Справа № 2а-10261/12/2070
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ К/800/21883/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Ігнатенко О.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі - Інспекція)

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2013

у справі № 2а-10261/12/2070

за позовом державного науково-виробничого підприємства "Об'єднання Комунар" (далі - Підприємство)

до Інспекції

та управління Державної казначейської служби України в Київському районі м. Харкова Харківської області (далі - Управління)

про визнання незаконною бездіяльності та стягнення заборгованості.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Рахильчука О.В.,

відповідача - не з'явились.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправною бездіяльність Інспекції щодо неподання до Управління висновку із зазначенням суми ПДВ, яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Підприємства, та стягнути з Державного бюджету України на користь платника бюджетну заборгованість з ПДВ у розмірі 903 324 грн. та 17710,31 грн. пені на суму цієї заборгованості.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2012 у позові відмовлено з тих мотивів, що Інспекцією не було отримано належним чином оформленого судового рішення, з яким абзац другий пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України пов'язує подання податковим органом висновку до управління державного казначейства із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2013 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено частково; визнано неправомірною бездіяльність Інспекції щодо неподання висновку Управлінню із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню на користь Підприємства; стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача бюджетне відшкодування з ПДВ у сумі 903 324 грн.; в решті позову відмовлено.

У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що за наслідками набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі № 2а-15612/10/2070 відповідачі повинні були вчинити необхідні дії для повернення платникові належних йому сум податку з бюджету незалежно від факту отримання Інспекцією копій судових рішень у цій справі.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду зі спору.

Підприємством подано заперечення на касаційну скаргу, в якому позивач зазначає про правильність та обґрунтованість оскаржуваної постанови та просить залишити її без змін, а касаційну скаргу Інспекції - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги Інспекції з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що у поданій до контролюючого органу податковій декларації з ПДВ за травень 2010 року Підприємством було задекларовано суму від'ємного значення ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в розмірі 5 473 541 грн.

За наслідками проведення перевірки податкової звітності Підприємства за вказаний період Інспекцією було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.07.2010 № /0, згідно з яким позивачеві визначено суму завищення бюджетного відшкодування у розмірі 903 324 грн.

Зазначений акт індивідуальної дії було скасовано в судовому порядку за наслідками його оскарження Підприємством згідно з постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2012 у справі № 2а-15612/10/2070 (яка набрала законної сили 17.07.2012 за наслідками її перегляду в апеляційному порядку). Втім оспорювану за цим позовом суму ПДВ не було повернуто позивачеві з бюджету.

На час виникнення спірних правовідносин порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, був врегульований пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Так, відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 цієї статті Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

За правилами підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 названого Закону якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

При цьому наведені законодавчі положення не обумовлюють реалізацію платником податку свого права на отримання відшкодування з бюджету наявністю в органу Держказначейства висновку податкового органу.

Не дає підстави для такого висновку і пункт 200.12 статті 200 Податкового кодексу України, яким передбачено обов'язок органу державної податкової служби у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Наведена норма стосується питання взаємодії суб'єктів владних повноважень у процесі виконання обов'язку держави, що не може перешкоджати реалізації права платника на отримання належних йому сум ПДВ з бюджету. Тобто ненадання Інспекцією висновку про суми відшкодування ПДВ Управлінню жодним чином не може порушувати права платника, який не є суб'єктом відносин, що виникають з приводу надання такого висновку, однак не змінює обсяг прав платника щодо отримання з бюджету належних сум ПДВ.

У зв'язку з цим позовні вимоги Підприємства про оскарження бездіяльності податкового органу щодо ненадання висновку про суми відшкодування ПДВ не відповідають матеріально-правовому способу захисту порушеного права, визначеному законом, а тому немає правових підстав для задоволення цих вимог.

У той же час суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для позбавлення позивача права на отримання оспорюваної за цим позовом суми бюджетного відшкодування.

Адже Інспекцією не наведено будь-яких доводів та не подано жодних доказів на підтвердження обставин, які виключають право платника на податкову вигоду (як-от відсутність фактичного виконання господарських операцій, здійснення операцій без ділової мети та облік операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженість дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування тощо).

Згідно з пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган Державного казначейства України. Орган Державного казначейства України тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Отже, як вірно зазначив апеляційний суд, за наслідками набрання законної сили рішенням суду у справі № 2а-15612/10/2070 оспорювана сума бюджетного відшкодування з ПДВ підлягала поверненню платникові.

Адже наслідком набрання законної сили рішенням суду є набуття цим рішенням, зокрема, ознак обов'язковості (що передбачає обов'язок його виконання усіма органами, організаціями та посадовими особами) та виконуваності (тобто забезпечення законом права особи на примусове виконання рішення). Іншими словами, законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що установлена рішенням наявність чи відсутність прав і фактів, на яких ці права ґрунтуються, є остаточною, а встановлені рішенням права та обов'язки підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу правомочних осіб.

Здійснене ж Інспекцією тлумачення абзацу другого пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України, відповідно до якого обов'язок подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, виникає у податкового органу за фактом отримання судового рішення, не ґрунтується на змісті цієї норми.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог висновки судів учасниками провадження не оскаржуються, у зв'язку з чим у касаційного суду відсутні підстави для надання правового аналізу таким висновкам.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2013 у справі № 2а-10261/12/2070 скасувати в частині визнання протиправною бездіяльності державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби щодо неподання висновку управлінню Державної казначейської служби України в Київському районі м. Харкова Харківської області із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню на користь державного науково-виробничого підприємства "Об'єднання Комунар".

У цій частині залишити без змін постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2012.

3. В решті постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2013 у справі № 2а-10261/12/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько