Справа № 2а-16993/11/2670
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ К/9991/53335/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.03.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2012 р.

у справі № 2а-16993/11/2670

за позовом Приватного підприємства «Кася»

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство «Кася» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.03.2012 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2012 р., позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.08.2011 р. № та №.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Посадовими особами контролюючого органу проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р.

За наслідком перевірки складено акт №4105/23-522-32662781 від 05.08.2011 р., яким встановлено порушення позивачем вимог п.4.1 ст.4, п.5.1 ст.5, ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у результаті чого останнім занижено податок на прибуток за ІІІ квартал 2010 року на 7678,00 грн. та абз. г) п.п.7.2.1, п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3, п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого занижено податок на додану вартість у червні-жовтні 2010 року на 174988,46 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 22.08.2011 р.: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 9 597,50 грн., з яких 7678,00 грн. за основним платежем та 1919,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій, а також №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 218735,58 грн., з яких 174988,46 грн. за основним платежем та 43747,12 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Висновки акту перевірки про заниження валових доходів на 3839165,00 грн. ґрунтуються на тому, що податкова декларація позивача за третій квартал 2010 року не визнана як податкова звітність контролюючим органом та в АІС «Бест-Звіт» дана декларація вказана з нульовими показниками.

Крім того, податковий орган вважає, що позивачем завищено податковий кредит за червень 2010 року згідно податкових накладних, виданих ТОВ «Негро 2000», які заповнені з порушенням встановленого порядку, а саме в полі індивідуальний податковий номер покупця вказано інший номер, який не є податковим номером позивача. Також донараховані зобов'язання з податку на додану вартість за липень, серпень, вересень та жовтень 2010 року, оскільки декларації за вказані періоди не визнані відповідачем як податкова звітність і в АІС «Бест-Звіт» такі декларації вказані з нульовими показниками.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (ч. 1 ст. 71 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2011 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2011 р. у справі 2а-18387/10/2670, визнано протиправними дії ДПІ у Дніпровському районі міста Києва щодо неприйняття податкових декларацій позивача, визнано протиправними рішення про відмову в прийняті податкових декларацій з податку на додану вартість за липень, серпень, вересень та жовтень 2010 року та зобов'язано контролюючий орган прийняти такі податкові декларації.

Крім того, згідно службової записки ДПІ у Дніпровському районі м. Києва №65/28-016 від 15.02.2012 р., податкова декларація позивача з податку на прибуток за 9 місяців 2010 року визнана як податкова звітність згідно рішення суду.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо незаконності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в частині нарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій, на підставі відмови в прийнятті податкових декларацій з податку на додану вартість за липень, серпень, вересень та жовтень 2010 року.

Що стосується доводів відповідача про невідповідність вимогам законодавства податкових накладних виданих ТОВ «Негро 2000», то судова колегія також вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

У відповідності до п.п. 7.2.1. п. 7.2 ст. 7 Закону «Про податок на додану вартість», платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Підпунктом 7.2.4. пункту 7.2 статті 7 вказаного Закону передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Алогічна норма закріплена в пункті 2 Наказу ДПА України «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення», а саме, що податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Пунктом 5 зазначеного Наказу передбачено, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку.

Відповідач не заперечує той факт, що контрагент зареєстрований платником податку на додану вартість та не наводить інших підстав, які б свідчили про недійсність виданих податкових накладних.

Отже, помилкове зазначення іншого податкового номера у податковій накладній не тягне за собою визнання її недійсності та не свідчить про відсутність факту здійснення контрагентами господарських операцій, а відтак не позбавляє позивача права на формування податкового кредиту на підставі таких накладних.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень та наявність правових підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.03.2012 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2012 р. у справі № 2а-16993/11/2670 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.

Судді:Ланченко Л.В.

Пилипчук Н.Г.