Справа № 0418/4721/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Київ К/800/2092/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська, третя особа територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача. Просила визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі меншому, ніж передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», зобов'язати відповідача провести перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді з 1 січня 2012 року на підставі ст. 129, ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з розміру 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та виплатити різницю між отримуваними та належними до виплати сумами.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2012 року позов задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_4 щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі меншому, ніж передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська здійснити розрахунок та виплачувати позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 80% заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, з 1 січня 2012 року на підставі довідок територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2012 року абзац другий резолютивної частини постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2012 року доповнено словами: «та виплатити різницю між розрахованими та отриманими сумами за період з 1 січня 2012 року».

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням грошового утримання працюючого судді відповідно до ст. 129, ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд апеляційної інстанції, погодившись з рішенням суду першої інстанції, доповнив резолютивну частину постанови суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача виплатити позивачці різницю між розрахованими та виплаченими сумами.

Частиною 1 ст. 126 Коституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працювала на посаді голови Ленінського районного суду м Дніпропетровська, у 2003 році була звільнена у відставку, має стаж роботи суддею більше 35 років, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська. На підставі ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (у редакції, чинній на час відставки позивачки), їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці урозмірі 90% грошового утримання судді.

За правилами ч. 4 зазначеної статті Закону України «Про статус суддів» судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Наведене правило було закріплене і у статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно ч. 3 якої у редакції, чинній до 1 жовтня 2011 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

1 січня 2012 року введено в дію статтю 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою по-новому врегульовано питання, пов'язані із суддівською винагородою. У зв'язку з чим позивачка просила здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Частиною третьою статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (набрав чинності з 1 жовтня 2011 року; далі - Закон № 3668-VI), чинною на час виникнення спірних відносин, передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У частині п'ятій вказаної норми Закону визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами ПФУ за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України Рішенням від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року (справа № 21-371а14).

З огляду на викладене, та враховуючи те, що на час ухвалення рішень судами першої та апеляційної інстанцій, ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» була чинною у редакції Закону № 3668-VI, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді», суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

За таких обставин, коли суди повно і правильно встановили обставини справи, не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, колегія суддів приходить до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк