Справа № 427/1149/14-а (2а/427/104/14)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Київ К/800/30526/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області на постанову Свердловського міського суду Луганської області від 27 березня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області (далі - УПФ) щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язання зарахувати стаж роботи водієм міського автобусу у період з 16 квітня 1979 року по 8 січня 1983 року у Свердловському АТП № 12113 та з 19 травня 1983 року по 5 жовтня 1993 року в АТП № 10913 року, призначивши пенсію у відповідності до пункту «з» статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII). Посилаючись на те, що відповідач відмовив у зарахуванні такого стажу і призначенні пільгової пенсії, чим порушив його права, позивач просив про задоволення позову.

Постановою Свердловського міського суду Луганської області від 27 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить їхні рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Згідно із статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних суддів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що після звернення ОСОБА_4 із заявою про призначення пільгової пенсії, пенсійний орган своїм рішенням відмовив у призначенні такої через відсутність первинних документів, які підтверджують пільговий стаж роботи водієм міського пасажирського транспорту у зазначений період.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що матеріали пенсійної справи позивача та покази свідків є належними та допустимими доказами для підтвердження пільгового стажу його роботи водієм міського пасажирського автобусу і відповідного призначення пенсії, згідно вимог пункту «з» статті 13 Закону № 1788-XII.

Як вбачається з матеріалів, позивач у період з 16 квітня 1979 року по 8 січня 1983 року працював шофером у Свердловському АТП № 12113 та з 19 травня 1983 року по 5 жовтня 1993 року водієм І-го класу в АТП № 10913 року.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 прийнятий на роботу вказаними підприємствами водієм усіх марок автомобілів з повним робочим днем, був закріплений за автобусом марки ПАЗ ДН 78-35 ш. Довжанська-Капітальна.

Вирішуючи питання дійсності роботи позивача саме водієм міського транспорту у вказаний період, суди обґрунтовано взяли до уваги покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які працювали на одному підприємстві з позивачем і підтвердили пільговий характер його роботи, що дає право на призначення спірної пенсії.

У спірний період робота з шкідливими та важкими умовами праці, віднесена до Списку №2, визначалась постановами Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 р. № 1173 та Кабінету Міністрів України від 26 січня 1991 р. № 10.

Відповідно до підпункту «з» статті 13 Закону № 1788-XII, право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

На виконання вказаних вимог Закону Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 637.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пункту 3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 18 Порядку визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

За змістом пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивач звернувся з відповідною заявою до пенсійного фонду з урахуванням Постанови Правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року №18-1, якою затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, який визначає процедуру та механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Суди дійшли правильного висновку, що УПФ неправомірно відмовив своїм рішенням у призначенні пільгової пенсії позивача, не взявши до уваги представлені докази, що містяться в матеріалах його пенсійної справи.

При цьому, відсутність первинних документів, які не збереглись внаслідок ліквідації підприємств де працював позивач, не може бути підставою для позбавлення його встановлених законом пільг.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач надав усі можливі докази у підтвердження своїх доводів, на відміну від відповідача, який не довів правових підстав відмови у призначенні спірної пенсії позивачу.

Враховуючи зазначене, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області відхилити, а постанову Свердловського міського суду Луганської області від 27 березня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало