Справа № 2а-2716/11/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ К/800/58818/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Ігнатенко О.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - Інспекція)

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2014

у справі № 2а-2716/11/2670

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Груп Байінг Україна" (далі - Товариство)

до Інспекції,

за участю прокуратури Дарницького району м. Києва,

про скасування податкових повідомлень-рішень.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Махині М.В.,

відповідача - Рябошапки С.О.,

Генеральної прокуратури України - Гудименка Ю.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.06.2010 № /0/22896, від 07.09.2010 № /1 та від 29.11.2010 № /2/46126.

Справа розглядалася неодноразово. Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.06.2014 прийняті у справі судові рішення попередніх інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення дійсної правової природи господарських операцій у рамках виконання угоди про надання персоналу від 12.02.2008, укладеної позивачем з компанією «МГБ Метро Груп Байінг Інтернешнл ГмбХ» (Німеччина), перевірки обставин щодо наявності ділової мети у виконанні цих операцій та їх відображення у податковому обліку платника відповідно до дійсного економічного змісту.

За наслідками нового розгляду цієї справи постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2014 у позові відмовлено. Вказану постанову мотивовано тим, що наявність безпосередніх трудових правовідносин між Товариством та фізичними особами, залученими до виконання роботи на підставі названої угоди, свідчить про відсутність правових підстав та розумної ділової мети у витратах Товариства на оплату послуг з надання персоналу на користь названого нерезидента.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2014 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено; оспорювані акти індивідуальної дії визнано протиправними та скасовано. У прийнятті цієї постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що господарський характер розглядуваних витрат зумовлений діяльністю компаній Метро Груп, до якої входить Товариство, на міжнародному ринку, що вимагає залучення до роботи на керівних посадах у Товаристві іноземних фахівців.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору.

На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що у періоді охопленому перевіркою, позивач протиправно включив до складу валових витрат вартість послуг з оренди персоналу з одночасним відображенням у складі валових витрат витрат на оплату праці відповідним фізичним особам, що свідчить про відсутність у розглядуваних витрат ділової мети та їх спрямованість на мінімізацію податкових платежів. Крім того, скаржник наголошує на невідповідності спірних витрат критерію документальної підтвердженості.

Товариством у відповідності до статті 216 Кодексу адміністративного судочинства України подано заперечення на касаційну скаргу, в якому позивач зазначає про правильність та обґрунтованість висновків апеляційного суду та просить залишити оскаржувану постанову без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією проведено виїзну документальну позапланову перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 11.02.2008 по 31.03.2010, оформлену актом від 01.06.2010 № 3531/2306/35757598.

Під час цієї перевірки відповідачем виявлено факт включення позивачем до складу валових витрат вартості послуг з надання персоналу на виконання угоди про надання персоналу від 12.02.2008, укладеної з компанією «МГБ Метро Груп Байінг Інтернешнл ГмбХ» (Німеччина) у загальній сумі 8 809 643,75 грн.

На підставі висновку про відсутність розумної ділової мети в операціях з придбання цих послуг та про непідтвердженість розглядуваних витрат необхідними первинними документами Інспекцією було прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.06.2010 № /0/22896, за яким Товариству визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 4 404 821,88 грн. (у тому числі 2 202 410,94 грн. за основним платежем та 2 202 410,94 грн. за штрафними санкціями).

Згідно з пунктом 3.1 статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону, зокрема, на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону.

В силу пункту 5.1 статті 5 названого Закону валові витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 цієї ж статті Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Аналізовані законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що умовами врахування витрат у податковому обліку платника при визначенні оподатковуваного доходу є їх одночасна відповідність таким умовам: підтвердженість витрат необхідними документами первинного обліку та їх господарський характер, який визначається спрямованістю витрат на одержання позитивного економічного ефекту.

Досліджуючи відповідність витрат платника за операціями з придбання спірних послуг з оренди персоналу наведеним критеріям, суди встановили, що реальність цих витрат підтверджується актами прийому-передачі послуг, рахунками-фактурами (інвойсами), виставленими позивачеві виконавцем, платіжними дорученнями про оплату Товариством придбаних послуг у безготівковому порядку. Також на підтвердження фактичного виконання операцій з поставки цих послуг позивачем представлено трудові договори, дозволи на працевлаштування, графіки та табелі робочого часу, штатні розписи, якими засвідчено факт працевлаштування у Товаристві іноземців, направлених компанією «МГБ Метро Груп Байінг Інтернешнл ГмбХ» на виконання угоди про надання персоналу від 12.02.2008.

Апеляційним судом також було встановлено, що виробнича необхідність у залученні позивачем іноземних спеціалістів зумовлена корпоративною політикою компанії Метро Груп, спрямованою на розвиток міжнародного персоналу, створення єдиної корпоративної ідентичності та корпоративної культури. Вартість розглядуваних послуг визначалася з урахуванням кількості відпрацьованого відповідним спеціалістом часу на підприємстві позивача за ринковими цінами та включала компенсацію виплати, нараховану працівникові компанією-провайдером за законодавством Німеччини.

Також апеляційним судом встановлено, що укладення трудових договорів між позивачем та залученими працівниками зумовлено вимогами національного законодавства про працю; втім у період працевлаштування на Товаристві відповідні спеціалісти залишалися працівниками компанії-провайдера та одержували від компанією «МГБ Метро Груп Байінг Інтернешнл ГмбХ» заробітну плату.

З урахуванням цього апеляційний суд дійшов цілком об'єктивного висновку про те, що податковою перевіркою не доведено наявності обставин, які б свідчили про формальне переведення працівників до Товариства, про створення платником штучної ситуації без реальної ділової мети, спрямованої виключно на ухилення від оподаткування, про необґрунтоване збільшення витрат з метою мінімізації податку на прибуток.

Власне ж ефективність використання платником капіталу шляхом оцінювання витрат платника у світлі їх доцільності не належить до повноважень податкового органу. Економічна ефективність витрат відображає лише ступінь умілості ведення господарської діяльності та є якісним показником. Для цілей оподаткування витрати визначаються такими, що понесені у рамках господарської діяльності платника, якщо вони спрямовані на отримання платником позитивного економічного ефекту, зумовлені виробничою необхідністю, є необхідними для забезпечення економічної діяльності платника з отримання прибутку.

Інспекцією не доведено неспіврозмірності витрат платника на оплату спірних послуг з оренди персоналу з очікуваним доходом, з іншими витратами платника. Доказів наявності у штаті Товариства осіб з посадовими обов'язками, що дублюють функції залучених іноземних спеціалістів, Інспекцією не представлено.

За таких обставин слід погодитися з висновком апеляційного суду про дотримання платником умов формування валових витрат при відображенні у податковому обліку витрат на оренду персоналу, що обумовлює правильність ухваленого Київським апеляційним адміністративним судом рішення.

Норми права при вирішенні спору застосовані судом апеляційної інстанції правильно. Порушень процесуальних норм, що тягнуть скасування судового акта, не виявлено.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2014 у справі № 2а-2716/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько