Справа № 1819/2а-1715/11
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2012-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2012 р.Справа № 1819/2а-1715/11
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Пянової Я.В. , Тацій Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2011р. по справі № 1819/2а-1715/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області

про зобов`язання провести перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

14.04.2011 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач), звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області (далі по тексту УПФУ в Шостикинському районі Сумської області, відповідач), в якому просила суд:

1.Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, відповідно до ст.51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

2. Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області провести перерахунок, нарахувати і виплатити позивачці щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру 25% мінімальної пенсії за віком прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, відповідно до ст.51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по день постановлення рішення у даній справі з урахуванням попередніх виплат.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду.

Постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2011р. по справі № 1819/2а-1715/11 позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду в Шосткинському районі Сумської по відмові ОСОБА_1 в перерахунку розміру пенсії відповідно до вимог ст.51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по день винесення постанови неправомірними.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ст.51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірах законів «Про державний бюджет України» на відповідний рік починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по день винесення постанови з урахуванням раніше проведених виплат.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанову суду про присудження виплати пенсій звернуто до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Судом першої інстанції справу розглянуто в порядку скороченого провадження.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2011р. по справі № 1819/2а-1715/11 та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскаржувану постанову судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наполягає на тому, що неправомірність в діях відповідача щодо нарахування пенсії позивачу відсутня, оскільки УПФУ в Шосткинському районі Сумської області при здійсненні обчислення додаткової пенсії позивача діяло на підставі Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, постанов Кабінету Міністрів України від 03.01.2002р. № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», тобто в межах своїх повноважень, передбачених чинним законодавством, та в межах бюджетних асигнувань. Вважає, що судом не враховано положення ст.63 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до яких фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а також положення ст.62 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до яких розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Посилаючись на ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стверджує про безпідставність застосування розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 даного Закону, при обчисленні державної та додаткової пенсій позивачеві відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також, звертає увагу суду, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано, що Законом України від 14.06.2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» встановлено, що норми і положення ст.ст.39, 50, 51, 52, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Крім того, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 99, 100 КАС України.

Виходячи з приписів ч.8 ст.183-2 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга УПФУ в Шосткинському районі Сумської області підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання додаткової пенсії відповідно до ст. 51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в редакції Закону від 09.07.2007 року, з урахуванням вимог ч.3 ст.67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а відповідач неправомірно відмовив у проведенні перерахунку даної пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по день винесення постанови з урахуванням раніше проведених виплат.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача на отримання додаткової пенсії з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по день винесення постанови з урахуванням раніше проведених виплат, а також зобов'язав відповідача здійснити такий перерахунок за вказаний період та забезпечити виплату додаткової пенсії відповідно до вимог ст.51, ч.3 ст.67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції, однак вважає постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2011р. по справі № 1819/2а-1715/11 такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом 14.04.2011 року із вимогами до субєкта владних повноважень (УПФУ в Шосткинському районі Сумської області) щодо захисту її порушених прав на отримання додаткової пенсій відповідно до ст.51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що мали місце за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року.

З аналізу положень преамбули Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи колегією суддів встановлено, що виплати, передбачені зазначеним Законом, є заходами соціального захисту населення, що постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС, та за своєю правовою природою є відповідною соціальною допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З набуттям чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VІ зазначений строк звернення з позовом до адміністративного суду було скорочено до шести місяців. Тобто, перебіг шестимісячного строку у спірних правовідносинах розпочався з 30.07.2010 року.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати додаткової пенсії відбувалося періодично кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (14.04.2011 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (14.10.2010р.) та період, за який позивач просить суд захистити його права (з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по день вирішення справи у суді), колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 14.10.2010 року.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем до суду першої інстанції клопотання про поновлення строку звернення до суду не надавалось.

Колегія суддів зауважує, що позивачем ані до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсій за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 13.10.2010 року.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на пропущення позивачем строку звернення до суду та безпідставно, незважаючи на відсутність клопотання про поновлення строку звернення до суду та належних доказів поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, задовольнив позовні вимоги за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 13.10.2010 року.

При цьому, в своїх письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач наполягав на тому, що позовні вимоги ОСОБА_1 повинні розглядатись судом тільки в межах строку, встановленого ст.99 КАС України.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст. 268 ЦК України, оскільки цими положеннями не обмежується строк звернення до суду з позовом до оператора ядерної установки про відшкодування ядерної шкоди, а не з позовом до суб'єкта владних повноважень з приводу призначення, перерахунку, надання соціальних виплат, допомоги, що є предметом у спірних правовідносинах.

Посилання позивача на приписи ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки з аналізу положень зазначеної статті вбачається, що вони стосуються сум пенсій, які були нараховані, однак не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, а позивачеві додаткова пенсія у розмірі, визначеному ч.1 ст.51 Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, нарахована не була.

Хибним є також висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст.76 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", оскільки правовідносини в даній справі повинні розглядатись, в першу чергу, виходячи з правомірності або неправомірності дій чи бездіяльності органу владних повноважень, на звернення для оскарження яких Кодексом адміністративного судочинства України встановлено певний строк.

Крім того, положеннями зазначеного Закону встановлено строк звернення до суду з позовом про відшкодування ядерної шкоди, а не з позовом про перерахунок пенсії.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала (ст.100 КАС України).

Оскільки, позивачем до судів першої та апеляційної інстанції не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до суду з позовом про визнання дій незаконними, зобов`язання здійснити перерахунок та провести відповідні виплати додаткової пенсій з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 13.10.2010 року, а колегією суддів апеляційного суду не знайдено підстав для поновлення такого строку, висновок суду про поновлення строку звернення до суду з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 13.10.2010 року є помилковим.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачеві строку звернення до суду за захистом своїх прав за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 13.10.2010 року.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ч.2 ст.99 КАС України, постанова Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2011р. по справі № 1819/2а-1715/11 в частині задоволених позовних вимог про визнання неправомірними дій, зобовязання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 13.10.2010 року не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а позов в зазначеній частині згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області області, зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 14.10.2010 року по 17.05.2011 року колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 віднесена до 3 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується доданою до справи копією посвідчення серії Б № 663100, виданого 01.06.1993 р. та має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.1 ст. 51 Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до категорії 3, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру додаткової пенсії позивача застосуванню підлягають положення ст.51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не наведені вище постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання відповідача на ч.5 ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову щодо якого було прийнято оскаржуване судове рішення є захист порушеного права ОСОБА_1, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 17.05.2011 року.

Однак, враховуючи період, за який підлягають захисту порушені права позивача на отримання додаткової пенсії відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) колегія суддів зазначає, що підстави для невиплати позивачеві додаткової пенсії у відповідності до наведеної норми права були відсутні починаючи з 14.10.2010р. по 17.05.2011 року, зміни у зазначену статтю не вносились, а тому колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованої відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії за зазначений період.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обов'язку відповідача за період з 14.10.2010 року по 17.05.2011 року здійснювати позивачеві нарахування та виплату додаткової пенсії у відповідності до приписів ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008).

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При вирішенні спору суд першої інстанції, виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, обґрунтовано визнав, що при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої статтею 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою цієї статті.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності відповідних надходжень до бюджету Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області для виплати особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, та зазначає, що це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання додаткової пенсії, нарахування та виплата яких прямо передбачені законом. Реалізація особою права, що в'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань не повинно прийматися до уваги. Так, справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на ст.62 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якими передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також роз`яснення порядку застосування даного Закону визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем таких прав Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

Колегія суддів вважає помилковим посилання відповідача в обґрунтування доводів апеляційної скарги на п.7 Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік № 3491-VІ від 14.06.2011 р., відповідно до якого у 2011 році норми і положення, зокрема, ст.51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, з огляду на кінцеву дату терміну, протягом якого пенсія позивача підлягає перерахунку у відповідності до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) - 22.07.2011 року та дати набрання чинності Законом № 3491-VІ від 14.06.2011 р. та прийняття постанови КМ України 23.07.2011 року.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій УПФУ в Шосткинському районі Сумської області області та зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 14.10.2010 року по 17.05.2011 року суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуюючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 196, 197, 198, п. 4 ч.1 ст. 202, ст.ст.205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шостикинському районі Сумської області області - задовольнити частково.

Постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2011р. по справі № 1819/2а-1715/11 скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області області про визнання протиправними дій та зобовязання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 13.10.2010 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області області про визнання протиправними дій та зобовязання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 13.10.2010 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2011р. по справі № 1819/2а-1715/11 - залишити без змін.

Ухвала в частині скасування постанови суду першої інстанції та залишення позову без розгляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

В іншій частині ухвала є остаточною та в силу ч.10 ст.183-2 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4