Справа № 819/1340/15
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1340/15

25 червня 2015 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І. О.

при секретарі судового засідання Габрилецькій С. Є.

за участю представників позивача ОСОБА_1, відповідача Качор В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополі справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до тернопільської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач, СПД-ФО ОСОБА_3.) звернувся із адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (надалі - відповідач, Тернопільська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф від 24.04.2015 р. у розмірі 76777, 56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач вважає, що обчислення річної суми ЄСВ здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій. Сума чистого доходу за рік у річному звіті з єдиного соціального внеску має відповідати сумі чистого оподатковуваного доходу, заявленого у річній податковій декларації. Фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування самостійно розподіляє по місяцях суму чистого доходу, заявлену у річній декларації з податку на доходи фізичних осіб відповідно до Книги обліку доходів і витрат.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечила. Вважає, що податковий орган діяв у межах, визначених податковим законодавством, а обсяг фактично отриманого доходу помісячно було визначено податковим органом в ході проведення перевірки на підставі наданої на перевірку Книги обліку доходів і витрат. Надала суду письмові заперечення, просила у його задоволенні відмовити, з підстав викладених у письмових запереченнях.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, якими врегульовано спірні правовідносини, при прийнятті рішення виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що працівниками Тернопільської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку СПД-ФО ОСОБА_3 (НОМЕР_2) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 01.01.2011 по 31.12.2014 р.р, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 р., результати якої оформлено актом від 21.04.2015 № 2917/19-18-17-02/НОМЕР_2.

В ході перевірки встановлено, що позивач протягом періоду, що перевірявся, СПД-ФО ОСОБА_3 перебував на загальній системі оподаткування обліку та звітності. Книга обліку доходів та витрат (зареєстрована в Тернопільській ОДПІ за № 63/2009 від 02.04.2009), за даними перевірки є документом, на підставі якого обліковуються суми, на які нараховується єдиний внесок, при цьому порушень у веденні книги обліку доходів та витрат перевіркою не встановлено ( а. с. 10 зворотній бік).

Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок встановлено, що платником у результаті порушення абз. 1 пп.2 п.1 ст.7, абз. З п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464 від 08.07.2010 р. з наступними змінами та доповненнями, занижено базу нарахування доходу для нарахування єдиного соціального внеску на загальну суму 76777,56 грн., в тому числі за 2011 рік - 14378, 29 грн., за 2012 р. 36090, 42 грн. за 2013 р. 19368, 85 грн., за 2014 р. 6940, 0 грн., що призвело до заниження нарахованої суми єдиного соціального внеску.

Таким чином податковий орган дійшов висновку, що враховуючи заниження бази нарахування, позивач допустив заниження нарахованої суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 2011 - 2014 р. на загальну суму 76 777, 56 грн., з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

На підставі акта перевірки від 21.04.2015 № 2917/19-18-17-02/НОМЕР_2, Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією сформовано та направлено СПД-ФО ОСОБА_3 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф від 24.04.2015 р. у розмірі 76777, 56 грн.

П. 177.10 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів та витрат, форма та порядок заповнення якої затверджена наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481, на підставі якої здійснюється заповнення облікових даних Податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міндоходів від 11.12.2013 № 793.

При дослідженні Акту перевірки від 21.04.2015 № 2917/19-18-17-02/НОМЕР_2, судом встановлено, що первинним документом, із якого отримано інформацію про доходи та витрати позивача за період, що перевірявся працівники податковим органом отримано із Книги доходів та витрат платника податків (а. с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України " Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні " підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Як зазначалось вище, та підтверджується вищезазначеним актом перевірки, при проведенні перевірки, жодних зауважень з боку податкового органу щодо своєчасності та форми подання звітів та відображення господарських операцій у Книзі доходів та витрат не висловлено, а порушень не вставлено (а. с. 10).

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем податкова звітність сформована на підставі первинних бухгалтерських документів та відображена в Книзі обліку доходів та видатків. Тобто на підставі відповідних господарських операцій складена і подана до податкового органу належна податкова звітність за період, який перевірявся відповідачем.

Порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску визначається Законом України від 08.07.2010 № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464).

Відповідно до п. " 2" ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно із ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Вказаною нормою встановлюються особливості сплати єдиного внеску для різних платників, перелік яких визначений у ст. 4 Закону № 2464.

Відповідно до п. 4 ч. 1 зазначеної статті платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до п. 177.5 ст. 177 ПК України фізичні особи-під приємці подають до контро люючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені ПКУ для річного звітного податкового періоду.

Крім цього, приватні підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, в обов'язковому порядку разом з Податковою декларацією подають додаток 5 до розділу III Податкової декларації.

На підставі ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" було видано:

- постанову правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 № 22-2, якою затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (дана постанова діяла до 03.12.2013) (далі - Порядок № 22-2);

- наказ Міністерства доходів та зборів від 09.09.2013 № 454 "Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 20.09.2013 № 1628/24160 (далі - Порядок № 454).

Пунктом 3.2 даних Порядків передбачено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Таким чином, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок в графі "усього" таблиці 1 Додатка № 5 до Порядку № 454 та Порядку № 22-2 має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою-підприємцем до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Як вбачається з Акту перевірки, позивач вірно вказав суму чистого доходу як у деклараціях, так і в таблиці 1 Додатка № 5 до Порядку № 454, а саме за 2011 р. - 16877,04 грн., за 2012 р. - 13019, 10, за 2013 р. 13532, 30 грн., за 2014 р. 3251, 73 - разом 46680, 17 грн. (а. с. 15).

Судом встановлено, що заниження бази нарахування єдиного внеску на 76 777, 56 грн. грн. виникло в результаті невірного, на думку відповідача, заповнення позивачем графи 2 таблиці 1 Додатка № 5 до Порядку № 454.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що у графі 2 таблиці 1 додатка 5 до Звіту з єдиного внеску сума чистого доходу (прибутку), в рядках календарних місяців зазначається як середньомісячний річний оподат ковуваний дохід, який визначається шляхом ділення річного чистого доходу (прибутку) на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, що підтверджується Листом ДФС України від 16.10.2014 р. № 7559/7/99-99- 17- 03- 01- 17.

Таким чином, на думку представника відповідача, єдиний соціальний внесок по кожному місяцю вираховується із величини середньомісячного доходу. Такий висновок, зокрема, податковим органом зроблено у зв'язку з тим, що у в додатку 5 розділу ІІІ податкової декларації вказується розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу, який розраховується як отриманий загальний річний оподатковуваний дохід, зменшений на суму документально підтверджених річних витрат та поділений на кількість календарних місяців, протягом яких отримано дохід (прибуток), зважаючи на п. 177.2 ст. 177 ПК України.

Разом з тим, як зазначалося вище, згідно із ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, отже законом не передбачено обчислення середньомісячної величини єдиного внеску у зазначеному Звіті.

Вирішуючи питання про правомірність заявлених позовних вимог, суд бере до уваги пояснення представника позивача про те, що доходи позивача належним чином відображені у Книзі доходів і витрат та декларації, що підтверджується Актом перевірки.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що ст. 1 ПК України визначає сферу дії Податкового кодексу Украї ни, а саме Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів. Так, у статтях 8, 9, 10 Податкового кодексу України міститься вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, і в цьому переліку відсутній єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ст. 8 Закону № 2464, єдиний внесок не входить до системи оподаткування, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування ПК України, та прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином сфера дії Податкового кодексу України, крім адміністрування, не поширюється на єдиний внесок.

Слід звернути увагу також на то, що жодних нормативно-правових актів щодо визначення середньомісячного доходу при визначенні величини єдиного внеску, зокрема зазначення середньомісячного доходу у графі 2 таблиці 1 та 3 додатка 5 до Звіту та, відповідно, визначення суми єдиного внеску із середньомісячної величини доходу у Звіті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику не приймалося.

Суд також зауважує, що п. 177.2 ст. 177 ПК України визначено поняття об'єкта оподаткування фізичної особи-підприємця і цією нормою жодним чином не встановлено порядок визначення величини єдиного соціального внеску, в тому числі і його середньомісячне значення, та, відповідно, його відображення у графі 2 таблиці 1 додатка 5 до Звіту.

