Справа № 2а-7659/12/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/9991/76100/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року

у справі № 2а-7659/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросервіс» з іноземними інвестиціями

до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросервіс» з іноземними інвестиціями (далі - ТОВ «Агросервіс» з ІІ; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Подільському районі м. Києва ДПС; відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 07 травня 2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю товариством реального характеру розглядуваних господарських операцій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року апеляційну скаргу ТОВ «Агросервіс» з ІІ задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2012 року скасовано та прийнято нову - про задоволення адміністративного позову. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 07 травня 2012 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року та залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2012 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Агросервіс» з ІІ з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при проведенні фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Супреммум» за період з 01 квітня 2011 року по 30 вересня 2011 року, за результатами якої складено акт № 128/22-205/30523403 від 19 квітня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07 травня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 363 804,00 грн. (300 576,00 грн. - основний платіж, 63 228,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних у ТОВ «Супреммум» послуг з комплексного технічного обслуговування будівель за нікчемним правочином.

Такий висновок податковим органом зроблено з огляду на акт № 112/22-10/37101957 від 07 березня 2012 року про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2011 року, в якому з посиланням на факт порушення Прокуратурою м. Києва кримінальної справи № 50-6270, досудовим слідством у якій встановлено, що ТОВ «Супреммум» має ознаки фіктивності, викладено думку про те, що укладені названою юридичною особою з контрагентами правочини порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Визнаючи протиправним та скасовуючи оспорюваний акт індивідуальної дії, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судом апеляційної інстанції, на підтвердження реального характеру проведених операцій з придбання послуг з комплексного технічного обслуговування будівель позивачем долучено до матеріалів справи належним чином оформлені договір № 1/2 від 01 квітня 2011 року та додаткову угоду до нього від 01 червня 2011 року, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, виписки банку, документи, які підтверджують факт оренди товариством приміщень за адресою: м. Київ, вул. Маршала Рибалко, 10/8, загальною площею 1 622 м. кв., та за адресою: м. Київ, вул. Ванди Василевської, 16, загальною площею 226,71 м. кв., а також приналежності йому приміщення за адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 57-а, загальною площею 4 531,30 м. кв., щодо яких придбавались розглядувані послуги.

Враховуючи викладене та з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податку, висновок суду апеляційної інстанції про протиправність прийнятого відповідачем оскаржуваного акту індивідуальної дії слід визнати правильним.

Що ж стосується посилання контролюючого органу на факт порушення кримінальної справи № 50-6270 як на підставу для виключення із складу податкового кредиту сформованих ТОВ «Агросервіс» з ІІ за проведеними з ТОВ «Супреммум» операціями сум податку на додану вартість, то слід зазначити, що сам собою факт порушення кримінальної справи та матеріали досудового слідства не можуть слугувати належним доказом безтоварності (фіктивності) вчинених операцій до часу їх закріплення належним процесуальним шляхом. Водночас відповідачем на підтвердження своєї правової позиції вироку в указаній кримінальній справі не надано.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.