Справа № 819/1441/15
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1441/15

01 липня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Калиняк О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Свистун Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Тернопільська ОДПІ, відповідач), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.06.2015 року (а. с. 42) просив скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ від 23.10.2014 року № .

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Тернопільською ОДПІ проведено камеральну перевірку щодо своєчасності перерахування (сплати) єдиного податку фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, за результатами якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 23.10.2014 року № про зобов'язання сплати штраф по єдиному податку з фізичних осіб на суму 2128,50 грн. Позивач вважає податкове повідомлення-рішення неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що зареєстрований суб'єктом господарювання та з 01.04.2013 року надає послуги таксі, зокрема, через «Таксі ТТ», бухгалтерія якого вела бухгалтерський облік підприємця, подавала податкову звітність та проводила розрахунки по податках і зборах. Після отримання рішення Тернопільської ОДПІ про застосування штрафу, ОСОБА_1 звернувся до бухгалтерії «Таксі ТТ» та податкового інспектора і з'ясував, що несвоєчасна сплата податку виникла через відсутність сплати єдиного податку за перший місяць перебування на спрощеній системі оподаткування. В подальшому сплата єдиного податку проводилась своєчасно, в повному обсязі, щомісяця, проте зараховувалась в рахунок погашення податкового боргу за кожен попередній місяць.

На думку позивача, податковий орган зобов'язаний був відразу повідомити підприємця про наявність заборгованості, що дало б можливість уникнути штрафу за такий тривалий період. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення Податкового кодексу України в частині визначення обов'язків та функцій контролюючого органу.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримали з підстав, наведених у ньому, та зауважили, що порушення в частині несвоєчасної сплати єдиного податку допущене підприємцем через те, що податковий орган при реєстрації підприємця платником єдиного податку не надав відповідних роз'яснень податкового законодавства щодо порядку та строків перерахування податку до бюджету, а також через несвоєчасне повідомлення податковим інспектором Тернопільської ОДПІ платника податку про наявність боргу. ОСОБА_1 зазначив, що не знав про заборгованість, маючи відомості про борг відразу його сплатив би.

Позивач, представник позивача просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала, з підстав, наведених у запереченні проти позову (а. с. 32-34), та зазначила, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з 01.04.2013 року перебував на спрощеній системі оподаткування, був платником 2 групи зі ставкою податку 20 відсотків, та зобов'язаний був своєчасно сплачувати податок до бюджету. Перевіркою Тернопільської ОДПІ встановлено несвоєчасне перерахування єдиного податку, з порушенням строків, встановлених статтею 295 Податкового кодексу України (далі - ПК України), за що застосовано штраф відповідно до статті 122 ПК України у розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку.

Також представник відповідача зауважила, що про наявність податкового боргу у платника податків контролюючий орган повідомляє шляхом надсилання податкової вимоги, яка відповідно до статті 59 ПК України направляється у разі, якщо загальна сума податкового боргу платника податків перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Оскільки податковий борг позивача не перевищував такої суми, то податкова вимога не направлялась фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1

Представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.03.2013 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, основним видом його діяльності є надання послуг таксі, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а. с. 57), з 06.03.2013 року перебуває на обліку як платник податків у Тернопільській ОДПІ.

29.03.2013 року позивачем подана до податкового органу заява про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.04.2013 року, згідно з якою підприємцем обрана ставка єдиного податку 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати та визначена друга група платника єдиного податку (а. с. 50, 61). На підставі даної заяви Тернопільською ОДПІ видано фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 свідоцтво платника єдиного податку серії НОМЕР_3 (а. с. 58), з 01.04.2013 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування. Ставка єдиного податку, яка підлягала до сплати відповідачем у 2013 році становила 229,40 грн., у 2014 році - 243 грн. 60 коп., тобто 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного податкового (звітного) року.

07.10.2014 року на підставі пункту 20.1.4 статті 24, статей 76, 296 ПК України державним податковим інспектором Тернопільської ОДПІ проведено камеральну перевірку податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено акт від 07.10.2014 року № 7483/1918-17-04/НОМЕР_2 (а. с. 44). Перевіркою встановлено несвоєчасне перерахування (сплату) єдиного податку фізичною особою - підприємцем, чим порушено пункт 295.1 статті 295 ПК України.

В акті перевірки наведена таблиця щодо повноти і своєчасності перерахування до бюджету єдиного податку підприємцем. З даної таблиці вбачається, що несвоєчасна сплата податку мала місце в період з квітня 2013 року по вересень 2014 року. Так, за квітень 2013 року по строку сплати до 20.04.2013 року платнику податків належало сплатити 229,40 грн., фактично податок перераховано до бюджету - 22.05.2013 року, за травень 2013 року по строку сплати до 20.05.2013 року належало до сплати 229,40 грн., фактично сплачено - 05.06.2013 року, за червень 2013 року по строку сплати до 20.06.2013 року належало до сплати 229,40 грн., фактично сплачено - 11.07.2013 року, в подальших місяцях аналогічно допущено несвоєчасність перерахування єдиного податку до бюджету, що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні.

На підставі акту перевірки від 07.10.2014 року № 7483/1918-17-04/НОМЕР_2, яким встановлено порушення граничних строків сплати податкових зобов'язань з єдиного податку, розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (а. с. 45), Тернопільською ОДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення від 23.10.2014 року № про зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 сплатити штраф з єдиного податку у розмір 2128,50 грн. (а. с .19).

Предметом судового розгляду в даній адміністративній справі є позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 23.10.2014 року № .

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Таким чином, позивач фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 23.10.2014 року № у строк, встановлений законом.

При вирішенні спору про оскарження рішення, прийнятого відповідачем як суб'єктом владних повноважень, судом перевірялись його відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи норми чинного законодавства та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що Тернопільська ОДПІ як суб'єкт владних повноважень, заперечуючи проти адміністративного позову, довела правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення з огляду на таке.

Пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктами 38.1, 38.3 статті 38 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI, чинного з 01.01.2011 року, з змінами і доповненнями передбачено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк; спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пунктів 291.3, 291.4 глави 1 розділу ХІV ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, зокрема, до другої групи належать фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.

Згідно з пунктами 293.1, 293.2 ПК України ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, та у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць, в тому числі для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця (пункт 295.1 статті 295 ПК України). Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється органами державної податкової служби на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку. Сплата єдиного податку здійснюється за місцем податкової адреси (пункти 295.2, 295.4 статті 295 ПК України).

Отже, у спірному випадку, позивач, зареєструвавшись платником єдиного податку з 01.04.2013 року, повинен був сплатити перший авансовий внесок за квітень 2013 року до 20.04.2013 року. Як зазначено в акті перевірки від 07.10.2014 року № 7483/1918-17-04/НОМЕР_2 фактично податок перераховано до бюджету - 22.05.2013 року, тобто допущено порушення граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного пунктом 295.1 статті 295 ПК України. В подальшому за травень 2013 року по строку сплати до 20.05.2013 року перераховано податок 05.06.2013 року, за червень 2013 року по строку сплати до 20.06.2013 року перераховано податок 11.07.2013 року. Несвоєчасне перерахування єдиного податку мало місце у період з квітня 2013 року по вересень 2014 року (а. с. 44). Такі обставини несвоєчасного перерахування єдиного податку підтверджуються і відомостями особового рахунку облікової картки платника податків по даному платежу за 2013-2014 роки (а. с. 62-68).

Фактично підприємцем не сплачено авансовий внесок за перший місяць, коли особа перейшла на спрощену систему оподаткування, тобто за квітень 2013 року. В подальшому, як вбачається з даних особового рахунку платника, сплата податку проводилась не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця, проте правомірно зараховувалась податковим органом в порядку черговості виникнення платежів, спочатку за квітень 2013 року, потім травень 2013 року, червень 2013 року і т.д.

Так, відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав, що допустив несвоєчасну сплату єдиного податку, зокрема, неперерахування першого авансового внеску за квітень 2013 року (пояснюючи це неузгодженістю його дій та бухгалтерії «Таксі ТТ») проте вважає, що податковий орган мав направити йому повідомлення про наявність заборгованості. Суд не приймає таку мотивацію позивача з огляду на таке.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Отже, податковий орган надсилає податкову вимогу платнику податків у разі наявності податкового боргу, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340,00 грн.

Як вбачається з даних особового рахунку облікової картки платника податків підприємця ОСОБА_1 по єдиному податку за 2013 рік, податковим органом проведено нарахування авансового внеску за квітень 2013 року у сумі 229,40 грн. по строку сплати до 20.04.2013 року, та у зв'язку з його не сплатою податкове зобов'язання перейшло в статус податкового боргу у цій же сумі. Сума податкового боргу не перевищувала 340,00 грн., а тому у Тернопільської ОДПІ були відсутні підстави направляти платнику податків податкову вимогу. В послідуючих місяцях сума податкового боргу згідно з даними облікової картки платника податків не перевищувала 340,00 грн., а тому теж у податкового органу не виникало обов'язку направляти податкову вимогу позивачу.

Пунктом 300.1 статті 300 ПК України передбачено, що платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Відповідальність за порушення правил застосування спрощеної системи оподаткування фізичною особою - підприємцем, передбачена статтею 122 ПК України. Так відповідно до пункту 122.1 даної статті несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

У спірному випадку до позивача як платника єдиного податку, за неперерахування авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені ПК України, застосовано штраф у розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу. Заперечень щодо розрахунку штрафу у позивача не було.

Таким чином, враховуючи наведені положення податкового законодавства та обставини справи, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 23.10.2014 року № Тернопільською ОДПІ винесене на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ПК України, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними й задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 4, підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4, частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-VIII позивачу за подання даної позовної заяви слід було сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі 1827,00 грн. (мінімальна ставка судового збору). Фактично при поданні адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 182,70 грн. (а. с. 14).

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Відтак, враховуючи, що фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимогах, то з позивача слід стягнути у дохід Державного бюджету України решту суми судового збору у розмірі 1644,30 грн. (1827,00 грн. - 182,70 грн. = 1644,30 грн.).

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 23 жовтня 2014 року № відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1) у дохід Державного бюджету України решту суми судового збору у розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) гривні 30 (тридцять) копійок, який перерахувати на рахунок № 4002, отримувач коштів УДКСУ у місті Тернополі, код отримувача 37977726, банк отримувача ГУ ДКСУ у Тернопільській області, код банку отримувача 838012, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанова складена 03 липня 2015 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.