Справа № К/9991/39683/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2015 р. м. Київ К/9991/39683/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючий,

Іваненко Я.Л.,

Пасічник С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про скасування постанови,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало, що постановою головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 21 лютого 2011 року з нього стягнуто виконавчий збір у розмірі 24 340,47 грн.

Оскільки відповідачем примусове виконання рішення не здійснювалося, товариство просило скасувати постанову головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 21 лютого 2011 року про стягнення виконавчого збору.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року, позов задоволено: скасовано постанову головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 21 лютого 2011 року ВП №11978122 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» виконавчого збору в сумі 24 340,47 грн.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив суд скасувати судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 березня 2009 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення управління Пенсійного фонду України у місті Самборі Львівської області від 13 січня 2009 року №2 про стягнення з відкритого акціонерного товариства «Кредобанк» на користь управління Пенсійного фонду України у місті Самборі Львівської області 243 404,70 грн. Надано строк для добровільного виконання рішення до 30 березня 2009 року.

Листом від 05 травня 2009 року позивач повідомив виконавчу службу про те, що оскаржив в окружному суді рішення управління Пенсійного фонду України у місті Самборі Львівської області про застосування фінансових санкцій від 13 січня 2009 року №2 та просив зупинити виконавче провадження до вирішення у судовому порядку цього спору.

Постановою старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 28 травня 2009 року було зупинено виконавче провадження до розгляду справи по суті.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2009 року у справі №2а-2714/09-1370 визнано протиправним рішення управління Пенсійного фонду України у місті Самборі Львівської області від 13 січня 2009 року №2 про застосування до відкритого акціонерного товариства «Кредобанк» фінансових санкцій в розмірі 243 404,70 грн.

12 листопада 2010 року управлінням Пенсійного фонду України у місті Самборі Львівської області подано до начальника Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції скаргу на постанову державного виконавця від 28 травня 2009 року про зупинення виконавчого провадження, в якій стягувач просив поновити строк на оскарження зазначеної постанови та скасувати цю постанову.

10 грудня 2010 року поновлено виконавче провадження з примусового виконання рішення управління Пенсійного фонду України у місті Самборі Львівської області від 13 січня 2009 року №2.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2011 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2009 року у справі №2а-2714/09-1370 та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відкритого акціонерного товариства «Кредобанк» відмовлено.

Листом від 31 січня 2011 року позивач повідомив виконавчу службу про добровільне виконання рішення управління Пенсійного фонду України у місті Самборі Львівської області від 13 січня 2009 року та просив повідомити рахунок стягувача, на який слід перерахувати кошти.

07 лютого 2011 року боржником перераховано на рахунок Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції кошти в розмірі 243 404,70 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 07 лютого 2011 року №1934 про що повідомлено державного виконавця 08 лютого 2011 року та надано оригінал платіжного документа.

У в'язку з невиконанням рішення у наданий для добровільного виконання строк, 21 лютого 2011 року головним державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 24 340,47 грн.

Вирішуючи спір окружний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державним виконавцем всупереч вимогам закону не було відкладено виконавчі дії до вирішення судами спору щодо правомірності застосування до позивача (боржника) сум штрафних (фінансових) санкцій. Також виходив з того, що відповідачем жодних дій щодо примусового стягнення коштів за рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду вчинено не було, боржник добровільно, до отримання повного тексту рішення, виконав його, тому постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до змісту статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання (частина 6 статті 30 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у встановлений строк для добровільного виконання (до 30 березня 2009 року) вимоги виконавчого документа боржником не були виконані. Рішення було виконано 07 лютого 2011 року, що підтверджується меморіальним ордером №1934.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Згідно з частиною другою статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій або несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості використати надані їм цим Законом права, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача або за заявою боржника, або з власної ініціативи на строк до 10 днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторони, суд або інший орган, який видав виконавчий документ.

Як вбачається з обставин справи, 30 березня 2009 року позивач звернувся до виконавчої служби із заявою про відкладення провадження виконавчих дій та поновлення строку для добровільного виконання рішення, посилаючись на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження зі строком виконання рішення до 30 березня 2009 року була отримана банком 26 березня 2009 року, у зв'язку з чим вчасно виконати вимоги постанови державного виконавця не було можливості.

Постанова про відкладення провадження виконавчих дій державним виконавцем не виносилася, тому боржник був зобов'язаний виконати рішення управління Пенсійного фонду України у місті Самборі Львівської області від 13 січня 2009 року у межах строку для добровільного його виконання, тобто до 30 березня 2009 року.

Оскільки фактичне виконання судового рішення було здійснено поза межами встановленого добровільного строку, то висновок судів про неправомірність винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору не ґрунтується на вимогах закону.

Посилання окружного суду на те, що державним виконавцем не вчинялися дії, спрямовані на примусове виконання рішення Львівського апеляційного адміністративного суду, як на підставу для скасування спірної постанови є необґрунтованими, оскільки відповідачем здійснювалося примусове виконання рішення, управління Пенсійного фонду України у місті Самборі Львівської області від 13 січня 2009 року №2 про застосування до відкритого акціонерного товариства «Кредобанк» фінансових санкцій, і це рішення не скасовано.

Також необґрунтованими є посилання судів на те, що у порушення вимог закону відповідачем не відкладено виконавчі дії, оскільки бездіяльність державного виконавця щодо невідкладення виконавчих дій позивачем не оскаржувалась.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо неправомірності дій суб'єкта владних повноважень при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору.

Обставини справи встановлені повно і правильно, але суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права, що відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень і ухвалення нового судового рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін Я.Л. Іваненко С.С. Пасічник