Справа № 2-а-706/11
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2012-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Калюжний А.Є.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"22" березня 2012 р. Справа № 2-а-706/11

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області на Здолбунівського районного суду Житомирської області від "05" вересня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, за період з 16.02.2011 року по 22.07.2011 року.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог Закону України „Про соціальний захист дітей війни, за період з 16.02.2011 року по 22.07.2011 року.

У апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області просить постанову суду скасувати. Зазначає, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України „Про соціальний захист дітей війни, здійснюється за рахунок Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, а тому фонд не є належним відповідачем у справі. Також, апелянт зазначає, зазначені виплати проводяться на підставі постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року.

Окрім того, апелянт зазначає, що згідно Закону №3491-VI, який набрав чинності 19.06.2011 року, розмір виплат встановлюється КМУ.

Розглянувши справу в порядку, визначеному п.2 ч.1 ст. 197 КАС України, перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як було встановлено судом, позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни і відповідно до ст. 6 цього ж Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.03р. - мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

З матеріалів справи вбачається нарахування та виплата коштів проводилася у розмірах, встановлених п.8 постанови КМ України від 28.05.08р. №530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян.

Державні соціальні гарантії дітям війни встановлені Законом України Про соціальний захист дітей війни та не можуть бути обмежені іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 ст.22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.8 КАС України - суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що права позивача порушені та підлягають відновленню.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки такі кошти є бюджетними, та їх не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, є необгрунтованими.

Відповідно до Положення „Про Пенсійний фонд України", затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року саме на територіальні управління Пенсійного фонду України покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору.

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм обрахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. А відтак, положення ч.3 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини для обрахування доплат, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а тому, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування вище вказаних норм, є безпідставними.

Також, є безпідставним посилання апелянта на Закон №3491-VI, який набрав чинності 19.06.2011 року, оскільки постанова Кабінету Міністрів України, яка прийнята на виконання вимог зазначеного Закону набула чинності лише з 23.07.2011 року, а тому до вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону України „Про соціальний захист дітей війни .

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 197,198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області залишити без задоволення, а Здолбунівського районного суду Житомирської області від "05" вересня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 вул.Середня, 10,смт.Мізоч,Здолбунівський р-н.. Рівненська область,35700

3- відповідачу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області вул. Мазепи, 2,м.Здолбунів,Рівненська область,35705