Справа № 2а/0270/4370/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року м. Київ К/9991/16536/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача Назаренка А.І.

відповідача Щура А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (правонаступника Барської міжрайонної державної податкової інспекції)

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.10.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012

у справі №2а/0270/4370/11

за позовом Державного підприємства «Барський спиртовий комбінат»

до Барської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.10.2011, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Барської ДПІ від 13.09.2011 №1046/23, 1047/23, 1048/23.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2008 по 31.03.2011, валютного законодавства за період з 01.05.2008 по 30.04.2011, за результатами якої складено акт № 1132/23/00376372 від 30.08.2011.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення вимог: пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», з урахуванням ст.102 Податкового кодексу України, та як наслідок заниження податку на додану вартість на загальну суму 1519504,00 грн.; пп.7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» внаслідок чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на суму 548344,00 грн.; ст.1 та 2 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та п.17 постанови КМ України від 29.08.2002 №1266 «Про затвердження Порядку визначення виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом» щодо зберігання спирту етилового в місцях не внесених до Єдиного державного реєстру в кількості 2144,22 дал б.с.

На підставі акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення форми В1 № від 13.09.2011, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 548344,00 та нараховано штрафні санкції у розмірі 137086,00 грн., форми «Р» № від 13.09.2011, яким позивачу донараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1519504,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 375168,00 грн. та форми «Р» № від 13.09.2011, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1356090,50 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для вирішення справи, та надали їм правову оцінку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування та визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість стали висновки податкового органу, що зовнішньоекономічні контракти, укладені між концерном «Укрспирт» та нерезидентами, є удаваними, оскільки укладені з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу між позивачем та нерезидентами.

Однак, судами попередніх інстанцій встановлено, що зовнішньоекономічний контракт Концерну «Укрспирт» щодо поставки спирту нерезидентам, був укладений у тому числі на здійснення правочину щодо експортної реалізації продукції позивача. У цьому зовнішньоекономічному контракті зазначено, що Концерн «Укрспирт», який діє на підставі Статуту та договорів комісії із спиртовими заводами, є продавцем товару. Наявність у Концерну «Укрспирт» ліцензії щодо здійснення зовнішньоекономічної діяльності, не заперечується. Відповідно до пункту 3.3 цього ж Контракту, вантажовідправниками товару є спиртові заводи України, у переліку яких є ДП «Барський спиртовий комбінат». Відповідно до пункту 3.8 цього ж Контракту вантажовідправник товару зобов?язаний виконати всі митні процедури по вивезенню кожної партії товару та забезпечити належні супровідні документи як то рахунок-фактура, дублікат залізничної накладної, сертифікат якості та походження.

Таким чином, договір комісію з Концерном «Укрспирт» відповідає вимогам статті 1011 Цивільного кодексу України.

Оплату за відвантажений товар, позивач отримував і від Концерну «Укрспирт».

Не можуть бути підставою для інших висновків доводи відповідача про нікчемність вищезазначеного правочину, оскільки можливе недотримання вимог інших галузей законодавства при укладенні правочинів, якими опосередковані спірні господарські операції, не свідчить про спрямованість відповідних правочинів на ухилення від оподаткування.

Наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваних угод відповідачем не надано.

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів на підтвердження понесених витрат та податкового кредиту, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірні угоди та/або їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, у справі не встановлено.

Щодо висновків податкового органу про порушення позивачем вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та п.17 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку визначення виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом», то судами попередніх інстанцій встановлено, що у 2002 році між позивачем та Жмеринським заводом по виробництву товарів народного споживання був укладений договір купівлі-продажу спирту № 015/3, на підставі якого ДСАТ ДПА України видано наряд № 737 на відвантаження в першому кварталі 2002 року спирту за умови попередньої оплати.

На виконання умов договору та вимог розпорядчих органів, позивач поставив покупцю 799,41 дал спирту. У зв'язку з неможливістю покупця провести передоплату залишки спирту, з згодою сторін в кількості 3200,59 далл. передані на зберігання позивачу. На протязі 2002-2003 р.р. після проведення передоплати товариству зі зберігання по відповідним нарядам було додатково відпущено 1097,53 дал спирту. Надалі покупець не здійснював передплату спирту та за його отриманням не звертався.

Правовідносини щодо встановлення подальшого права власності на спирт були предметом судового розгляду, згідно з рішенням Господарського суду Вінницької області 7 вересня 2010 року, право власності на спирт не перейшло до Жмеринського заводу по виробництву товарів народного споживання у зв?язку із невиконанням останнім умов договору. Крім того, як було встановлено вищезазначеним судовим рішенням, у червні 2010 року позивач підписав контракт з державним Концерном «Укрспирт» № 290 та №295 на поставку вказаних залишків спирту на внутрішній ринок в кількості 1900 та 300 дал. відповідно.

Таким чином, висновки податкового органу щодо порушення позивачем пункту 17 Постанови КМ від 29.08.2002 р. внаслідок зберігання залишків спирту в одній ємності не знаходить свого підтвердження.

Постановою КМ України № 672 від 28 липня 2010 року «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості» погоджено проведення реорганізації державного підприємства Барський спиртовий комбінат шляхом виділу майна, використанням якого виготовляється підакцизна продукція. На підставі вказаних нормативно-правових актів у комбінату вилучаються основні засоби виробництва спирту, комбінат включений до складу підприємств по виробництву біоетанолу; підприємству заборонено виробництво спирту етилового; реалізація залишків спирту що знаходиться на підприємстві можлива лише через відповідний орган ДПА та ДП «Укрспирт».

25 січня 2010 року Департамент САТ ДПА України виключив Барський спиртовий комбінат з Єдиного дер реєстру місць зберігання спирту. Виконуючи встановлений правовий механізм реорганізації комбінату, підприємство анулювало ліцензію на виробництво спирту етилового у зв'язку з чим довідка про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру була повернута Департаменту САТ ДПА.

Відповідно до пункту 12 Постанови КМ України від 29 серпня 2002 року № 1266 у разі припинення діяльності або закінчення терміну дії ліцензії та в інших випадках , або за наявності об'єктивних причин виробник спирту реалізує залишки спирту та фракції головного спирту з відома департаменту /ДСАТ ДПА/ виключно на підставі наряду.

Пунктом 10 Постанови встановлено, що транспортування спирту за межі визначеного місця зберігання заборонено без відповідних товарно-транспортних накладних які видають Департаментом САТ ДПА і які є документом суворої звітності.

Позивач звертався до податкових органів щодо виділення нарядів на реалізацію наявних у нього залишків спирту, що підтверджується протоколом виробничої наради ДПА у Вінницькій області від 07.06.2011 року «Про зберігання залишків спирту на ДП «Барський спиртовий комбінат в кількості 3740,45 дал та фінансовий стан підприємства», у зв?язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що зберігання та реалізація спирту позивачем здійснювалась з відома та за погодженням з РУ ДСАТ ДПА України у Вінницькій області, що відповідачем не спростовано.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що оспорюване рішення форми «Р» № не містить норм на підставі яких відповідачем здійснено нарахування штрафних санкцій, що позбавляє суд можливості перевірки відповідності здійсненого нарахування виявленим порушенням.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених обставин, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції, з мотивів наведених у касаційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.10.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун