Справа № 678/94/14-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 678/94/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Ходоровський І.Б.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

30 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Лебедюка Максима Володимировича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області на постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області (далі УПФУ в Летичівському районі) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовільнити.

Представник позивача запечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи 01.12.2014 року ОСОБА_5 звернулась до УПФУ в Летичівському районі з заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти. Проте відповідач відмовив їй в призначенні такої пенсії посилаючись на те, що її спеціальний стаж становить лише 22 роки 2 місяці, а періоди відпусток по догляду за дітьми -- з 04 січня 1990 по 28 лютого 1990 року, з 23 січня 1991 року по 31 грудня 1991 року, з 05 червня 1992 року по 31 грудня 1992 року, з 23 квітня 1994 року по 31 грудня 1994 року, з 14 січня 1995 року по 31 грудня 1995 року, з 20 лютого 1996 року по 31 грудня 1996 року не зараховано до стажу за вислугою років через те, що відсутні відомості про надання декретних відпусток.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатньо належних доказів, що свідчать про перебування позивача в спірні періоди в декретних відпустках, які відповідно до чинного законодавства зараховуються до спеціального стажу роботи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-12 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У п. "ж" ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-12 зазначено, що до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, де зазначено, що пенсію за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років. У розділі І "Освіта" у графі "Найменування закладів і установ" зазначено "Дошкільні навчальні заклади всіх типів", а у графі "Найменування посад" вказано "завідуючі, вихователі-методисти, вихователі, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи". У п. 3 "Примітки" зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до ст. 181 Кодексу законів про працю України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року N 504/96-ВР (далі Закон N 504/96-ВР), право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Відповідно до ст.18 Закону N 504/96-ВР, після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості.

При огляді трудової книжки ОСОБА_5, суд встановлено, що на сторінці 12 напроти дати ІНФОРМАЦІЯ_3 наявний запис "мала дитина", а напроти дати ІНФОРМАЦІЯ_4-- запис "декретні".

Відповідно до свідоцтв про народження НОМЕР_1 та НОМЕР_2, позивач являється матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції щодо необхідності зарахування до спеціального стажу роботи періодів перебування позивача в декретних відпустках, а саме: з 04.01.1990 року по 28 лютого 1990 року, з 23 січня 1991 року по 31 грудня 1991 року, з 05 червня 1992 року по 31 грудня 1992 року, з 23.04.1994 року по 31 грудня 1994 року, з 14 січня 1995 року по 31 грудня 1995 року та з 20 лютого 1996 року по 31 грудня 1996 року, що в сукупності становить понад три роки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції обґрунтовані, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Летичівському районі Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 03 липня 2015 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.