Справа № 2А/1711/1840/11
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2012-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Демчина Т.Ю.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"18" квітня 2012 р. Справа № 2А/1711/1840/11

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області на постанову Кузнецовського районного суду Рівненської області від "03" серпня 2011 р. справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Кузнецовського міського суду Рівненської області з адміністративним позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою від 03 серпня 2011 року Кузнецовського міського суду Рівненської області позов задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, що фінансування зазначених витрат проводиться виключно за рахунок державного бюджету відповідними розпорядниками бюджетних коштів, а Пенсійний фонд України на включається до Державного бюджету України, тому стягнення даних грошових витрат з ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області є незаконним. Просив скасувати постанову суду та винести нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що стверджується копією посвідчення потерпілого 1 категорії та є інвалідом другу групи, захворювання пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст. 39 Закону, відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню з відповідача за визначений позивачкою період, застосуванню підлягає саме стаття 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та від 03 січня 2002 року №1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету".

Тому позивач, відповідно до ст.39 Закону, як непрацюючий пенсіонер, має право отримувати доплату до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №497 "Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду" на органи Пенсійного фонду України покладено обов'язок щодо виплати пенсій та доплат до пенсій, які передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, обов'язок проводити нарахування та виплату сум, передбачених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відноситься до відання органів Пенсійного фонду України, а отже відповідач по справі є належним.

З копії посвідчення серії А №035462, виданого Рівненською облдержадміністрацією 02.07.1996р., вбачається, що ОСОБА_4 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Згідно з довідкою МСЕК серії РВН № 0175127, ОСОБА_4 після повторного огляду з 27.07.2010 року довічно визначено другу групу інвалідності та встановлено, що його захворювання пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи.

З розпорядження УПФ м.Кузнецовська №216 від 09.08.1996 року вбачається, що ОСОБА_4 з 03.07.1996 року призначено пенсію по інвалідності. З матеріалів пенсійної справи позивача встановлено, що ним неодноразово подавались заяви про перехід на інший вид пенсії, зокрема, з розпорядження УПФ м.Кузнецовська №109728 від 25.10.2010 року вбачається, що ОСОБА_4 з 27.09.2010 року призначено пенсію по інвалідності, на підставі його заяви від 27.09.2010 року про перехід на даний вид пенсії. На підставі його заяви від 16.05.2011 року, розпорядженням УПФ м.Кузнецовська №109728 від 25.05.2011 року йому з 16.05.2011 року призначено пенсію по інвалідності у розмірі фактичних збитків на підставі ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Оглядом пенсійної справи позивача встановлено, що саме такий вид пенсії і отримує ОСОБА_4 на даний час.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Із змісту ст.44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вбачається, що підставою для перерахунку пенсії є заява особи.

Отже, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 скористався правом вибору пенсії, обравши у період з 19.01.11 р. по 15.05.11 р. пенсію по інвалідності загального захворювання на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у зв'язку з чим правових підстав для зобов'язання відповідача здійснити йому перерахунок пенсії та збільшити пенсію до розміру, встановленого ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за цей період, не вбачається.

Відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатись за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Частиною 4 ст.54 вищезазначеного Закону визначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІI групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

З розпорядженням УПФ м.Кузнецовська №109728 від 25.05.11 р. судом встановлено, що у період з 16.05.11 р. основна пенсія ОСОБА_4 нараховується та виплачується у розмірах відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.08 р. та №654 від 16.07.08 р.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Прикінцеві положення доповнені пунктом 4 такого змісту: "Установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік".

Отже, суд прийшов до висновку про безпідставність визначення розміру основної пенсії ОСОБА_4 у період з 16.05.11 р. по 18.06.11 р. у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.08 р., оскільки дана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, і її норми щодо регулювання у зазначений період розмірів пенсій особам, до яких віднесено позивача, суперечили вимогам ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому на підставі ст.8 КАС України застосуванню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги за період з 19.06.11 р., колегія судів враховує, що норми Закону України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік" набули чинності з 19.06.2011 р. Тому вимоги позивача, що ґрунтуються на положеннях ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підлягають задоволенню за період до 18.06.2011 року включно.

Отже, суд вбачає правові підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_4 основної пенсії як інваліду ІІ групи захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою, у розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком, з 16.05.2011 року по 18.06.2011 року.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

З розпорядженням УПФ м.Кузнецовська №109728 від 25.05.2011 року судом встановлено, що розмір додаткової пенсії ОСОБА_4 нараховується та виплачується у розмірах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.08 р. (з урахуванням обмежень, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.08 р.)

Суд вважає, що нарахування додаткової пенсії позивачу за період з 19.01.2011 року по 18.06.2011 року на підставі постанов Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року та №654 від 16.07.2008 року є безпідставними, оскільки вказані постанови є підзаконними нормативно-правовими актами, і їх норми щодо регулювання розмірів додаткової пенсії особам, які мають ІІ групу інвалідності, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи, суперечать вимогам ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому на підставі ст.8 КАС України застосуванню не підлягають.

Отже, суд вбачає правові підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_4 додаткової пенсії як інваліду ІІ групи захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, з 19 січня 2011 року по 18 червня 2011 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції в застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Кузнецовського районного суду Рівненської області від "03" серпня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Андрусік Володимир Прокопович м-н. Будівельників 11, кв.41, м.Кузнецовськ, Рівненська область, 34400

3- відповідачу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області м-н.Будівельників, 2,м. Кузнецовськ,Рівненська область,34400