Справа № 2а-2941/12/2070
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ К/9991/63444/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2012 р.

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012 р.

у справі № 2а-2941/12/2070

за позовом Публічного акціонерного товариства «Автрамат»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби

за участю третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби,

за участю Прокурора Фрунзенського району м. Харкова,

про визнання податкового повідомлення-рішення недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Автрамат» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання податкового повідомлення-рішення недійсним.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2012 р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012 р., позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсним податкове повідомлення-рішення № від 29.12.2011 р. в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3220947,00 грн., у тому числі за основним платежем - 2682613,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 538334,00 грн.; визнано недійсними податкові повідомлення-рішення №, №, № від 29.12.2011 р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Посадовими особами відповідача було проведено документальну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 р. по 30.06.2011 р. За результатами проведеної перевірки складено акт № 2275/23-1/00236027 від 16.12.2011 р., яким встановлено наступні порушення:

- пп. 4.1.3 п. 4.1 ст. 4, пп. 4.2.4 п. 4.2 ст. 4, пп. 7.6.1, пп.7.6.3, пп. 7.6.4 п. 7.6 ст. 7, п.5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 138.1.1, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.5, п. 138.8, пп. 138.10.1, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 7 підрозділу 4 розділу XX Податкового Кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток у загальній сумі 2713207,00 грн., у тому числі: за ІІІ квартал 2010 року в сумі 67618,00 грн., за ІV квартал 2010 року в сумі 1024345,00 грн., за І квартал 2011 року в сумі 1481101,00 грн., за ІІ квартал 2011 року в сумі 140143,00 грн.;

- пп. 4.1.3 п. 4.1., пп. 4.2.4 п. 4.2 ст. 4, пп. 7.6.1, пп. 7.6.3, пп. 7.6.4 п. 7.6 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого завищено збиток від операцій з акціями на суму 3925688,00 грн., в тому числі у ІV кварталі 2010 року на суму 3925688,00 грн., завищено збиток від операцій з облігаціями на суму 87550,00 грн., в тому числі у ІІІ кварталі 2010 року на суму 87550,00 грн.;

- пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 1995616,00 грн. в тому числі за: липень 2010 року - на суму 26034,00 грн.; вересень 2010 року на суму 28060,00 грн., жовтень 2010 року на суму 16754,00 грн., листопад 2010 року на суму 22542,00 грн., грудень 2010 року на суму 597804,00 грн., січень 2011 року на суму 1103076,00 грн., лютий 2011 року на суму 66875,00 грн., березень 2011 року на суму 80943,00 грн., квітень 2011 року на суму 39995,00 грн., червень 2011 року на суму 13533,00 грн.;

- пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижена сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 22542,00 грн. за листопад 2010 року;

- пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 200.3, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 628091,00 грн., в тому числі по періодам: жовтень 2010 - 16754,00 грн., грудень 2010 - 597804,00 грн., червень 2011 - 13533,00 грн.;

- пп. 7.7.2 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на суму 1344983,00 грн., в тому числі по періодам: за серпень 2010 року на суму 26034,00 грн., за вересень 2010 року на суму 28060,00 грн., за лютий 2011 року на суму 1103076,00 грн., за березень 2011 року на суму 66875,00 грн., за квітень 2011 року на суму 80943,00 грн., за травень 2011 року на суму 39995,00 грн.

На підставі акту № 2275/23-1/00236027 від 16.12.2011 р. Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у місті Харкові були прийняті податкові повідомлення-рішення від 29 грудня 2011 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3259189,50 грн., у тому числі за основним платежем - 2713207,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 545982,50 грн.

- №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 628091,00 грн., у тому числі за жовтень 2010 року на 16754,00 грн., за грудень 2010 року на 597804,00 грн., за червень 2011 року на 13533,00 грн.

- №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 1344983,00 грн., у тому числі за серпень 2010 року на 26034,00 грн., за вересень 2010 року на 28060,00 грн., за лютий 2011 року на 1103076,00 грн., за березень 2011 року на 66875,00 грн., за квітень 2011 року на 80943,00 грн., за травень 2011 року на 39995,00 грн., та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 27048,00 грн.

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 28177,50 грн., у тому числі за основним платежем - 22542,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5635,50 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу про безпідставне включення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість вартість товарно-матеріальних цінностей, отриманих від ТОВ «Металл-Ресурс», ТОВ «Март», ТОВ «Мотордеталь-Конотоп», ФОП ОСОБА_4, ТОВ «ПФД-ХИМ», ТОВ «Хартрейдсервіс», ППКФ «Пульсар», ТОВ «Промспец Консалтинг», ПАТ «Мегабанк».

Також, відповідачем в акті перевірки зроблено висновок про завищення позивачем витрат від здійснення операцій з акціями на суму 6070350,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток прибутку на 2144662,00 грн., обґрунтовуючи його тим, що вартість цінних паперів (акцій) придбаних у ПАТ «Укрінвестпартнер» за договором купівлі-продажу цінних паперів, укладеного з ПАТ «Мегабанк», який являвся продавцем цінних паперів та діяв в інтересах ТОВ «Омікрон», на загальну суму 6726600,00 грн., не відповідає ринковій вартості цих цінних паперів та повинна обраховуватися за їх номінальною вартістю.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні складу податкового кредиту з податку на додану вартість та складу валових витрат по господарським операціям з придбання товарів у зазначених контрагентів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємий період позивач мав господарські правовідносини з ТОВ «Металл-Ресурс», ТОВ «Март», ТОВ «Мотордеталь-Конотоп», ФОП ОСОБА_4, ТОВ «ПФД-ХИМ», ТОВ «Хартрейдсервіс», ППКФ «Пульсар», ТОВ «Промспец Консалтинг», ПАТ «Мегабанк», фактичне виконання яких підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договорів поставки, виконання робіт, видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, приймальних актів та платіжних доручень.

За результатом виконання вказаних договірних відносин, позивачем у перевіреному періоді було сформовано валові витрати та податковий кредит.

З огляду на те, що спірні правовідносини виникли між сторонами у період дії різних нормативно-правових актів, застосуванню підлягають як норми Законів України «Про податок на додану вартість», «Про оподаткування прибутку підприємств», так і Податкового кодексу України.

Так, згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 ст. 5 вказаного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із нормою абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Аналогічні норми закріплено у пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України

Отже, виходячи з положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Податкового кодексу України, до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, що також узгоджується з приписами Податкового кодексу України.

Так, приписами п.1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 вказаної статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту).

Отже, наявність у платника податку (позивача) виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, і сплата продавцю вартості товару з податком на додану вартість, з встановленням судом реальності та товарності господарської операції, є достатніми підставами для визначення податкового кредиту.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Аналогічні вимоги до формування платником податків складу податкового кредиту закріплені положеннями Податкового кодексу України, а саме - пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198.

Системний аналіз вказаного законодавства вказує на те, що правомірність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг чи товарів з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг чи товарів. За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач формував валові витрати та податковий кредит на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від вказаних контрагентів, та у зв'язку з оплатою цим підприємствам вартості придбаних товарів (робіт, послуг), що відповідає вищенаведеним вимогам законодавства.

Водночас, відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту спірних сум податку по господарським операціям з ТОВ «Металл-Ресурс», ТОВ «Март», ТОВ «Мотордеталь-Конотоп», ФОП ОСОБА_4, ТОВ «ПФД-ХИМ», ТОВ «Хартрейдсервіс», ППКФ «Пульсар», ТОВ «Промспец Консалтинг», ПАТ «Мегабанк».

Крім того, обґрунтованими є висновки попередніх судових інстанцій щодо правомірності формування позивачем витрат на придбання цінних паперів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу цінних паперів від 02.10.2010 р. №Б1745/10/70100207, позивач придбав у ПАТ «Мегабанк», прості іменні акції, емітентом яких є ПАТ «Укрінвестпартнер» у кількості 2625000 шт., загальною вартістю 6726600 грн. ПАТ «Мегабанк» в даній операції виступав як торговець цінними паперами, який діяв в інтересах ТОВ «Омікрон».

Фактична передача цінних паперів у власність позивача підтверджується актом прийому-передачі цінних паперів від 05.10.2010 р., розпорядженням на виконання облікової операції №1745/19-2 від 05.10.2010 р. та випискою про стан рахунку в цінних паперах на 29.10.2010 р.

Порядок оподаткування операцій з цінними паперами та деривативами на час виникнення спірних правовідносин було врегульовано нормами п.7.6 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Так, зазначеним пунктом встановлено, що платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами. Якщо протягом звітного періоду витрати на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду, від'ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або деривативами такого ж виду майбутніх звітних періодів у порядку, визначеному статтею 6 цього Закону. Якщо протягом звітного періоду доходи від продажу кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, отримані (нараховані) платником податку, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду (з урахуванням від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами чи деривативами такого ж, виду минулих періодів), прибуток включається до складу валових доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

Згідно пп. 7.6.3 п. 7.6 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «витрати» слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості. До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв'язку з таким придбанням.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сума вартості придбаних цінних паперів включено позивачем до складу витрат ІІІ кварталу 2010 року в окремому обліку операцій з цінними паперами за вартістю їх придбання. Станом на момент укладання договору купівлі-продажу акцій від 05.10.2010 р. акції ПАТ «Укрінвестпартнер» не перебували у лістингу на фондовій біржі. Їх біржовий курс на дату укладення угоди не визначався.

При цьому, норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не визначали спеціальних умов або обмежень щодо формування витрат платника податку в окремому обліку операцій з цінними паперами на рівні ринкової вартості. До повноважень податкового органу законодавством також не віднесено визначення рівня ринкової вартості товарів (зокрема, цінних паперів) відносно операцій, що є предметом перевірки в ході податкового контролю.

З огляду на зазначене, при наданні оцінки порядку формування позивачем витрат на придбання цінних паперів судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взяті до уваги доводи податкового органу, викладені в акті перевірки, про те, що ринкова вартість емісійних цінних паперів акціонерного товариства визначається як вартість цінних паперів, визначена відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність або як вартість цінних паперів, визначена відповідно до законодавства про цінні папери та фондовий ринок, відповідно до положень Закону України «Про акціонерні товариства».

Так, відповідно п. 2 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що через два роки з дня набрання чинності цим Законом (тобто з 30.04.2011 р.) втрачають чинність статті 1 - 49 Закону України «Про господарські товариства» у частині, що стосується акціонерних товариств. Абзацом першим п.5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що статути та інші внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність з нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом (тобто в термін до 30.04.2011 р.).

Акціонерні товариства до приведення у відповідність з нормами Закону України «Про акціонерні товариства» статуту та інших внутрішніх положень акціонерного товариства мають керуватись у своїй діяльності з 30.04.2009 р. по 30.04.2011 р. Законом України «Про господарські товариства» та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами. Цими ж актами законодавства регулюються взаємовідносини товариства з акціонерами, інвесторами, органами державної влади та іншими особами.

Враховуючи наведене, вимоги Закону України «Про акціонерні товариства» при укладенні угод щодо купівлі-продажу цінних паперів 05.10.2010 р. для позивача не набули обов'язкового характеру.

За встановлених обставин, позивачем правомірно включено суми витрат з придбання акцій у розмірі 6070350,00 грн. до складу валових у відповідності до вимог Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень №, №, № від 29.12.2011 р. повністю та № від 29.12.2011 р. у частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3220947,00 грн., а також наявність правових підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2012 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012 р. у справі № 2а-2941/12/2070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.

Судді:Ланченко Л.В.

Пилипчук Н.Г.