Справа № 2а/0470/13869/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ К/800/54133/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Ігнатенко О.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району м. Дніпропетровська (далі - Підприємство)

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2012

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013

у справі № 2а/0470/13869/12

за позовом Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - Інспекція)

до Підприємства

про стягнення боргу.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - не з'явились,

відповідача - Биковського М.Ю.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року Інспекція звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила стягнути з Підприємства податковий борг у загальній сумі 2 181 126,12 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013, позов задоволено з тих мотивів, що за наявності у платника податкового боргу у вказаній сумі (що не заперечувалося Підприємством у ході вирішення цього спору) та з урахуванням факту надсилання платникові податкової вимоги в порядку статті 59 Податкового кодексу України вказана сума підлягає примусовому стягненню з платника, який добровільно не виконав свого податкового обов'язку.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Підприємства, в якому воно просить скасувати ухвалені у справі судові акти та направити справу на новий апеляційний розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що судами не враховано факт перебування відповідача у ліквідаційній процедурі у зв'язку з визнанням його банкрутом, а тому з огляду на положення пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України та частин першої, другої статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» питання про стягнення податкового боргу з відповідача має вирішуватися саме у справі про банкрутство Підприємства.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог Підприємства з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що у зв'язку з невиконанням Підприємством обов'язку зі сплати до бюджету самостійно задекларованих податкових зобов'язань з податку на додану вартість, з податку на прибуток та з обов'язкового платежу «частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями», у поданій до контролюючого органу податковій звітності протягом 2010-2012 років у відповідача утворився податковий борг в загальній сумі 2 181 126,12 грн. (з урахуванням пені).

Факт наявності податкової заборгованості у вказаній сумі платником не заперечується.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95- 99 Податкового кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Факт направлення відповідачеві першої податкової вимоги від 24.10.2004 № 1/687 та другої податкової вимоги від 05.04.2004 № 2/751, а також безперервне існування у Підприємства з цього часу податкової заборгованості також перевірено судами та платником не спростовується.

За відсутності доказів погашення відповідачем оспорюваної суми податкової заборгованості суди цілком правомірно задовольнили розглядувані позовні вимоги, стягнувши зазначену суму податкового боргу з рахунків платника (відповідача у справі).

Посилання скаржника на визнання Підприємства банкрутом постановою господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2012 у справі № 29/5005/10280/2012 та відкриття у зв'язку з цим ліквідаційної процедури не має правового значення для вирішення даного спору.

Дійсно, пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України передбачено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми розділу V Закону України "Про банки і банківську діяльність", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно ж з частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Аналізовані законодавчі положення, які визначають підвідомчість податкових спорів та справ про банкрутство, свідчать на користь висновку про те, що питання відносно визначення та стягнення податкового боргу вирішується за правилами Податкового кодексу України та належить до компетенції адміністративного суду, а власне ж порядок стягнення такого боргу з платника, який перебуває у процедурі банкрутства, використання його активів для погашення боргу, тощо визначається положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З урахуванням викладеного підстави для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права (у тому числі вимог щодо підвідомчості даного спору) відсутні.

За таких обставин, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району м. Дніпропетровська залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013 у справі № 2а/0470/13869/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько