Справа № 826/7954/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

02 липня 2015 року № 826/7954/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрівської Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 , ОСОБА_2
до Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві,
треті особи без самостійних вимог:
Комунальне підприємство «Житлорембудсервіс» Деснянського району у місті Києві, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва»
провизнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві, третя особа без самостійних вимог: Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району міста Києва, у якому просили:
- визнати дії Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві щодо відмови у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 незаконним;
- зобов`язати Деснянський районний відділу Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у кімнаті АДРЕСА_2 .
Свої вимоги позивачі обґрунтовує тим, що з 2002 року ОСОБА_1 , разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 і сином ОСОБА_2 на законних підставах проживають у гуртожитку АДРЕСА_3 , в який були заселені на підставі направлення №4379 від 22.08.2002 року. Згідно акта від 10.04.2015, складеним комісією Житлово-експлуатаційної контори №304 Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва (ЖЕК №304), в кімнаті №148 за вищевказаною адресою проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 . Сім`я перебуває на квартирній черзі з 03.03.1995 року, що підтверджується довідкою №14174 від 17.03.2015. Довідка №35 від 18.03.2015, видана начальником Житлово-експлуатаційної контори №304 Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва підтверджує проживання сім`ї Басараб у кімнаті АДРЕСА_2 без реєстрації, та відсутність заборгованості по сплаті за комунальні послуги. Згідно довідки №50 від 08.04.2015, наданої ЖЕК №304, на ОСОБА_3 , оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 для сплати комунальних послуг. Весь час з Басарабами укладалися договори з ДП «ЕКОС» ХК «Київміськбуд» про компенсаційні витрати на утримання житлового фонду. У зв`язку з викладеним, у березні 2015 року позивачі звернулись до відповідача із заявою про реєстрацію за місцем фактичного проживання. Однак, за результатами розгляду відповідної заяви, листом від 03 квітня 2015 року №4/вх.16-Б заявникам було відмовлено з огляду на відсутність у заявників документа, який підтверджує право проживання в житлі (ордеру, свідоцтва про право власності, договору найму (піднайму, оренди) або інших документів.
Вважаючи таку відмову органу міграційної служби протиправною та такою, що порушує право на вільний вибір місця проживання, позивачі звернулись з відповідним позовом до суду.
В судовому засіданні до участі у справі в якості третьої особи-2 залучено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва», що є балансоутримувачем будинку за спірною адресою.
Представник позивачів позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому, представник позивача наполягала на тому, що документом, який підтверджує право позивачів на проживання за спірною адресою є саме направлення №4379, яке, за твердженням представника позивача було видано ОСОБА_3 .
Представники відповідача та третіх осіб в судові засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача направив до суду заяву про здійснення розгляду справи у його відсутність.
З огляду на неявку в судове засідання представників відповідача та третіх осіб, які згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі частини 6 статті 71, частини 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.
Основними нормативно-правовими актами, що врегульовують спірні правовідносини є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. №1382-ІV з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції (далі по тексту Закон України від 11.12.2003р. №1382-ІV) та Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року №1077, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції (далі по тексту Порядок №1077).
Відповідно до преамбули Закону України від 11.12.2003р. №1382-ІV він відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.
Статтею 6 названого Закону передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
Для реєстрації особа або її законний представник подає:
- письмову заяву;
- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;
- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;
- талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;
- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;
- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Частиною 6 названої статті закріплено заборону вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.
Відповідно до наведених положень Закону України від 11.12.2003р. №1382-ІV Міністерством внутрішніх справ України затверджено Порядок №1077, який визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.
Пунктом 1.3 згаданого Порядку закріплено, що реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання / перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів.
Пунктом 2.2 Порядку №1077 закріплено аналогічний перелік документів, що мають подаватись до територіального підрозділу ДМС України для проведення реєстрації місця проживання, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника / співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що реалізація права особи на реєстрацію її місця проживання за бажаною адресою можлива лише за умови обов`язкового надання нею відповідних правовстановлюючих документів, що дають право на проживання в житлі або відповідної (обов`язкової) згоди особи, яка є власником житла, де заявник має намір зареєструватись.
Як вбачається з копії заяви позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , поданої до відповідача з метою проведення реєстрації у кімнаті АДРЕСА_2 , до неї були додані: копія направлення на поселення; копія довідки ЖЕК-304 №35 від 18.03.2015; копія довідки ЖЕК-304 №50 від 08.04.2015; копія акта від 10.04.2015.
За результатами розгляду відповідного звернення, листом від 03 квітня 2015 року №4/вх.16-Б, заявників повідомлено про необхідність подання документа, що підтверджує право на приживання в житлі (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи.
Відповідно до статті 58 Житлового кодексу України єдиною підставою для вселення до житлового приміщення є ордер, який видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Водночас, доданий позивачами до заяви про реєстрацію місця проживання за спірною адресою направлення (на тимчасове проживання) за №4379 від 22 серпня 2002 року, видане ЖУ «Лівобережне» ДП «ЕКОС» не може бути визнаний документом, що засвідчує право проживання у спірному помешканні в силу вищенаведених норм законодавства. Крім того, вказане направлення не містить повної адреси із зазначенням кімнати у гуртожитку, а також паспортних даних особи, якій його видано, що унеможливлює ідентифікацію особи, яка була тимчасово заселена до будинку АДРЕСА_3 , і до якої кімнати.
За відсутності у позивачів ордеру, або іншого документа, визначеного законодавцем як документи, що підтверджує право проживання у помешканні, відповідач правомірно вказав на можливість вирішення питання щодо реєстрації місця проживання по суті тільки після надання таких документів.
Такі висновки суду узгоджуються з позицією Київського апеляційного адміністративного суду, викладеною в ухвалі від 13 червня 2013 року у справі №826/1825/13-а, а також з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалі від 16 липня 2014 року у справі №6-23828св14.
Одночасно, суд акцентує увагу на тому, що за своїм змістом лист Деснянського РВ ГУ Державної ДМ України в м. Києві 03 квітня 2015 року №4/вх.16-Б не містить відмову у здійсненні реєстрації місця проживання, а є по суті пропозицією надати додаткові документи з метою вирішення такого питання.
З огляду на наведене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Згідно п.4 ч.3 ст129 Конституції України та ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на встановлені у справі обставини та положення законодавства в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, враховуючи відсутність інших доводів позивача на обґрунтування даних позовних вимог, суд вважає вимоги позивача недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.
Враховуючи, що за наслідками розгляду справи по суті суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, в силу положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати стягненню з Державного бюджету України не підлягають.
Керуючись ст.ст.69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві, треті особи без самостійних вимог: Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району міста Києва, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська