативних положень та встановлених обставин у справі вбачається, що у спірних правовідносинах період, за який обчислюється загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, починається з 01.04.2011 р., тобто з моменту його переходу на загальну систему оподаткування та продовжується до 01.07.2011р., оскільки обов'язок реєстрації платником податку на додану вартість виникає у разі перевищення обсягу оподаткованих операцій у 300 000,00 грн.

Отже, донарахування позивачу податкового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість є правомірним лише з 01.08.2011 року.

Таким чином, доводи відповідача про те, що позивач відповідно до вимог ст. 183 Податкового кодексу України підлягав обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість та був зобов'язаний подавати податкові декларації з 01.04.2011р. по 01.07.2011р. до податкового органу з податку на додану вартість є безпідставними.

Відповідно до статті 229 КАС України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Враховуючи, що суди повно і правильно встановили фактичні обставини справи, але невірно застосували норми матеріально права, що призвело до постановлення незаконних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

2. Постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 29.05.2012 р. та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2012 р. у справі №2а-3015/12/0170/13 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 березня 2012 р. № у частині збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 66 855,50 грн., у тому числі 64 223,3 грн. основного платежу, та 2632,2 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 668,55 грн. судового збору.

3. Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддяНечитайло О.М.
СуддіГолубєва Г.К.
Пилипчук Н.Г.