Справа № 754/12632/13-3
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/800/10787/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та стягнення недоплаченої одноразової допомоги за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства Оборони України про визнання рішення комісії МО України з питань розгляду питань, пов'язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, пов'язаної з інвалідністю відповідно до протоколу від 19.04.2013 року № 4 з питань визначення розміру такої одноразової допомоги протиправним та про стягнення з Міністерства оборони України недоплаченої одноразової допомоги в розмірі 63 949,68 грн.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року скасовано постанову Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено.

Міністерство оборони України не погодилось з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року і звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі постанову Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.11.2011 року постановою Деснянського районного суду м. Києва було задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_4 до МО України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії. Визнано дії МО України щодо відмови ОСОБА_4 у виплаті одноразової грошової допомоги по інвалідності, пов'язаній з виконанням обов'язків військової служби неправомірними. Зобов'язано МО України нарахувати та виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу по інвалідності, пов'язану з виконанням обов'язків військової служби в розмірі 24 - місячного грошового забезпечення. Вказана постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили.

На виконання вказаної вище постанови суду, 07.12.2011 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2а-5740.

З копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.01.2012 року вбачається, що головним державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-5740/11.

Старшим державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-5740/11, оскільки відповідно до листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 14.06.2013 року № 248/3/6/1128/982 та платіжного доручення від 23.05.2013 року рішення суду фактично виконано.

Зазначена постанова ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві не оскаржувалась в судовому порядку та є чинною.

31.07.2013 року позивач звернувся до суду з аналогічними позовними вимогами щодо стягнення на його користь одноразової грошової допомоги в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з підстав раніше встановлених обставин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час звільнення позивача із Збройних Сил України у 1992 році відповідна група інвалідності йому встановлена не була, крім того, можливість виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням військовослужбовцем інвалідності передбачена законодавством лише з 1 січня 2007 року, тобто після фактичного звільнення заявника з військової служби.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України № 499 право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов'язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, на підставі наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку із виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Відповідно до ст. 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 2 ст. 16 зазначеного Закону (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІI групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком.

Згідно підп. 2 п. 2 Порядку (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІI групи інвалідності) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби одноразова грошова допомога інвалідам ІІI групи виплачується у розмірі 27 місячного грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року (справа № 21-563а14).

Одноразова грошова допомога виплачується звільненим з військової служби (зборів) особам у зв'язку з інвалідністю, що сталася після 01 січня 2007 року.

Судами апеляційної інстанцій встановлено, що захворювання позивача пов'язане з проходженням військової служби, внаслідок якого 01.02.2010 року, на підставі довідки МСЕК йому було встановлено 2 групу інвалідності від захворювання, отриманого в період проходження військової служби.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, яка передбачена ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та у розмірах відповідно до встановленої йому групи інвалідності, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов'язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи, повно дослідив докази по справі та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року - без змін, оскільки, що суд апеляційної інстанцій не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а Київського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

Ю.К. Черпак