Тому, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про безпідставність обґрунтування представника відповідача щодо заниження позивачем єдиного соціального внеску положеннями п. 177.2 ст. 177 ПК України.

Визнаючи правомірність нарахування та сплати єдиного внеску позивачем, суд також враховує, що Законом України від 04.07.2013 № 406-VІІ було внесено зміни до Закону № 2464, відповідно до яких центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надає роз'яснення з питань застосування законодавства, про збір та ведення обліку єдиного внеску, а Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань взаємодіє в установленому законодавством порядку з центральним органом виконавчої влади.

На виконання вказаної норми Закону № 2464 видано спільний лист Міністерства доходів та зборів України та Пенсійного фонду України від 27.12.2013 № 21052/5/99-99-17-03-01-16, № 36398/05.10, згідно з яким Міністерство доходів і зборів України та Пенсійний фонд України повідомляє, що консультації з питань ведення Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, включаючи питання заповнення таблиць 5-9 Додатка 4, всіх таблиць Додатка 5, Додатка 6 та Додатка 7 звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкові державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 "Про затвердження Порядку формування та подання страхувальникам звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.09.2013 за № 1628/2416, надають органи Пенсійного фонду України.

Відповідно до роз'яснення Пенсійного фонду України "Опис формату звіту щодо суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування органами Пенсійного фонду України відповідно до Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 № 22-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1014/18309, враховуючи зміни постанови правління Пенсійного фонду № 18-1 від 23.06.2011, зміни постанови правління Пенсійного фонду № 24-1 від 10.12.2012" у графі 2 таблиці 1 додатка 5 "Сума чистого доходу (прибутку), заявлена в податковій декларації фізичної особи - підприємця" платники відображають фактичну суму чистого доходу за відповідний місяць за себе.

Суми чистого доходу за відповідний місяць повинні відповідати сумам чистого доходу, зазначеному у Книзі обліку доходів та витрат платника.

У графі 3 таблиці 1 додатка 5 "Сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини" відображається дохід, зазначений у графі 2, але в межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок.

При цьому, слід зазначити, що у графі 3 таблиці 1 додатка 5 зазначені особи самостійно визначають суму доходу у розрізі кожного місяця відповідного звітного року.

Таким чином, у графі 2 таблиці 1 додатка 5 до Звіту слід відображати суми чистого доходу у розрізі місяців звітного року відповідно до даних, що підтверджуються первинними документами та відображені у Книзі обліку доходів та витрат платника.

Судом встановлено, що подані звіти з єдиного внеску за 2011-14 р. заповнені з урахуванням вказаних вище вимог, отже відповідає приписам Закону № 2464.

Таким чином, на спростування позиції відповідача щодо правомірності дій Тернопільської ОДПІ щодо застосування для розрахунку недоїмки п. " 2" ч. 1 ст. 7 та п. 8 ст. 9 Закону № 2464, суд наголошує на тому, що встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок передбачав, що фізична особа-підприємець самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця. При цьому загальна сума річного доходу, визначена у податковій звітності, повинна співпадати із загальними річними показниками Книги обліку доходів і витрат.

У даному випадку, загальна сума річного доходу, визначена у щорічній податковій звітності співпадає з загальними річними показниками Книги обліку доходів і витрат, податковим органом жодних зауважень щодо встановленої обставини не висловлено.

Крім того, суд бере до уваги положення пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України згідно із яким податкове законодавство ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма Закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі Закону, або якщо норми різних Законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Отже, позивачем правильно з дотриманням всіх вимог чинного законодавства сформовано зобов'язання із єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За встановлених обставин, позовна вимога про визнання протиправною та скасування вимоги Тернопільської ОДПІ про сплату боргу (недоїмки) № Ф від 24.04.2015 р. підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій та рішень, отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Тому сплачений судовий збір в розмірі 182,70 грн. присуджується на користь позивача за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати вимогу Тернопільської об"єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Тернопільській області про сплату боргу від 24.04.2015 р. № Ф-.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 182, 70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

В повному обсязі постанову виготовлено 30.06.2015 р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.